type: legislation

text:
 Viktigt rättsligt meddelande
 |
 52003SC0501
 Utkast till beslut av gemensamma Kommittén för EG-Andorra om ytterligare tillämpningsföreskrifter för tilläggsprotokollet om veterinära frågor till avtalet genom skriftväxling mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och furstendömet Andorra, vilket undertecknades i Bryssel den 15 maj 1997 - Utkast till gemenskapens gemensamma ståndpunkt /* SEK/2003/0501 slutlig */
 Utkast till BESLUT AV GEMENSAMMA KOMMITTÉN FÖR EG-ANDORRA om ytterligare tillämpningsföreskrifter för tilläggsprotokollet om veterinära frågor till avtalet genom skriftväxling mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Furstendömet Andorra, vilket undertecknades i Bryssel den 15 maj 1997 - Utkast till gemenskapens gemensamma ståndpunkt(framlagt av kommissionen)MOTIVERING1. I beslut nr 2/1999 av Gemensamma kommittén för EG och Andorra fastställs vilken lagstiftning Andorra skall anta för att genomföra tilläggsprotokollet om veterinära frågor till avtalet genom skriftväxling mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Furstendömet Andorra, vilket undertecknades i Bryssel den 15 maj 1997 [1]. Detta beslut garanterade kontinuiteten i de traditionella handelsflödena av levande djur och animalieprodukter mellan Andorra och gemenskapen.[1] EGT L 31, 5.2.2000, s. 84.2. I beslut nr 1/2001 av Gemensamma kommittén för EG och Andorra fastställs ytterligare föreskrifter för tillämpningen av detta protokoll [2] och för utökningen av det harmoniserade handelsområdet.[2] EGT L 33, 2.2.2002, s. 35.3. Vid ett möte den 13-14 december 2001 övervägde veterinärundergruppen för EG och Andorra att utöka tilläggsprotokollet om veterinära frågor till att även omfatta de områden inom veterinär lagstiftning som inte tidigare omfattats och som är tillämplig för alla de nya handelsflöden av animalieprodukter som kan komma att utvecklas. Veterinära undergruppen rekommenderade den gemensamma kommittén för EG-Andorra det utkast till beslut som återfinns i bilagan, och som innehåller den kompletterande gemenskapslagstiftning som Andorra bör anta och tillämpa senast 18 månader efter det att beslutet fattas i Gemensamma kommittén.4. Utkastet till beslut omfattar dels lagstiftning om transmissibel spongiform encefalopati, vilken omfattar förbudet att ge bearbetat djurprotein till djur inom jordbruket, dels lagstiftning om biprodukter av djur som inte är avsedda för humankonsumtion. Det omfattar också de nya direktiven om klassisk svinpest och bluetongue.I utkastet till beslut anges vilken lagstiftning som skall antas och samtliga ytterligare åtgärder som Andorra bör vidta för att se till att den tillämpas korrekt.5. Kommissionen rekommenderar rådet att anta det bifogade utkastet till beslut som gemenskapens gemensamma ståndpunkt inför ett beslut i Gemensamma kommittén.Utkast till BESLUT AV GEMENSAMMA KOMMITTÉN FÖR EG-ANDORRA om ytterligare tillämpningsföreskrifter för tilläggsprotokollet om veterinära frågor till avtalet genom skriftväxling mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Furstendömet Andorra, vilket undertecknades i Bryssel den 15 maj 1997GEMENSAMMA KOMMITTÉN FÖR EG-ANDORRA HAR FATTAT DETTA BESLUTmed beaktande av avtalet i form av skriftväxling mellan Europeiska gemenskapen och Andorra [3], undertecknat i Luxemburg den 28 juni 1990, särskilt artikel 17 i detta,[3] EGT L 374, 31.12.1990, s. 14.om tillämpningsföreskrifter för tilläggsprotokollet om veterinära frågor till avtalet genom skriftväxling mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Furstendömet Andorra [4], vilket undertecknades i Bryssel den 15 maj 1997, och[4] EGT L 148, 6.6.1997, s. 16.av följande skäl:(1) Parterna önskar utvidga de traditionella handelsflödena mellan Andorra och gemenskapen, som redan omfattas av beslut 2/1999 [5] och beslut nr 1/2001 [6] av Gemensamma kommittén EG-Andorra, för att underlätta utvecklingen av ny handel.[5] EGT L 31, 5.2.2000, s. 84.[6] EGT L 35, 2.2.2002, s. 35.(2) Sådan handel kommer att bedrivas i enlighet med gemenskapens veterinärbestämmelser.(3) Vid mötet i Andorra den 13 och 14 december 2001 rekommenderade veterinära undergruppen att man skulle anta den kompletterande förteckning över gemenskapslagstiftning som Andorra skall anta för att utöka avtalet. Denna förteckning skall antas senast 18 månader efter det att beslutet har offentliggjorts.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Andorra åtar sig att anta gemenskapens bestämmelser för TSE-bekämpning enligt artikel 2, gemenskapens bestämmelser för hantering av animaliska biprodukter som inte är avsedda att användas som livsmedel enligt artikel 3 och gemenskapens bestämmelser för bekämpning av vissa sjukdomar enligt artikel 4.Artikel 2TSE-lagstiftningAndorra kommer att anta Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 999/2001 av den 22 maj 2001 om fastställande av bestämmelser för förebyggande, kontroll och utrotning av vissa typer av transmissibel spongiform encefalopati [7], senast ändrad genom kommissionens förordning (EG) nr 1494/2002 [8]. I det här avtalet skall följande ändringar göras:[7] EGT L 147, 31.5.2001, s. 1.[8] EGT L 225, 22.8.2002, s. 3.a) Följande skall läggas till i bilaga III, kapitel A, del II, punkt 2:Andorra // 100b) Följande skall läggas till i bilaga III, kapitel A, del II, punkt 3:Andorra // 30Andorra kommer att anta rådets beslut 2000/766/EG av den 4 december 2000 om vissa skyddsåtgärder vad gäller transmissibel spongiform encefalopati och utfodring med animaliskt protein [9], senast ändrat genom kommissionens beslut 2002/248/EG [10].[9] EGT L 306, 7.12.2000, s. 32.[10] EGT L 84, 28.3.2002, s. 71.Andorra kommer att anta kommissionens beslut 2001/9/EG av den 29 december 2000 om kontrollåtgärder som är nödvändiga för tillämpningen av rådets beslut 2000/766/EG om vissa skyddsåtgärder vad gäller transmissibel spongiform encefalopati och utfodring med animaliskt protein [11], senast ändrat genom kommissionens beslut 2002/248/EG.[11] EGT L 2, 5.1.2001, s. 32.Artikel 3Animaliska biprodukterAndorra kommer att anta Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1774/2002 av den 3 oktober 2002 om hälsobestämmelser för animaliska biprodukter som inte är avsedda att användas som livsmedel [12].[12] EGT L 273, 10.10.2002, s. 1.Artikel 4Åtgärder för sjukdomsbekämpningAndorra kommer att anta rådets direktiv 2001/89/EG av den 23 oktober 2001 om gemenskapsåtgärder för bekämpning av klassisk svinpest [13] och rådets direktiv 2000/75/EG av den 20 november 2000 om fastställande av särskilda bestämmelser om åtgärder för bekämpning och utrotning av bluetongue [14].[13] EGT L 316, 1.12.2001, s. 5.[14] EGT L 327, 22.12.2000, s. 74.Artikel 5Andorra kommer att, senast 18 månader från den dag då det här beslutet antas, införliva och genomföra den gemenskapslagstiftning som fastställs i bilagan till det här beslutet.Artikel 6Det här beslutet träder i kraft den första dagen i den månad som följer på dess antagande.Utfärdat i Bryssel denPå Gemensamma kommitténs vägnarOrdförandeBILAGAHänvisningar till grundtexten inbegriper hänvisningar till samtliga ändringar av och tillämpningsföreskrifter för dennaEuropaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 999/2001 av den 22 maj 2001 om fastställande av bestämmelser för förebyggande, kontroll och utrotning av vissa typer av transmissibel spongiform encefalopati [15][15] EGT L 147, 31.5.2001, s. 1.Rådets beslut 2000/766/EG av den 4 december 2000 om vissa skyddsåtgärder vad gäller transmissibel spongiform encefalopati och utfodring med animaliskt protein [16][16] EGT L 306, 7.12.2000, s. 32.Kommissionens beslut 2001/9/EG av den 29 december 2000 om kontrollåtgärder som är nödvändiga för tillämpningen av rådets beslut 2000/766/EG om vissa skyddsåtgärder vad gäller transmissibel spongiform encefalopati och utfodring med animaliskt protein [17][17] EGT L 2, 5.1.2001, s. 32.Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1774/2002 av den 3 oktober 2002 om hälsobestämmelser för animaliska biprodukter som inte är avsedda att användas som livsmedel [18][18] EGT L 273, 10.10.2002, s. 1.Rådets direktiv 2001/89/EG av den 23 oktober 2001 om gemenskapsåtgärder för bekämpning av klassisk svinpest [19][19] EGT L 316, 1.12.2001, s. 5.Rådets direktiv 2000/75/EC av den 20 november 2000 om fastställande av särskilda bestämmelser om åtgärder för bekämpning och utrotning av bluetongue [20].


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
20.2.98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 55/33
 Till stöd för sina yrkanden gör sökandena gällande att Europeiska unionens råd. Sökanden företräds av advoka-
 rådet inte har uppfyllt motiveringsskyldigheten i fördragets terna P. Cavenaille och K. Tanghe, Liege, delgivningsad-
 artikel 190. Rådet har inte tillräckligt motiverat varför ett ress: advokatbyrån A. Schmitt, 62 avenue Guillaume,
 offentliggörande av de handlingar som begärts utlämnande Luxemburg.
 skulle strida mot odet allmänna samhällsintresseto. Då
 motiveringen enbart består i en standardhänvisning till att
 yttranden från rättstjänsterna en bloc anses undantagna Sökanden yrkar att förstainstansrätten skall
 från tillgången till handlingar utan någon konkret form av
 ställningstagande till om de åberopade hänsynen till rätts-
 Ð förklara att talan kan tas upp till sakprövning och att
 säkerheten och gemenskapsrättens stabilitet är relevanta
 den är välgrundad,
 för de önskade handlingarna, skall beslutet redan på
 denna grund ogiltigförklaras såsom behäftat med väsent-
 liga formfel. Ð fastställa att svarandena är ansvariga för den skada
 som har vållats sökanden,
 Sökandena gör vidare gällande att beslutet står i strid med Ð följaktligen förplikta svarandena att solidariskt betala
 grundläggande rättsprinciper rörande tillämpning av för- ett preliminärt belopp om 46 665 281 belgiska franc,
 draget, särskilt den gällande principen om öppenhet i med förbehåll för att beloppet kan komma att ökas
 beslutsförfarandet, se förklaring nr 17 i slutakten till För- eller minskas under förfarandets förlopp, jämte ränta
 draget om Europeiska unionen, Uppförandekodex för all- om 8 procent från den 11 januari 1993, den dag då
 mänhetens tillgång till rådets och kommissionens hand- skadan faktiskt uppstod, till den dag då full ersättning
 lingar (93/730/EG L 340, 31.12.1993, s. 41) och rådets har erlagts, och
 beslut 93/731/EG av den 20 december 1993 om allmänhe-
 tens tillgång till rådets handlingar (EGT L 340,
 31.12.1993, s. 43). Sökandena anför i detta sammanhang Ð förplikta svarandena att solidariskt ersätta rättegångs-
 att undantag från den grundläggande principen om öppen- kostnaderna.
 het skall tolkas restriktivt, och rådet kan därför inte
 undanta en hel grupp handlingar från offentlighet enbart
 enligt kriteriert om deras ursprung. Det skall istället under- Grunder och huvudargument
 sökas huvuvida de hänsyn som anges i uppförandekodexen
 kan läggas till grund för ett avslag på begäran om tillgång.
 Sökanden, som bedriver verksamhet som tullagent, anför
 Det föreligger inte sådana konkreta hänsyn som kan moti-
 att svarandena har omöjlilggjort dess verksamhet inom
 vera ett avslag på begäran om tillgång.
 gemenskapen från och med den 1 januari 1993 genom att
 avskaffa tullkontroll och tullformaliteter vid de inre grän-
 serna genom ett antal närmare beskrivna handlingar.
 I andra hand anför sökandena att de hänsyn som rådet Sökanden anför även att svarandena inte har vidtagit
 åberopar inte kan anses föreligga beträffande de önskade lämpliga övergångsåtgärder för att göra det möjligt för tul-
 handlingarna. Tvärtemot säkras rättssäkerheten och lagenterna att successivt anpassa verksamheten till de nya
 gemenskapsrättens stabilitet genom att allmänheten har förhållandena. De åberopar med avseende på detta bland
 rätt att få kännedom om hela det beslutsunderlag rådet annat åsidosättande av förvärvade rättigheter samt princi-
 använt vid antagandet av sekundärrättsakter. pen om skydd för berättigade förväntningar.
 Talan mot Europeiska gemenskapernas kommission och
 Europeiska unionens råd väckt den 24 december 1997 av
 Talan mot Europeiska gemenskapernas kommission och
 NV Wybo
 Europeiska unionens råd väckt den 24 december 1997 av
 NV Transfluvia (Mål T-619/97)
 (Mål T-611/97) (98/C 55/65)
 (98/C 55/64)
 (Rättegångsspråk: nederländska)
 (Rättegångsspråk: nederländska) NV Wybo, Poperinge (Belgien), har den 24 december
 1997 väckt talan vid Europeiska gemenskapernas förstain-
 stansrätt mot Europeiska gemenskapernas kommission och
 Europeiska unionens råd. Sökanden företräds av advoka-
 NV Transfluvia, Menen (Belgien), har den 24 december terna P. Cavenaille och K. Tanghe, Liege, delgivningsad-
 1997 väckt talan vid Europeiska gemenskapernas förstain- ress: advokatbyrån A. Schmitzt, 62 avenue Guillaume,
 stansrätt mot Europeiska gemenskapernas kommission och Luxemburg.
 ---pagebreak--- C 55/34 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 20.2.98
 Sökanden yrkar att förstainstansrätten skall att utta gemenskapsskatt på den inkomst som sökan-
 den har förvärvat genom verksamhet som frilanstolk
 Ð förklara att talan kan tas upp till sakprövning och att för svaranden under perioden från den 1 januari 1989
 den är välgrundad, till den 30 september 1995,
 Ð fastställa att svarandena är ansvariga för den skada Ð förplikta svaranden att återbetala den gemenskapsskatt
 som har vållats sökanden, som sökanden har betalat under perioden från den
 1 januari 1989 till den 30 september 1995, som av
 Ð följaktligen förplikta svarandena att solidariskt betala sökanden för närvarande är beräknad till 43 265 ecu,
 ett preliminärt belopp om 10 377 559 belgiska franc, jämte ränta om 8 procent eller enligt gällande lag,
 med förbehåll för att beloppet kan komma att ökas
 eller minskas under förfarandets förlopp, jämte ränta Ð i andra hand;
 om 8 procent från den 1 januari 1993, den dag då ska-
 dan faktiskt uppstod, till den dag då full ersättning har förplikta svaranden att ersätta sökanden för skada, för
 erlagts, och närvarande beräknad till 642 199 belgiska franc, samt
 för den skada som återstår att fastställa och som följer
 Ð förplikta svarandena att solidariskt ersätta rättegångs- av ytterligare krav från den belgiska skattemyndighe-
 kostnaderna. ten och/eller institutioner som ansvarar för social
 trygghet för perioden från den 1 januari 1989 till och
 Grunder och huvudargument med den 30 september 1995, under vilken svaranden
 uttog gememskapsskatt på sökandens inkomst, och
 Grunder och huvudargumenten överensstämmer med dem
 som har åberopats i mål T-611/97. (1) Ð förplikta svaranden att ersätta sökandens rättegångs-
 kostnader.
 (1) Se sidan 33 i detta nummer av EGT.
 Grunder och huvudargument
 Svaranden hade inte rätt att utta gemenskapsskatt.
 1. Genom att utta gemenskapsskatt på sökandens
 Talan mot Europeiska gemenskapernas kommission väckt inkomst har kommissionen handlat i strid med gemen-
 den 30 december 1997 av E skapsrätten, bland annat artikel 13 i protokoll om
 (Mål T-2/98) gemenskapernas immunitet och privilegier samt dess
 tillämpningsföreskrifter och artikel 28 i Fusionsfördra-
 (98/C 55/66) get samt åsidosatt legalitetsprincipen. Vidare har den
 (Rättegångsspråk: nederländska) därigenom utövat maktmissbruk eller överskridit sina
 befogenheter,
 E, Bryssel, har den 30 december 1997 väckt talan vid
 Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt mot Euro- 2. Av ovannämnda skäl är svarandens vägran att återbe-
 peiska gemenskapernas kommission. Sökanden företräds tala den gemenskapsskatt som sökanden har betalat
 av advokaten G. van der Wal, med behörighet att repre- sedan år 1989 rättsstridig och det står därmed även
 sentera vid Hoge Raad der Nederlanden i Haag, och advo- klart att den är skyldig att återbetala den skatt som
 katen L. Y. J. M. Parret, Bryssel, delgivningsadress: advo- sökanden utan att vara skattskyldig har betalat,
 katbyrån A. May, 31 Grand-rue, Luxemburg.
 3. Svarandens vägran att verkställa denna återbetalning
 Sökanden yrkar att förstainstansrätten skall strider även mot principen om skydd för berättigade
 förväntningar och mot likabehandlingsprincipen.
 Ð ogiltigförklara svarandens beslut i skrivelse av den
 30 aril 1997 genom vilket begäran om återbetalning Om förstainstansrätten skulle fastställa att den inte kan
 av gemenskapsskatt som sökanden har betalat sedan förplikta svaranden att återbetala den gemenskapsskatt
 1 januari 1989 avslås, som sökanden har betalat, ber sökanden att förstainstans-
 rätten skall förklara att svaranden är ansvarig för den
 Ð förklara att artikel 8 i avtalet med AIIC är ogiltig eller skada som sökanden har orsakats till följd av svarandens
 att artikel 8 inte kan åberopas gentemot sökanden för rättsstridiga handlande (artikel 215 i EG-fördraget).


text:
 Avis juridique important
 |
 31970D0281
 70/281/CEE: Décision de la Commission, du 27 mai 1970, complétant la décision de la Commission, du 3 avril 1968, portant habilitation pour certaines mesures de gestion dans le cadre de l'organisation commune des marchés agricoles
 Journal officiel n° L 118 du 01/06/1970 p. 0025 - 0026 édition spéciale finnoise: chapitre 3 tome 3 p. 0032 édition spéciale danoise: série I chapitre 1970(I) p. 0269 édition spéciale suédoise: chapitre 3 tome 3 p. 0032 édition spéciale anglaise: série I chapitre 1970(I) p. 0300
 DÉCISION DE LA COMMISSION du 27 mai 1970 complétant la décision de la Commission, du 3 avril 1968, portant habilitation pour certaines mesures de gestion dans le cadre de l'organisation commune des marchés agricoles (70/281/CEE) LA COMMISSION DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES, vu le traité instituant un Conseil unique et une Commission unique des Communautés européennes, vu le règlement intérieur provisoire de la Commission du 6 juillet 1967 (1), considérant que, par sa décision du 3 avril 1968 (2), complétée en dernier lieu par décision du 17 septembre 1969 (3), la Commission a institué un régime d'habilitation pour l'adoption de certaines mesures de gestion dans le cadre de l'organisation commune des marchés agricoles; considérant que les motifs qui ont amené la Commission à instaurer ce système sont également valables pour la fixation des restitutions à l'exportation visées à l'article 9 du règlement no 122/67/CEE du Conseil, du 13 juin 1967, portant organisation commune des marchés dans le secteur des oeufs (4), modifié en dernier lieu par le règlement (CEE) no 436/70 (5); considérant que, aux termes de l'article 3 du règlement (CEE) no 447/68 du Conseil, du 9 avril 1968, établissant les règles générales en matière d'intervention par achat dans le secteur du sucre (6), modifié par le règlement (CEE) no 1395/69 (7), le sucre détenu par les organismes d'intervention peut être mis en vente par adjudications ; que, dans le cas de sucre destiné à l'exportation ou à l'alimentation du bétail, l'adjudication doit porter sur le montant de la restitution à l'exportation ou de la prime de dénaturation ; que, à cet effet, le règlement (CEE) no 1987/69 de la Commission, du 8 octobre 1969, établissant des modalités d'application en ce qui concerne la vente de sucre par adjudication par les organismes d'intervention (8) prévoit à son article 7 la fixation d'un montant maximum ou la décision de ne pas donner suite à l'adjudication; considérant que, aux termes de l'article 1er du règlement (CEE) no 376/70 de la Commission, du 27 février 1970, fixant les procédures et conditions de la mise en vente des céréales détenues par les organismes d'intervention (9), les céréales détenues par les organismes d'intervention sont mises en vente par adjudication ; que, dans le cas d'adjudication pour l'exportation, le prix minimum de vente doit être fixé sur la base des offres conformément à l'article 5 paragraphe 2 dudit règlement ; qu'il peut être décidé de ne pas donner suite à l'adjudication; considérant que le montant maximum pour la restitution à l'exportation ou la prime de dénaturation du sucre visé à l'article 7 du règlement (CEE) no 1987/69 et le prix minimum de vente des céréales visé à l'article 5 paragraphe 2 du règlement (CEE) no 376/70 doivent, en raison des exigences du commerce, intervenir dans un laps de temps bref après l'expira- (1)JO no 147 du 11.7.1967, p. 1. (2)JO no L 89 du 10.4.1968, p. 13. (3)JO no L 236 du 19.9.1969, p. 32. (4)JO no 117 du 19.6.1967, p. 2293/67. (5)JO no L 55 du 10.3.1970, p. 1. (6)JO no L 91 du 12.4.1968, p. 5. (7)JO no L 179 du 21.7.1969, p. 4. (8)JO no L 253 du 9.10.1969, p. 7. (9)JO no L 47 du 28.2.1970, p. 49. tion du délai de présentation des offres ; qu'il convient, dès lors, d'utiliser pour cette fixation la procédure d'habilitation; considérant qu'il convient, dès lors, de compléter la décision du 3 avril 1968 visée ci-dessus, DÉCIDE: Article premier 1. L'article 1er paragraphe 1 sous b) de la décision de la Commission, du 3 avril 1968, portant habilitation pour certaines mesures de gestion dans le cadre de l'organisation commune des marchés agricoles, est complété par l'alinéa suivant: «Le prix minimum de vente ou la décision de ne pas donner suite à l'adjudication prévue à l'article 5 paragraphe 2 du règlement (CEE) no 376/70 de la Commission, du 27 février 1970, fixant les procédures et conditions de la mise en vente des céréales détenues par les organismes d'intervention.» 2. A l'article 1er paragraphe 1 sous d), de la décision susvisée est ajouté l'alinéa suivant: «Les montants maxima de la prime de dénaturation et de la restitution à l'exportation visés à l'article 7 du règlement (CEE) no 1987/69 de la Commission, du 8 octobre 1969, établissant des modalités d'application en ce qui concerne la vente de sucre par adjudication par les organismes d'intervention, ou la décision de ne pas donner suite à l'adjudication.» 3. L'article 1er paragraphe 1 de la décision susvisée est complété par l'alinéa suivant: «g) Dans le secteur des oeufs: - la liste des produits pour lesquels il est accordé une restitution à l'exportation et le montant de la restitution prévus à l'article 5 du règlement no 175/67/CEE du Conseil, du 27 juin 1967, établissant, dans le secteur des oeufs, les règles générales relatives à l'octroi des restitutions à l'exportation et les critères de fixation de leur montant (1), modifié par le règlement (CEE) no 437/70 (2).» Article 2 La présente décision entre en vigueur le 1er juin 1970. Elle sera publiée au Journal officiel des Communautés européennes. Fait à Bruxelles, le 27 mai 1970. Par la Commission Le président Jean REY (1)JO no 130 du 28.6.1967, p. 2610/67. (2)JO no L 55 du 10.3.1970, p. 2.


text:
 EUROPSKA KOMISIJA
 Bruxelles, 28.9.2020.
 COM(2020) 586 final
 2020/0271(NLE)
 Prijedlog
 ODLUKE VIJEĆA
 o izmjeni Odluke Vijeća (EU) 2020/721 od 19. svibnja 2020. kako bi se uključilo stajalište koje treba zauzeti u ime Europske unije u Međunarodnoj pomorskoj organizaciji tijekom 75. sjednice Odbora za zaštitu morskog okoliša i 102. sjednice Odbora za pomorsku sigurnost u pogledu odobrenja okružnice MSC-MEPC.5 Circular o predlošku sporazuma za ovlašćivanje priznatih organizacija koje djeluju u ime uprave
 OBRAZLOŽENJE
 1.Predmet prijedloga
 Ovaj se Prijedlog odnosi na izmjenu Odluke Vijeća (EU) 2020/721 od 19. svibnja 2020.
 1
 o stajalištu koje treba zauzeti u ime Europske unije na 102. sjednici Odbora za pomorsku sigurnost Međunarodne pomorske organizacije (MSC 102), koja će se održati u Londonu od 4. do 11. studenoga 2020., i na 75. sjednici Odbora za zaštitu morskog okoliša Međunarodne pomorske organizacije (MEPC 75), koja će se održati u Londonu od 16. do 20. studenoga 2020., u vezi s predviđenim donošenjem okružnice MSC-MEPC.5 Circular o predlošku sporazuma za ovlašćivanje priznatih organizacija koje djeluju u ime uprave.
 Kontekst prijedloga
 1.1.Konvencija o Međunarodnoj pomorskoj organizaciji
 Konvencijom o Međunarodnoj pomorskoj organizaciji (IMO) osnovan je IMO. IMO služi kao forum za suradnju u području regulative i praksi u pogledu tehničkih pitanja svih vrsta koja utječu na pomorski promet u međunarodnoj trgovini. Uz to, cilj mu je poticati opće prihvaćanje najviših mogućih normi u pitanjima pomorske sigurnosti, učinkovitosti navigacije i sprečavanja i kontrole onečišćenja mora s brodova, uz promicanje ravnopravnih uvjeta, te rješavati povezana administrativna i pravna pitanja.
 Konvencija je stupila na snagu 17. ožujka 1958.
 Sve države članice EU-a stranke su Konvencije.
 Sve države članice EU-a stranke su Međunarodne konvencije o zaštiti ljudskih života na moru („SOLAS”) iz 1974., koja je stupila na snagu 25. svibnja 1980. Unija nije stranka Konvencije SOLAS.
 Sve države članice EU-a stranke su Međunarodne konvencije o sprečavanju onečišćenja s brodova (MARPOL) iz 1973., koja je stupila na snagu 2. listopada 1983., i Priloga VI., koji je stupio na snagu 18. svibnja 2005. Unija nije stranka Konvencije MARPOL.
 1.2.Međunarodna pomorska organizacija
 Međunarodna pomorska organizacija (IMO) specijalizirana je agencija Ujedinjenih naroda nadležna za sigurnost i zaštitu pomorskog prometa te sprečavanje pomorskog onečišćenja s brodova. To je globalna institucija koja postavlja standarde sigurnosti, zaštite i utjecaja na okoliš u međunarodnom pomorskom prometu. Glavna joj je uloga stvaranje pravednog i djelotvornog, univerzalno prihvaćenog i univerzalno primijenjenog regulatornog okvira za pomorski sektor.
 Organizaciji se mogu pridružiti sve države; sve države članice EU-a članice su IMO-a. Od 1974. Europska komisija ima status promatrača u Međunarodnoj pomorskoj organizaciji, na temelju Dogovora za suradnju i međusobnu pomoć Međuvladine pomorske savjetodavne organizacije (IMCO) i Komisije Europskih zajednica o pitanjima koja su u zajedničkom interesu stranaka.
 IMO-ov Odbor za pomorsku sigurnost sastoji se i od svih članica IMO-a i sastaje se najmanje jedanput godišnje. Razmatra sva pitanja iz djelokruga Organizacije koja se odnose na navigacijska pomagala, gradnju i opremu plovila, broj članova posade u pogledu sigurnosti, pravila za sprečavanje sudara, postupanje s opasnim teretom, postupke i zahtjeve koji se odnose na pomorsku sigurnost, hidrografske podatke, brodske dnevnike i navigacijske zapise, istraživanje pomorskih nesreća, spašavanje te sva druga pitanja koja izravno utječu na pomorsku sigurnost.
 IMO-ov Odbor za pomorsku sigurnost osigurava instrumente za izvršavanje svih dužnosti koje mu povjerava Konvencija IMO-a, Skupština IMO-a ili Vijeće IMO-a, kao i svih dužnosti iz prethodno navedenog djelokruga koje mu mogu biti dodijeljene bilo kojim drugim međunarodnim instrumentom ili u okviru njega, a koje je IMO prihvatio. Odluke Odbora za pomorsku sigurnost i njegovih pomoćnih tijela donose se većinom glasova članova.
 IMO-ov Odbor za zaštitu morskog okoliša sastoji se od svih članica IMO-a i sastaje se najmanje jedanput godišnje. Rješava pitanja iz djelokruga Organizacije povezana s okolišem koja se odnose na sprečavanje i kontrolu onečišćenja mora s brodova obuhvaćena Konvencijom MARPOL, uključujući naftu, prijevoz kemikalija u rasutom stanju, otpadne vode, otpad i emisije s brodova u zrak, među ostalim onečišćujuće tvari i emisije stakleničkih plinova. Među drugim obuhvaćenim pitanjima su upravljanje balastnim vodama, sustavi protiv obrastanja, recikliranje brodova, pripravnost i odziv na onečišćenje te utvrđivanje posebnih i osobito osjetljivih morskih područja.
 IMO-ov Odbor za zaštitu morskog okoliša osigurava instrumente za izvršavanje svih dužnosti koje mu povjerava Konvencija IMO-a, Skupština IMO-a ili Vijeće IMO-a, kao i svih dužnosti iz prethodno navedenog djelokruga koje mu mogu biti dodijeljene bilo kojim drugim međunarodnim instrumentom ili u okviru njega, a koje je IMO prihvatio. Odluke Odbora za zaštitu morskog okoliša i njegovih pomoćnih tijela donose se većinom glasova članova.
 1.3.Predviđeni akt Odbora za pomorsku sigurnost IMO-a
 Odbor za pomorsku sigurnost treba na svojoj 102. sjednici (MSC 102) od 4. do 11. studenoga 2020. odobriti okružnicu MSC-MEPC.5 Circular, u kojoj će se utvrditi predložak sporazuma koji će vlade upotrebljavati za ovlašćivanje priznatih organizacija koje djeluju u njihovo ime. Okružnicu trebaju zajednički odobriti Odbor za pomorsku sigurnost i Odbor za zaštitu morskog okoliša.
 Odbor za pomorsku sigurnost odobrio je 2016. nove rezultate radnog programa za reviziju i izmjenu predloška sporazuma za ovlašćivanje priznatih organizacija koje djeluju u ime uprave kako bi uskladio taj predložak s Kodeksom IMO-a o priznatim organizacijama (Kodeks RO). O nacrtu predloška sporazuma, koji se sad podnosi Odboru na odobrenje, raspravljalo se na nekoliko sjednica Pododbora IMO-a za provedbu instrumenata IMO-a.
 1.4.Predviđeni akt IMO-ova Odbora za zaštitu morskog okoliša
 Odbor za zaštitu morskog okoliša treba na svojoj 75. sjednici (MEPC 75) od 16. do 20. studenoga 2020. odobriti istu okružnicu MSC-MEPC.5 Circular, u kojoj će se utvrditi predložak sporazuma koji će vlade upotrebljavati za ovlašćivanje priznatih organizacija koje djeluju u njihovo ime.
 2.Stajalište koje treba zauzeti u ime Unije
 2.1.Odobrenje okružnice MSC-MEPC.5 Circular
 Na 97. sjednici Odbora za pomorsku sigurnost (MSC 97), koja se održala od 21. do 25. studenoga 2016. u Londonu, odobreni su novi rezultati kako bi se revidirao i izmijenio predložak sporazuma za ovlašćivanje priznatih organizacija koje djeluju u ime uprave (MSC.1/Circ.710–MEPC.1/Circ.307) radi usklađivanja sa zahtjevima Kodeksa RO. Novi rezultati uvršteni su u dvogodišnji program Pododbora za provedbu instrumenata IMO-a za razdoblje od 2016. do 2017. i na privremeni dnevni red 4. sjednice Pododbora za provedbu instrumenata IMO-a (III 4), s 2018. kao planiranom godinom dovršetka.
 Na sjednici III 4, koja se održala od 25. do 29. rujna 2017. u Londonu, odlučeno je da se predložak sporazuma izmijeni na osnovi dokumenta IACS-a te je formirana Skupina za korespondenciju za sastavljanje teksta. Na sjednici III 5, koja se održala od 24. do 28. rujna 2018. u Londonu, dovršen je predložak sporazuma te je proslijeđen na odobrenje na 74. sjednici Odbora za zaštitu morskog okoliša (MEPC 74) i na 101. sjednici Odbora za pomorsku sigurnost (MSC 101).
 Na sjednici MEPC 74 razmatranje nacrta okružnice odgođeno je za MEPC 75 zbog vremenskog ograničenja. Na sjednici MSC 101 raspravljalo se o nacrtu teksta, ali zbog velikih primjedbi IACS-a zbog neprihvaćanja bitnih izmjena koje je predložio, nacrt s izmjenama koje je predložio IACS vraćen je Pododboru za provedbu instrumenata IMO-a za razmatranje na njegovoj 6. sjednici (III 6). Na sjednici III 6, koja se održala od 1. do 5. srpnja 2019. u Londonu, revidirani su nacrt predloška sporazuma i prijedlozi IACS-a. Uredničke izmjene su prihvaćene, ali bitne izmjene su odbijene. Na sjednici III 6 odlučeno je da se nacrt okružnice proslijedi na odobrenje na sjednicama MEPC 75 i MSC 102.
 Unija bi trebala poduprijeti izmjene IMO-ova predloška sporazuma koje su dogovorene na sjednici III 6. Nova okružnica zamijenit će okružnice MSC/Circ.710 i MEPC/Circ.307 te će se njome predložak sporazuma ažurirati i uskladiti s Kodeksom RO (rezolucije MSC.349(92) i MEPC.237(65)). Time će se povećati točnost, transparentnost i odgovornost uprave države zastave broda i priznatih organizacija na globalnoj razini.
 2.2.Relevantno zakonodavstvo EU-a i nadležnost EU-a
 Predložak sporazuma koji je trenutačno utvrđen u okružnicama MSC/Circ.710 i MEPC/Circ.307 uveden je u pravo EU-a Direktivom 2009/15/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o zajedničkim pravilima i normama za organizacije koje obavljaju pregled i nadzor brodova te za odgovarajuće aktivnosti pomorskih uprava. Članak 5. Direktive 2009/15/EZ glasi:
 „1.
 Države članice koje postupe u skladu s člankom 3. stavkom 2., uspostavljaju „poslovni odnos” između svojih nadležnih uprava i organizacija koje će djelovati u njihovo ime.
 2.
 Poslovni odnos uređuje se formalnim pisanim sporazumom (...) na nediskriminirajućim osnovama, (...) koji uključuje najmanje: (a) odredbe navedene u Dodatku II. Rezoluciji IMO-a A.739(18) o smjernicama za ovlašćivanje organizacija koje djeluju u ime uprave, pri tom vodeći računa o Prilogu, dodacima i Dopuni okružnica IMO-a MSC/Circ.710 i MEPC/Circ.307 o predlošku sporazuma za ovlašćivanje priznatih organizacija koje djeluju u ime uprave. (...)”.
 Nadležnost EU-a
 Zamjena okružnica MSC/Circ.710 i MEPC/Circ.307 nacrtom okružnice MSC-MEPC.5 Circular utjecala bi na pravo EU-a putem primjene Direktive 2009/15/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o zajedničkim pravilima i normama za organizacije koje obavljaju pregled i nadzor brodova te za odgovarajuće aktivnosti pomorskih uprava.
 Unija stoga ima isključivu nadležnost na temelju zadnjeg dijela rečenice članka 3. stavka 2. UFEU-a pa je neophodno utvrditi stajalište Unije o aktima kojima se donose ovdje navedene izmjene.
 3.Pravna osnova
 3.1.Postupovna pravna osnova
 3.1.1.Načela
 Člankom 218. stavkom 9. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) predviđeno je donošenje odluka kojima se utvrđuju „stajališta koja u ime Unije treba donijeti tijelo osnovano na temelju sporazuma kada je to tijelo pozvano donositi akte koji proizvode pravne učinke, uz iznimku akata kojima se dopunjuje ili mijenja institucionalni okvir sporazuma”.
 Članak 218. stavak 9. UFEU-a primjenjuje se neovisno o tome je li Unija članica tog tijela ili stranka tog sporazuma
 2
 .
 Pojam „akti koji proizvode pravne učinke” obuhvaća akte koji proizvode pravne učinke na temelju pravila međunarodnog prava kojima se uređuje predmetno tijelo. Obuhvaća i instrumente koji nemaju obvezujući učinak na temelju međunarodnog prava, ali postoji mogućnost da „presudno utječu na sadržaj propisa koje donese zakonodavac Unije”
 3
 .
 3.1.2.Primjena na ovaj predmet
 Odbor za zaštitu morskog okoliša i Odbor za pomorsku sigurnost IMO-a tijela su osnovana na temelju sporazuma, konkretno Konvencije o Međunarodnoj pomorskoj organizaciji.
 Akti koje donose Odbor za zaštitu morskog okoliša i Odbor za pomorsku sigurnost IMO-a akti su koji proizvode pravne učinke. Predviđeni akti mogu presudno utjecati na sadržaj sljedećeg zakonodavstva EU-a:
 –Direktiva 2009/15/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o zajedničkim pravilima i normama za organizacije koje obavljaju pregled i nadzor brodova te za odgovarajuće aktivnosti pomorskih uprava.
 Razlog je tome to što se u Direktivi 2009/15/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o zajedničkim pravilima i normama za organizacije koje obavljaju pregled i nadzor brodova te za odgovarajuće aktivnosti pomorskih uprava zahtijeva od uprava država članica da uređuju poslovni odnos s priznatim organizacijama formalnim pisanim sporazumom na nediskriminirajućim osnovama, koji se mora temeljiti na predlošku sporazuma iz okružnica MSC/Circ. 710 i MEPC/Circ. 307.
 Stoga bi nova okružnica koja zamjenjuje okružnice MSC/Circ.710 i MEPC/Circ.307 utjecala na pravo EU-a putem primjene Direktive 2009/15/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o zajedničkim pravilima i normama za organizacije koje obavljaju pregled i nadzor brodova te za odgovarajuće aktivnosti pomorskih uprava.
 Predviđenim aktom ne dopunjuje se niti mijenja institucionalni okvir sporazuma.
 Stoga je postupovna pravna osnova za predloženu odluku članak 218. stavak 9. UFEU-a.
 3.2.Materijalna pravna osnova
 3.2.1.Načela
 Materijalna pravna osnova za odluku na temelju članka 218. stavka 9. UFEU-a prije svega ovisi o cilju i sadržaju predviđenog akta o kojemu se zauzima stajalište u ime Unije. Ako predviđeni akt ima dva cilja ili elementa te ako se može utvrditi da je jedan od ta dva cilja ili elementa glavni, a drugi samo sporedan, odluka na temelju članka 218. stavka 9. UFEU-a mora se temeljiti na samo jednoj materijalnoj pravnoj osnovi, naime onoj koju zahtijeva glavni ili prevladavajući cilj ili element.
 3.2.2.Primjena na ovaj predmet
 Glavni cilj i sadržaj predviđenog akta odnose se na pomorski promet. Stoga je materijalna pravna osnova predložene odluke članak 100. stavak 2. UFEU-a.
 3.3.Zaključak
 Pravna osnova predložene odluke trebao bi biti članak 100. stavak 2. UFEU-a u vezi s člankom 218. stavkom 9. UFEU-a.
 2020/0271 (NLE)
 Prijedlog
 ODLUKE VIJEĆA
 o izmjeni Odluke Vijeća (EU) 2020/721 od 19. svibnja 2020. kako bi se uključilo stajalište koje treba zauzeti u ime Europske unije u Međunarodnoj pomorskoj organizaciji tijekom 75. sjednice Odbora za zaštitu morskog okoliša i 102. sjednice Odbora za pomorsku sigurnost u pogledu odobrenja okružnice MSC-MEPC.5 Circular o predlošku sporazuma za ovlašćivanje priznatih organizacija koje djeluju u ime uprave
 VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
 uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 100. stavak 2. u vezi s člankom 218. stavkom 9.,
 uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
 budući da:
 (1)Cilj djelovanja Unije u području pomorskog prometa trebao bi biti zaštita morskog okoliša, zdravlja ljudi i poboljšanje pomorske sigurnosti.
 (2)Konvencija o Međunarodnoj pomorskoj organizaciji („IMO”) stupila je na snagu 17. ožujka 1958.
 (3)Međunarodna pomorska organizacija specijalizirana je agencija Ujedinjenih naroda nadležna za sigurnost i zaštitu pomorskog prometa te sprečavanje onečišćenja mora i atmosferskog onečišćenja s brodova. Sve države članice Unije članice su IMO-a.
 (4)U skladu s člankom 28. stavkom (b) Konvencije o Međunarodnoj pomorskoj organizaciji Odbor za pomorsku sigurnost osigurava instrumente za izvršavanje svih dužnosti koje mu u skladu s tom Konvencijom povjerava Skupština IMO-a ili Vijeće IMO-a, kao i svih dužnosti obuhvaćenih područjem primjene tog članka koje mogu biti dodijeljene Odboru za pomorsku sigurnost u okviru bilo kojeg drugog međunarodnog instrumenta, a koje je IMO prihvatio.
 (5)U skladu s člankom 38. točkom (a) Konvencije o Međunarodnoj pomorskoj organizaciji Odbor za zaštitu morskog okoliša obavlja one zadaće koje Međunarodnoj pomorskoj organizaciji jesu ili mogu biti dodijeljene međunarodnim konvencijama ili u okviru međunarodnih konvencija za sprečavanje i kontrolu onečišćenja mora s brodova, posebice u pogledu donošenja i izmjene pravila ili drugih odredbi.
 (6)Međunarodna konvencija o zaštiti ljudskih života na moru (Konvencija SOLAS) stupila je na snagu 25. svibnja 1980.
 (7)U skladu s člankom VIII. stavkom (b) točkom iii. Konvencije SOLAS, Odbor za pomorsku sigurnost IMO-a može donijeti izmjene konvencije SOLAS.
 (8)Međunarodna konvencija o sprečavanju onečišćenja s brodova („Konvencija MARPOL”) stupila je na snagu 2. listopada 1983.
 (9)U skladu s člankom 16. stavkom 2. točkom (c) Konvencije MARPOL njezine izmjene može donijeti odgovarajuće tijelo, u ovom slučaju Odbor za zaštitu morskog okoliša.
 (10)Odbor za pomorsku sigurnost na svojoj 102. sjednici od 4. do 11. studenoga 2020. („MSC 102”) treba zajednički s Odborom za zaštitu morskog okoliša odobriti okružnicu MSC-MEPC.5 Circular o predlošku sporazuma za ovlašćivanje priznatih organizacija koje djeluju u ime uprave.
 (11)Odbor za zaštitu morskog okoliša na svojoj 75. sjednici od 16. do 20. studenoga 2020. („MEPC 75”) treba zajednički s Odborom za pomorsku sigurnost na njegovoj 102. sjednici odobriti okružnicu MSC-MEPC.5 Circular o predlošku sporazuma za ovlašćivanje priznatih organizacija koje djeluju u ime uprave.
 (12)Primjereno je utvrditi stajalište koje treba zauzeti u ime Unije na MSC-u 102 jer će odobrenje okružnice MSC-MEPC.5 Circular moći presudno utjecati na sadržaj prava Unije, konkretno na Direktivu 2009/15/EZ Europskog parlamenta i Vijeća
 4
 .
 (13)Primjereno je utvrditi stajalište koje treba zauzeti u ime Unije na MEPC-u 75 jer će odobrenje okružnice MSC-MEPC.5 Circular moći presudno utjecati na sadržaj prava Unije, konkretno na Direktivu 2009/15/EZ Europskog parlamenta i Vijeća.
 (14)Odobrenjem okružnice MSC-MEPC.5 Circular, koja zamjenjuje okružnice MSC/Circ.710 i MEPC/Circ.307, predložak sporazuma će se ažurirati i uskladiti s Kodeksom IMO-a o priznatim organizacijama (Kodeks RO) (rezolucije MSC.349(92) i MEPC.237(65)). Time će se pridonijeti većoj točnosti, transparentnosti i odgovornosti uprave države zastave broda i priznatih organizacija na globalnoj razini.
 (15)Trebalo bi izmijeniti Odluku Vijeća (EU) 2020/721 od 19. svibnja 2020.
 5
 kako bi se uključilo upućivanje na odobrenje okružnice MSC-MEPC.5 Circular.
 (16)Stajalište Unije izražavaju države članice Unije koje su članice Odbora za zaštitu morskog okoliša i Odbora za pomorsku sigurnost Međunarodne pomorske organizacije, djelujući zajednički,
 DONIJELO JE OVU ODLUKU:
 Članak 1.
 Odluka Vijeća (EU) 2020/721 mijenja se kako slijedi:
 „Članak 1.
 Stajalište koje treba zauzeti u ime Unije u okviru Odbora za zaštitu morskog okoliša Međunarodne pomorske organizacije na njegovoj 75. sjednici jest da se podrži donošenje izmjena pravila 2, 14 i 18 te dodataka I. i VI. Prilogu VI. Međunarodnoj konvenciji o sprečavanju onečišćenja s brodova, kako je utvrđeno u Prilogu dokumentu IMO-a MEPC 75/3, i odobrenje okružnice MSC-MEPC.5 Circular, kako je utvrđeno u Prilogu 8. dokumentu IMO-a III 6/15.
 Članak 2.
 1. Stajalište koja treba zauzeti u ime Unije u okviru Odbora za pomorsku sigurnost Međunarodne pomorske organizacije na njegovoj 102. sjednici jest da se podrži donošenje izmjena:
 a) dijelova A-1, B, B-1, od B-2 do B-4 poglavlja II-1 Međunarodne konvencije o zaštiti ljudskih života na moru, kako je utvrđeno u Prilogu 1. dokumentu IMO-a MSC 102/3;
 b) dijelova A-1 i B-1 Međunarodnog kodeksa o sigurnosti brodova koji koriste plinove ili goriva s niskom točkom zapaljivosti, kako je utvrđeno u Prilogu 2. dokumentu IMO-a MSC 102/3;
 c) Rezolucije A.658(16) o upotrebi katadiopterskih materijala na sredstvima za spašavanje te njihovu ugrađivanju na ta sredstva;
 i odobrenje okružnice MSC-MEPC.5 Circular o predlošku sporazuma za ovlašćivanje priznatih organizacija koje djeluju u ime uprave.”.
 Članak 2.
 Ova je Odluka upućena državama članicama.
 Sastavljeno u Bruxellesu,
 Za Vijeće
 Predsjednik
 (1)
 Odluka Vijeća (EU) 2020/721 od 19. svibnja 2020. o stajalištu koje treba zauzeti u ime Europske unije u okviru Odbora za zaštitu morskog okoliša Međunarodne pomorske organizacije na njegovoj 75. sjednici i u okviru Odbora za pomorsku sigurnost Međunarodne pomorske organizacije na njegovoj 102. sjednici u pogledu donošenja izmjena pravila 2, 14 i 18 te dodataka I. i VI. Prilogu VI. Međunarodnoj konvenciji o sprečavanju onečišćenja s brodova, dijelova A-1, B, B-1, od B-2 do B-4 poglavlja II-1 Međunarodne konvencije o zaštiti ljudskih života na moru, dijelova A-1 i B-1 Međunarodnog kodeksa o sigurnosti brodova koji koriste plinove ili goriva s niskom točkom zapaljivosti i Rezolucije A.658(16) o upotrebi katadiopterskih materijala na sredstvima za spašavanje te njihovu ugrađivanju na ta sredstva (SL L 171, 2.6.2020., str. 1.–3.).
 (2)
 Predmet C-399/12, Njemačka protiv Vijeća (OIV), ECLI:EU:C:2014:2258, točka 64.
 (3)
 Predmet C-399/12, Njemačka protiv Vijeća (OIV), ECLI:EU:C:2014:2258, točke 61.–64.
 (4)
 Direktiva 2009/15/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o zajedničkim pravilima i normama za organizacije koje obavljaju pregled i nadzor brodova te za odgovarajuće aktivnosti pomorskih uprava (SL L 131, 23.4.2009., str. 47.).
 (5)
 Odluka Vijeća (EU) 2020/721 od 19. svibnja 2020. o stajalištu koje treba zauzeti u ime Europske unije u okviru Odbora za zaštitu morskog okoliša Međunarodne pomorske organizacije na njegovoj 75. sjednici i u okviru Odbora za pomorsku sigurnost Međunarodne pomorske organizacije na njegovoj 102. sjednici u pogledu donošenja izmjena pravila 2, 14 i 18 te dodataka I. i VI. Prilogu VI. Međunarodnoj konvenciji o sprečavanju onečišćenja s brodova, dijelova A-1, B, B-1, od B-2 do B-4 poglavlja II-1 Međunarodne konvencije o zaštiti ljudskih života na moru, dijelova A-1 i B-1 Međunarodnog kodeksa o sigurnosti brodova koji koriste plinove ili goriva s niskom točkom zapaljivosti i Rezolucije A.658(16) o upotrebi katadiopterskih materijala na sredstvima za spašavanje te njihovu ugrađivanju na ta sredstva (SL L 171, 2.6.2020., str. 1.–3.).


type: wikipedia

text:
Lunar L1 é o nome atribuído a um dos subprogramas da antiga União Soviética cujo objetivo era colocar cosmonautas em órbita da Lua.
 Esse subprograma, parte do programa lunar tripulado soviético, ocorreu de 1959 até 1970. Ele agrupou a maioria dos esforços espaciais iniciais da União Soviética, particularmente de seu programa Zond.
 Este objetivo não foi atingido, e a União Soviética acabou desistindo e jamais admitindo que tinha o objetivo de atingir a Lua. No entanto, a existência de um lander lunar, descoberto após o colapso da União Soviética, comprovou a existência do programa.
 Embora a União Soviética tenha desistido de levar a frente o objetivo de circum-navegar a Lua logo após o voo da Apollo 8 em 1968, o programa ainda ficou ativo até 1970.
 Ver também
 Lunar L3
 Exploração espacial
 Programa espacial soviético
 Soyuz 7K-L1 (Zond)
 Proton UR-500K
 Ligações externas
 Lunar L1 - Encyclopedia Astronautica
 Programa espacial soviético


text:
22.4.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 96/35
 Sag anlagt den 23. januar 2006 — B mod Kommissionen
 (Sag F-7/06)
 (2006/C 96/55)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: B (Bruxelles, Belgien) (ved avocats S. Rodrigues og A. Jaume)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af ansættelsesmyndighedens afgørelse af 10. oktober 2005 om afvisning af sagsøgerens klage, samt af ansættelsesmyndighedens afgørelse af 26. april 2005 om afslag på at tildele sagsøgeren udlandstillæg.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren udlandstillæg fra hendes indtræden i tjenesten.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale morarenter fra dommens afsigelse.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren, som er tjenestemand ved Kommissionen, har anfægtet afgørelsen om endelig fastsættelse af hendes rettigheder, hvorved Kommissionen afslog at tildele hende udlandstillæg.
 Sagsøgeren har til støtte for søgsmålet principalt gjort gældende, at der er sket tilsidesættelse af artikel 4, stk. 1, litra a), i vedtægtens bilag VII. Sagsøgeren har ligeledes fremsat en formalitetsindsigelse, hvorefter anvendelsen om den betingelse om statsborgerskab, der er anført i førnævnte bestemmelses første led, på tjenestemænd, som har statsborgerskab både i den stat, hvor de gør tjeneste, samt i en anden medlemsstat, tilsidesætter principperne om forbud mod forskelsbehandling og om ligebehandling.
 Sagsøgeren har dernæst anført, at hun under alle omstændigheder opfylder den bopælsbetingelse, der er anført i den omhandlede bestemmelses andet led.
 Sagsøgeren har subsidiært anført, at der er sket tilsidesættelse af artikel 4, stk. 1, litra b), i vedtægtens bilag VII derved, at der i den anfægtede afgørelse ikke tages hensyn til, at sagsøgeren opfylder såvel kriteriet om statsborgerskab som kriteriet om bopæl, der er anført i nævnte bestemmelse.
 Mest subsidiært har sagsøgeren anført, at der er sket tilsidesættelse af artikel 4, stk. 3, i vedtægtens bilag VII derved, at denne bestemmelse ikke kan fortolkes således, at den pålægger en tjenestemand, der har dobbelt statsborgerskab, at frasige sig statsborgerskabet i den medlemsstat, hvor vedkommende gør tjeneste, for at få ret til udlandstillæg.


text:
 Svarīgs juridisks paziņojums
 |
 52009PC0459
 Priekšlikums Padomes regula par euro monētu autentiskuma noteikšanu un rīkošanos ar apgrozībai nederīgām euro monētām /* COM/2009/0459 galīgā redakcija - CNS 2009/0128 */
 [pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |Briselē, 11.9.2009COM(2009) 459 galīgā redakcija2009/0128 (CNS)PriekšlikumsPADOMES REGULApar euro monētu autentiskuma noteikšanu un rīkošanos ar apgrozībai nederīgām euro monētām PASKAIDROJUMA RAKSTS1. Priekšlikuma konteksts- Priekšlikuma pamatojums un mērķiŠīs ierosinātās regulas mērķis ir noteikt kārtību, kādā nosaka euro monētu autentiskumu un rīkojas ar apgrozībai nederīgām euro monētām.Padomes Regulā (EK) Nr. 1338/2001 ir paredzēti pasākumi, kas vajadzīgi euro aizsardzībai pret viltošanu[1]. Regulas noteikumos kredītiestādēm un vairākām citām iestādēm, piemēram, naudas pārvadātājiem, ir noteikts pienākums nodrošināt, ka visām euro banknotēm un monētām, ko tie ir saņēmuši un plāno atkārtoti laist apgrozībā, tiek veikta autentiskuma pārbaude un tiek atklāti viltojumi.Euro monētu autentiskuma noteikšanas pamats līdz šim ir bijusi prakse, kas izklāstīta Komisijas 2005. gada 27. maija Ieteikumā par euro monētu autentiskuma noteikšanu un rīkošanos ar apgrozībai nederīgām euro monētām[2]. Ierosinātā regula ir juridiski saistošs instruments, kāds tagad ir vajadzīgs, lai iedibinātu kopēju euro monētu autentiskuma noteikšanas metodi, kas jāizmanto attiecīgajām iestādēm, un noteiktu pārbaudes, kas jāveic dalībvalstīm.- Vispārīgais kontekstsi) Euro monētu autentiskuma noteikšanaEuro monētu viltošana ir nopietns risks, īpaši attiecībā uz lielākā nomināla monētām. Lai euro monētu lietotāji varētu būt drošāki attiecībā uz izmantotajām monētām, ir regulāri jāpārbauda apgrozībā esošo monētu autentiskums, tādējādi atklājot viltotās monētas un izņemot tās no apgrozības. Attiecīgs pienākums tika tiešā veidā iekļauts Padomes Regulā Nr. 1338/2001 ar 2008. gada 18. decembra grozījumiem. Tā kā daudzas dalībvalstis ir pieņēmušas autentiskuma noteikšanas procedūras, kas atbilst Komisijas 2005. gada 27. maija ieteikuma noteikumiem, viltojumu atklāšanas efektīvās metodes ir plaši atzītas.Tomēr, vērtējot monētu autentiskuma noteikšanas metožu īstenošanas pakāpi, dalībvalstu vidū joprojām ir vērojamas būtiskas atšķirības. Tas, ka attiecībā uz monētu autentiskuma noteikšanu nav obligātas kopējas sistēmas, dažās dalībvalstīs var kavēt attiecīgo iestāžu aktīvu iesaisti viltojumu meklēšanā, un tādējādi ES līmenī rodas valūtas aizsardzības pakāpes atšķirības. Ņemot vērā šo kontekstu, šā priekšlikuma mērķis ir nodrošināt, lai iestādes visā euro zonā efektīvi īstenotu kopējas apgrozībā esošo euro monētu autentiskuma noteikšanas procedūras un šo procedūru pārbaudes mehānismus.ii) Apgrozībai nederīgās euro monētasAutentiskuma noteikšanas procesā ir jāļauj atkārtoti laist apgrozībā vienīgi īstas euro monētas. Līdz ar to ir jāatsijā visas pārējās monētas, galvenokārt viltojumi un īstās euro monētas, kas vairs nav derīgas apgrozībai. Tāpēc ir lietderīgi paredzēt, kā rīkoties ar šīm nederīgajām euro monētām. Euro monētas var kļūt apgrozībai nederīgas ilglaicīgas lietošanas, negadījumu vai bojājumu dēļ. Šādu monētu atrašanās apgrozībā apgrūtina to lietošanu, īpaši automātos, kuri darbojas ar monētām, un lietotāji var apmulst, nesaprotot, vai šīs monētas ir īstas vai nē. Tāpēc nederīgās monētas ir jāizņem no apgrozības. Tādējādi ar šo monētu izņemšanu no apgrozības saistītais process pieder pie procedūrām, kuru mērķis ir aizsargāt euro monētas pret krāpniecisku izmantošanu un viltošanu.Kopēji noteikumi par rīkošanos ar apgrozībai nederīgām euro monētām ir vajadzīgi arī tāpēc, ka atšķirīga rīkošanās ar šīm monētām dalībvalstīs rada kropļojošu iedarbību. Neraugoties uz iepriekš minētā Komisijas ieteikuma attiecīgo noteikumu īstenošanu, dažādās dalībvalstīs noteikumi un nosacījumi joprojām atšķiras, bet dažos gadījumos to vispār nav. Visbeidzot, ir jānodrošina, ka no apgrozības izņemtās nederīgās monētas tiek iznīcinātas, lai tās nevarētu tikt izmantotas krāpnieciskiem mērķiem.2. Apspriešanās ar ieinteresētajām personām un ietekmes novērtējumsVeicot iepriekš minētā Komisijas ieteikuma izvērtēšanu saskaņā ar tā 12. pantu, tika uzsvērts, ka ir vajadzīgi saistoši kopējie noteikumi par euro monētu autentiskuma noteikšanu un nederīgām euro monētām. Izvērtēšana notika sadarbībā ar dalībvalstīm, un tās kopumā pauda atbalstu šajā priekšlikumā ierosinātajiem noteikumiem. Izvērtējuma veikšanai tika organizēti vairāki darbsemināri un sanāksmes, iesaistot arī privātā sektora pārstāvjus.Ierosinātie pasākumi ir izstrādāti tādā veidā, lai netraucētu attiecīgo iestāžu darbu. Konkrēti, ir ierosināts, ka euro monētu autentiskumu nosaka vai nu ar attiecīgām monētu apstrādes iekārtām, vai apmācīti darbinieki. Tika atzīmēts, ka galvenajiem procesā iesaistītajiem, proti, skaidras naudas pārvadātājiem, jau ir ļoti efektīvas iekārtas, kas ir izmantojamas viltojumu atklāšanai vai viegli pielāgojamas šim mērķim. Ja iestādes izmanto manuālas autentiskuma noteikšanas metodes, attiecīgie darbinieki (kasieri) parasti ir atbilstoši apmācīti.Līdz ar to, izmantojot esošās šķirošanas procedūras un iekārtas, euro monētu autentiskumu var noteikt, neradot nekādus traucējumus skaidras naudas apgrozības ciklā un neveicot būtiskus ieguldījumus.3. Priekšlikuma juridiskie aspekti- Ierosināto pasākumu kopsavilkumsIerosinātā kārtība pamatojas uz praksi, kas izklāstīta Komisijas 2005. gada 27. maija Ieteikumā par euro monētu autentiskuma noteikšanu un rīkošanos ar apgrozībai nederīgām euro monētām[3], ņemot vērā ieteikuma darbības izvērtējumu.Ierosinātajā regulā ir ietverti noteikumi par:i) euro monētu autentiskuma noteikšanuAttiecīgajām iestādēm ir jānodrošina, ka euro monētu autentiskumu nosaka vai nu ar monētu apstrādes iekārtām, ar kurām ir iespējams atklāt viltojumus, vai manuāli, izmantojot apmācītus darbiniekus. Monētu apstrādes iekārtas ir jānoregulē, izmantojot noteikšanas testu, kura veikšanas kārtību nosaka Eiropas Tehnikas un zinātnes centrs (ETZC). Šo iekārtu testēšanas iespējas būs pieejamas monētu valsts analīzes centros un ETZC, un Komisija publicēs testu sekmīgi izturējušo iekārtu sarakstu. Dalībvalstis atbildēs par euro monētu autentiskuma noteikšanas sistēmas darbības uzraudzību;ii) rīkošanos ar nederīgām euro monētāmDalībvalstis izņem no apgrozības ne tikai viltotās monētas, bet arī īstās euro monētas, kas vairs nav derīgas apgrozībai. Tās atlīdzina to monētu vērtību, kuras kļuvušas nederīgas ilglaicīgas aprites vai negadījumu dēļ, bet atsakās atlīdzināt to monētu vērtību, kuras kļuvušas nederīgas manipulēšanas dēļ. Dalībvalstu norīkotie dienesti iekasēs maksu 5 % apmērā no nodoto nederīgo monētu vērtības, taču tiem ir iespēja elastīgi piedāvāt atbrīvojumus tiem uzņēmumiem, kuri cieši sadarbojas ar iestādēm tirgus atbrīvošanā no viltotām un nederīgām monētām. Šo monētu nodošanai būs jāizmanto īpašs iepakojums, un dalībvalstis iznīcinās no apgrozības izņemtās nederīgās monētas.Lai dalībvalstīm sniegtu vispārīgu pārskatu par attiecīgo darbību, ir paredzēti noteikumi par ziņojumu sniegšanu un komunikāciju.Ierosinātā kārtība attiecībā uz euro monētām papildina kārtību, ko Eiropas Centrālā banka ierosinājusi attiecībā uz viltotu euro banknošu noteikšanu un banknošu šķirošanu pēc to derīguma.Ierosinātie noteikumi ir paredzēti tām dalībvalstīm, kurās euro tiek izmantots kā vienotā valūta. Tas tāpēc, ka attiecībā uz euro zonā neietilpstošām valstīm euro monētu autentiskuma noteikšanas metodes mazāk izvērstā veidā jau ir noteiktas grozītajā Regulā Nr. 1338/2001.- Juridiskais pamatsJuridiskais pamats ir Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 123. panta 4. punkts un jo īpaši tā trešais teikums.- Subsidiaritātes principsEK līguma 106. panta 2. punktā ir noteikts, ka monētu emitēšana ir dalībvalstu atbildības jomā, savukārt pasākumus, kas kopēji piemērojami dalībvalstīs, kurās euro ir vienotā valūta, pieņem Kopienas līmenī, pārsvarā Padomē. Šādi pasākumi attiecas vai nu uz nominālu un tehnisko specifikāciju saskaņošanu, pamatojoties uz 106. panta 2. punktu, vai, visbiežāk, euro aizsardzību, pamatojoties uz 123. panta 4. punkta trešo teikumu. Konkrēti, tā kā attiecībā uz viltotām euro monētām bija vajadzīga Kopienas līmeņa rīcība, tika pieņemts Padomes Lēmums 2003/861/EK[4], ar kuru dalībvalstis pilnvaro Komisiju koordinēt kompetento tehnisko institūciju darbību, lai aizsargātu euro monētas pret viltošanu.Jautājumā par euro monētu autentiskuma noteikšanu ES līmeņa rīcība aizsākās ar Komisijas 2005. gada 27. maija ieteikumu. Pamatojoties uz minēto ieteikumu, dažas dalībvalstis pieņēma īpašus tiesību aktus, taču vairums dalībvalstu īsteno tā noteikumus ar vispārīgiem valsts noteikumiem. Kopš Regulā (EK) Nr. 1338/2001 ir skaidri ietverta prasība par monētu autentiskuma noteikšanu, ir skaidrs, ka ir vajadzīga vienveidīga euro monētu autentiskuma noteikšanas procedūra. Tas nozīmē, ka ir jāievieš ES līmeņa kārtība[5].- Proporcionalitātes principsPriekšlikums ir saskaņā ar proporcionalitātes principu. Šajā priekšlikumā ietvertie noteikumi paredz vienīgi to, kas ir vajadzīgs, lai sasniegtu mērķus aizsargāt euro monētas pret viltošanu un attiecīgi rīkoties ar nederīgām euro monētām. Turklāt ierosinātie pasākumi ir izstrādāti tādā veidā, lai netraucētu attiecīgo iestāžu darbu.- Juridisko instrumentu izvēleIzvēlētais instruments — regula — ir vispiemērotākais instruments, lai euro monētām visā Eiropas Savienībā nodrošinātu vienādu aizsardzības līmeni pret viltošanu. Tas tiek nodrošināts ar to, ka ierosinātā metodika ir ļoti specifiska. Tai ir jābūt tieši piemērojamai, un tā nedrīkst radīt atšķirības starp valstīm.4. Ietekme uz budžetuPriekšlikums neietekmē Kopienas budžetu.2009/0128 (CNS)PriekšlikumsPADOMES REGULApar euro monētu autentiskuma noteikšanu un rīkošanos ar apgrozībai nederīgām euro monētāmEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 123. panta 4. punkta trešo teikumu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu[6],ņemot vērā Eiropas Centrālās bankas atzinumu[7],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu[8],tā kā:(1) Padomes 2001. gada 28. jūnija Regulā (EK) Nr. 1338/2001, ar kuru paredz pasākumus, kas vajadzīgi euro aizsardzībai pret viltošanu[9], ir noteikta prasība, ka kredītiestādēm un citiem maksājumu pakalpojumu sniedzējiem, veicot maksājumus, kā arī uzņēmējiem, kas ir iesaistīti banknošu un monētu apstrādē un piegādē iedzīvotājiem, ir jānodrošina, ka euro banknotēm un monētām, ko tie ir saņēmuši un plāno atkārtoti laist apgrozībā, tiek veikta autentiskuma pārbaude un tiek atklāti viltojumi.(2) Komisijas 2005. gada 27. maija Ieteikumā 2005/504/EK par euro monētu autentiskuma noteikšanu un rīkošanos ar apgrozībai nederīgām euro monētām[10] ir paredzēta prakse attiecībā uz euro monētu autentiskuma noteikšanu un rīkošanos ar apgrozībai nederīgām euro monētām. Tomēr, tā kā attiecībā uz monētu autentiskuma noteikšanu nav obligātas kopējas sistēmas, dažādās dalībvalstīs ir izveidojusies atšķirīga prakse, un tādējādi nevar nodrošināt vienveidīgu valūtas aizsardzību visā Kopienā.(3) Lai visā euro zonā nodrošinātu efektīvu un vienveidīgu euro monētu autentiskuma noteikšanu, ir jāievieš saistoši noteikumi attiecībā uz to, kā valstu iestādes īsteno kopējas apgrozībā esošo euro monētu autentiskuma noteikšanas procedūras un šo procedūru pārbaudes mehānismus.(4) Autentiskuma noteikšanas procesā tiek noteiktas arī īstās euro monētas, kas vairs nav derīgas apgrozībai. Šādu monētu atrašanās apgrozībā apgrūtina to lietošanu, īpaši automātos, kuri darbojas ar monētām, un lietotāji var apmulst, nesaprotot, vai šīs monētas ir īstas vai nē. Tāpēc nederīgās monētas ir jāizņem no apgrozības. Tādējādi ir vajadzīgi kopēji saistoši noteikumi par to, kā dalībvalstis rīkojas ar šīm īstajām, bet nederīgajām euro monētām, un kā atlīdzina to vērtību.(5) Lai autentiskuma noteikšanas kārtības īstenošanā panāktu vajadzīgo koordinācijas pakāpi, Eiropas Tehnikas un zinātnes centram (ETZC), kas izveidots ar Komisijas 2004. gada 29. oktobra Lēmumu 2005/37/EK[11], ir jānosaka testēšanas prasības attiecībā uz monētu autentiskuma noteikšanu, kā arī nederīgo euro monētu pārbaudes specifikācijas.(6) Tā kā valstu prakses atšķirību dēļ dalībvalstis atsevišķi nespēj sasniegt mērķi visā euro zonā nodrošināt efektīvu un vienveidīgu euro monētu autentiskuma noteikšanu, un šo mērķi līdz ar to ir labāk iespējams sasniegt Kopienas līmenī, Kopiena var noteikt pasākumus saskaņā ar Līguma 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā regulā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi šo mērķu sasniegšanai,IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.I nodaļa. Priekšmets un definīcijas1. pantsPriekšmetsŠajā regulā ir noteikta kārtība, kādā nosaka euro monētu autentiskumu un rīkojas ar apgrozībai nederīgām euro monētām.2. pantsDefinīcijasŠajā regulā ir lietotas šādas definīcijas:1. „euro monētu autentiskuma noteikšana” ir process, kurā pārbauda, vai euro monētas ir autentiskas un derīgas apgrozībai;2. „apgrozībai nederīgas euro monētas” ir īstas euro monētas, kuras autentiskuma noteikšanas procesā noraidītas vai kuru izskats ir būtiski mainīts;3. „norīkota valsts iestāde” ir monētu valsts analīzes centrs (MVAC) vai attiecīgās dalībvalsts noteikta iestāde;4. „iestādes” ir Regulas (EK) Nr. 1338/2001 6. panta 1. punktā minētās iestādes.II nodaļa. Euro monētu autentiskuma noteikšana3. pantsEuro monētu autentiskuma noteikšana1. Iestādes nodrošina, ka euro monētām, ko tās ir saņēmušas un plāno atkārtoti laist apgrozībā, tiek noteikts autentiskums. Tās šo pienākumu īsteno:5. galvenokārt izmantojot monētu apstrādes iekārtas, kas iekļautas monētu apstrādes iekārtu sarakstā, kurš minēts 5. panta 3. punktā; vai6. izmantojot apmācītus darbiniekus.2. Pēc autentiskuma noteikšanas procedūras pabeigšanas visas viltotās euro monētas un apgrozībai nederīgās euro monētas nosūta norīkotajām valsts iestādēm. Attiecībā uz apgrozībai nederīgām euro monētām piemēro III nodaļas noteikumus.3. Viltotām euro monētām, kuras piegādātas kompetentajām valsts iestādēm saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1338/2001 6. pantu, nepiemēro ne maksu par pakalpojumiem, ne kādu citu maksu.4. pantsNepieciešamā testēšana1. Iestāžu monētu apstrādes iekārtas testē norīkotās valsts iestādes vai Eiropas Tehnikas un zinātnes centrs (ETZC), veicot noteikšanas testu. Šo testu izstrādā tā, lai būtu iespējams pārliecināties, ka monētu apstrādes iekārta noraida zināmos viltotu monētu veidus un visus pārējos monētām līdzīgus priekšmetus, kuri neatbilst īstu euro monētu specifikācijām.2. ETZC nosaka noteikšanas testa tehniskās specifikācijas, kā arī robežlielumus, kas piemērojami īsto monētu atzīšanai par derīgām.5. pantsMonētu apstrādes iekārtu noregulēšana1. Lai monētu apstrādes iekārtu ražotāji varētu iegūt informāciju, kas vajadzīga iekārtu noregulēšanai tā, lai ar tām varētu atklāt viltotas euro monētas, saskaņā ar 4.pantu var veikt testēšanu MVAC, ETZC vai, divpusēji vienojoties, ražotāja telpās.2. Ja monētu apstrādes iekārta ir veiksmīgi izturējusi testu, iekārtas ražotājam izsniedz testa ziņojuma kopsavilkumu un tā kopiju nosūta ETZC.3. Komisija savā tīmekļa vietnē publicē konsolidētu sarakstu ar visām iekārtām, par kurām ETZC ir saņēmis vai sagatavojis pozitīvu un derīgu testa ziņojuma kopsavilkumu.6. pantsDalībvalstu veiktās pārbaudes un revīzija1. Dalībvalstis ievieš attiecīgas pārbaudes, lai pārliecinātos, ka iestādes pilda autentiskuma noteikšanas pienākumus.2. Dalībvalstis iestādēs ik gadu veic pārbaudes uz vietas, lai, izmantojot noteikšanas testus, reprezentatīvam monētu apstrādes iekārtu skaitam pārbaudītu, vai tās darbojas pienācīgi. Attiecīgā gadījumā dalībvalstis pārliecinās, vai darbinieki, kuriem jāpārbauda euro monētu autentiskums, ir pienācīgi apmācīti manuāli veikt autentiskuma noteikšanu.3. Katru gadu katrā dalībvalstī pārbaudāmo iekārtu skaitu nosaka tā, lai ar šīm iekārtām attiecīgajā gadā apstrādāto euro monētu apjoms atbilstu vismaz vienai trešdaļai no attiecīgās dalībvalsts emitēto monētu kopējā tīrā apjoma no euro monētu ieviešanas brīža līdz iepriekšējā gada beigām. Pārbaudāmo iekārtu skaitu aprēķina, pamatojoties uz apgrozībai paredzēto euro monētu triju lielāko nominālu apjomu.4. Veicot minētās ikgadējās pārbaudes, dalībvalstis uzrauga arī iestāžu spēju noteikt euro monētu autentiskumu, pamatojoties uz to, vai:7. attiecībā uz viltojumu atklāšanu pastāv rakstveida norādes un organizācija;8. ir iedalīti pietiekami cilvēkresursi;9. vai ir rakstveida apkopes plāns, lai nodrošinātu, ka iekārtas tiek uzturētas pienācīgā darbības rādītāju līmenī; un10. pastāv rakstveida kārtība, kādā norīkotajām valsts iestādēm tiek nodoti viltojumi un citi monētām līdzīgi priekšmeti, kā arī apgrozībai nederīgas monētas.III nodaļa. Rīkošanās ar apgrozībai nederīgām euro monētām7. pantsApgrozībai nederīgo euro monētu izņemšana no apgrozības un atlīdzināšana1. Apgrozībai nederīgās euro monētas dalībvalstis izņem no apgrozības.2. Dalībvalstis atlīdzina vai aizstāj tās euro monētas, kuras kļuvušas nederīgas ilglaicīgas aprites vai negadījumu dēļ. Dalībvalstis var atteikties atlīdzināt apgrozībai nederīgās euro monētas, kuru izskats ir mainīts vai nu tīši, vai kuru izskats mainījies tāda procesa rezultātā, kuram, saprātīgi pieņemot, ir sagaidāma šāda ietekme, neskarot labdarības nolūkā savāktu monētu, piemēram, strūklakās iemestu monētu, atlīdzināšanu.3. Dalībvalstis nodrošina, ka pēc izņemšanas no apgrozības apgrozībai nederīgās euro monētas tiek iznīcinātas, tās fiziski un neatgriezeniski deformējot, lai tās nevarētu atgriezties apgrozībā vai tikt iesniegtas atlīdzināšanai.8. pantsMaksa par pakalpojumiem1. Atlīdzinot vai aizstājot apgrozībai nederīgās euro monētas, ietur maksu par pakalpojumiem 5 % apmērā no iesniegto euro monētu nominālvērtības. Ja visu maisu vai kasti pārbauda, kā paredzēts 10. pantā, papildus maksai par pakalpojumiem iekasē maksu 15 % apmērā no iesniegto euro monētu nominālvērtības.2. Dalībvalstis var paredzēt vispārējus atbrīvojumus no maksas par pakalpojumiem gadījumos, kad juridiskās vai fiziskās personas, kas iesniedz monētas, cieši un regulāri sadarbojas ar norīkotajām valsts iestādēm viltotu un apgrozībai nederīgu euro monētu izņemšanā no apgrozības.3. Transporta un līdzīgas izmaksas sedz juridiskā vai fiziskā persona, kas iesniedz monētas.4. Neskarot 2. punktā paredzēto atbrīvojumu, katru juridisko vai fizisko personu, kas iesniedz monētas, katru gadu atbrīvo no maksas par pakalpojumiem attiecībā uz lielākais vienu kilogramu katra nomināla euro monētu, kuras nav derīgas apgrozībai.9. pantsApgrozībai nederīgo euro monētu iepakošana1. Juridiskā vai fiziskā persona, kas iesniedz euro monētas, sašķiro atlīdzināšanai vai aizstāšanai iesniegtās monētas pa nomināliem un iepako tās standarta maisos vai kastēs šādā veidā:11. maisos vai kastēs iepako:12. pa 500 konkrētā nomināla monētām attiecībā uz EUR 2 un EUR 1 nomināla monētām;13. pa 1000 konkrētā nomināla monētām attiecībā uz EUR 0,50, EUR 0,20 un EUR 0,10 nomināla monētām;14. pa 2000 konkrētā nomināla monētām attiecībā uz EUR 0,05, EUR 0,02 un EUR 0,01 nomināla monētām;15. ja daudzums ir mazāks — pa 100 katra nomināla monētām;16. uz katra maisa vai kastes jābūt norādēm par iesniedzēju personu, iepakojumā esošo monētu vērtību un nominālu, masu, iepakošanas datumu un maisa/kastes numuru. Iesniedzēja persona iesniedz iepakojumu sarakstu ar pārskatu par iesniegtajiem maisiem/kastēm;17. ja apgrozībai nederīgo euro monētu kopējais daudzums ir mazāks par a) apakšpunktā minētajām prasībām, attiecīgās euro monētas sašķiro pa nomināliem, un tās var iesniegt nestandarta iepakojumā.2. Atkāpjoties no 1. punkta, kad šī regula stājas spēkā, dalībvalstis var saglabāt atšķirīgas iepakošanas prasības, kas paredzētas valstu noteikumos.10. pantsApgrozībai nederīgo euro monētu pārbaudes1. Apgrozībai nederīgās iesniegtās euro monētas dalībvalstis pārbauda šādi:18. norādīto daudzumu pārbauda, nosverot katru maisu vai kasti;19. autentiskumu un izskatu pārbauda izlasei, kas ir vismaz 10 % apmērā no iesniegtajām monētām.2. Ja pārbaudes laikā atklājas anomālijas vai neatbilstība 9. panta noteikumiem, pārbauda visa maisa vai kastes saturu.11. pantsInformācijas plūsma un komunikācijaDalībvalstis nodrošina, ka informācija par iestādēm, kuras norīkotas monētu atlīdzināšanai un aizstāšanai, un konkrētā kārtība, piemēram, iepakojuma prasības un maksa, ir pieejama attiecīgajās tīmekļa vietnēs un attiecīgās publikācijās.IV nodaļa. Nobeiguma noteikumi12. pantsZiņojumu sniegšana un komunikācija1. Dalībvalstis ik gadu iesniedz Komisijai ziņojumus par darbībām euro monētu autentiskuma noteikšanas jomā. Ziņojumos iekļauj informāciju par to, cik pārbaužu veikts saskaņā ar 6. panta 2. punktu un cik monētu apstrādes iekārtu testēts, par testu rezultātiem, šo iestāžu apstrādāto monētu apjomu, analizēto aizdomīgo euro monētu skaitu un to apgrozībai nederīgo euro monētu skaitu, kuru vērtība atlīdzināta.2. Komisija ziņo Ekonomikas un finanšu komitejai par attīstības tendencēm saistībā ar euro monētu autentiskuma noteikšanu un apgrozībai nederīgām euro monētām.13. pantsPiemērošanaŠo regulu piemēro iesaistītajās dalībvalstīs, kas uzskaitītas Regulas (EK) Nr. 974/1998 pielikumā.14. pantsStāšanās spēkāŠī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī .To piemēro no 2012. gada 1. janvāra.Šī regula uzliek saistības kopumā un saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.Briselē,Padomes vārdā —priekšsēdētājs [1] Padomes Regula (EK) Nr. 1338/2001, ar kuru paredz pasākumus, kas vajadzīgi euro aizsardzībai pret viltošanu, OV L 181, 4.7.2001., 6. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Padomes Regulu (EK) Nr. 44/2009, OV L 17, 22.1.2009., 1. lpp.[2] OV L 184, 15.7.2005., 60. lpp.[3] OV L 184, 15.7.2005., 60. lpp.[4] Padomes 2003. gada 8. decembra lēmums par analīzi un sadarbību attiecībā uz viltotām euro monētām, OV L 325, 12.12.2003., 44. lpp.[5] Valstu noteikumi par euro monētu autentiskuma noteikšanu ir saskaņā ar ierosinātajiem kopējiem noteikumiem, jo abu veidu noteikumi pamatojas uz Komisijas 2005. gada 27. maija ieteikumu.[6] OV C , , lpp.[7] OV C , , lpp.[8] OV C , , lpp.[9] Padomes Regula (EK) Nr. 1338/2001, ar kuru paredz pasākumus, kas vajadzīgi euro aizsardzībai pret viltošanu, OV L 181, 4.7.2001., 6. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Padomes Regulu (EK) Nr. 44/2009, OV L 17, 22.1.2009., 1. lpp.[10] OV L 184, 15.7.2005., 60. lpp.[11] OV L 19, 21.1.2005., 73. lpp.


type: contracts

text:
 9.8.2007
 LV
 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
 L 209/82
 EEZ APVIENOTĀS KOMITEJAS LĒMUMS
 Nr. 45/2007
 (2007. gada 27. aprīlis),
 ar ko groza EEZ līguma XXII pielikumu (Uzņēmējdarbības tiesības)
 EEZ APVIENOTĀ KOMITEJA,
 ņemot vērā Eiropas Ekonomikas zonas līgumu, kurā grozījumi izdarīti ar Protokolu, ar ko pielāgo Eiropas Ekonomikas zonas līgumu, turpmāk tekstā “Līgums”, un jo īpaši tā 98. pantu,
 tā kā:
 (1)
 Līguma XXII pielikums ir grozīts ar EEZ Apvienotās komitejas 2006. gada 8. decembra Lēmumu Nr. 160/2006 (1).
 (2)
 Līgumā ir jāiekļauj Komisijas 2006. gada 8. septembra Regula (EK) Nr. 1329/2006, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 1725/2003, ar ko pieņem noteiktus starptautiskos grāmatvedības standartus saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1606/2002, attiecībā uz Starptautisko Finanšu pārskatu interpretācijas komitejas (SFPIK) 8. un 9. interpretāciju (2),
 IR NOLĒMUSI ŠĀDI.
 1. pants
 Līguma XXII pielikuma 10.ba punktu (Komisijas Regula (EK) Nr. 1725/2003) papildina ar šādu ievilkumu:
 “—
 32006 R 1329: Komisijas 2006. gada 8. septembra Regula (EK) Nr. 1329/2006 (OV L 247, 9.9.2006., 3. lpp.).”
 2. pants
 Regulas (EK) Nr. 1329/2006 teksti islandiešu un norvēģu valodā, ko publicē Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša EEZ pielikumā, ir autentiski.
 3. pants
 Šis lēmums stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tā pieņemšanas, ja EEZ Apvienotā komiteja ir saņēmusi visus paziņojumus saskaņā ar Līguma 103. panta 1. punktu (3).
 4. pants
 Šo lēmumu publicē Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša EEZ iedaļā un EEZ pielikumā.
 Briselē, 2007. gada 27. aprīlī
 EEZ Apvienotās komitejas vārdā –
 priekšsēdētājs
 Alan SEATTER
 (1) OV L 89, 29.3.2007., 38. lpp.
 (2) OV L 247, 9.9.2006., 3. lpp.
 (3) Konstitucionālās prasības nav norādītas.


text:
C 169/30 EL Επι ́σημη Εφημερι ́δα των Ευρωπαϊκω ́ν Κοινοτη ́των 13.7.2002
 1) Απορρι ́πτει την αγωγη ́. ΑΠΟΦΑΣΗ ΤΟΥ ΠΡΩΤΟ∆ΙΚΕΙΟΥ
 2) Κα ́θε δια ́δικος φε ́ρει τα δικαστικα ́ του ́εξοδα. της 30η ́ς Απριλι ́ου 2002
 στις συνεκδικασθει ́σες υποθε ́σεις T-195/01 και T-207/01,
 (1) ΕΕ C 316 της 4.11.00.
 Government of Gibraltar κατα ́ Επιτροπη ́ς των Ευρωπαϊκω ́ν
 Κοινοτη ́των (1)
 («Κρατικε ́ς ενισχυ ́σεις — Φορολογικε ́ς ρυθμι ́σεις —
 Υφιστα ́ μενες ενισχυ ́σεις η
 ́ νε ́ες ενισχυ ́σεις — Κι ́νηση της
 επι ́σημης διαδικασι ́ας ́ερευνας του α ́ρθρου 88, παρα ́γρα-
 φος 2, ΕΚ»)
 ΑΠΟΦΑΣΗ ΤΟΥ ΠΡΩΤΟ∆ΙΚΕΙΟΥ
 (2002/C 169/53)
 της 3ης Μαι ̈́ου 2002 (Γλω ́ σσα διαδικασι ́ας: η αγγλικη ́)
 στην υπο ́θεση T-177/01, Jégo-Quéré et Cie SA κατα ́ Επιτρο-
 πη ́ς των Ευρωπαϊκω ́ ν Κοινοτη ́των(1) Στις συνεκδικασθει ́σες υποθε ́σεις T-195/01 και T-207/01,
 Government of Gibraltar, εκπροσωπου ́μενη απο ́ τους Α. Sutton,
 («Αλιει ́α — Κανονισμο ́ς (ΕΚ) 1162/2001 — Αποκα- M. Llamas, barristers, και W. Schuster, δικηγο ́ρο, με το ́πο
 τα ́ σταση των αποθεμα ́ των μπακαλια ́ρου “Merluccius επιδο ́σεων στο Λουξεμβου ́ργο, κατα ́ Επιτροπη ́ς των Ευρωπαϊκω ́ν
 merluccius” — Εφοπλιστικη ́ εταιρι ́α αλιει ́ας — Προσφυγη ́ Κοινοτη ́των (εκπρο ́σωποι: V. Di Bucci και R. Lyal), υποστηριζο-
 ακυρω ́ σεως — Προ ́σωπο που ο κανονισμο ́ς αφορα ́ ατομικα ́ με ́νης απο ́ το Βασι ́λειο της Ισπανι ́ας (εκπρο ́σωπος: R. Silva de
 — Παραδεκτο ́») Lapuerta), με αντικει ́μενο δυ ́ο αιτη ́σεις ακυρω ́σεως των αποφα ́σεων
 SG(2001) D/289755 και SG(2001) D/289757 της Επιτροπη ́ς,
 της 11ης Ιουλι ́ου 2001, περι ́ κινη ́σεως της διαδικασι ́ας του
 (2002/C 169/52) α ́ρθρου 88, παρα ́γραφος 2, ΕΚ, σχετικα ́ με τις ρυθμι ́σεις του
 Γιβραλτα ́ρ ο ́σον αφορα ́ τις απαλλασσο ́μενες και τις οιονει ́ απαλ-
 ́ σσα διαδικασι ́ας: η γαλλικη ́)
 (Γλω λασσο ́μενες του φο ́ρου εταιρι ́ες, το Πρωτοδικει ́ο (δευ ́τερο πενταμε-
 λε ́ς τμη ́μα), συγκει ́μενο απο ́ τους R. M. Moura Ramos, Προ ́εδρο,
 V. Tiili, J. Pirrung, P. Mengozzi και Α. W. H. Meij, δικαστε ́ς,
 γραμματε ́ας: J. Plingers, υπα ́λληλος διοικη ́σεως, εξε ́δωσε στις
 30 Απριλι ́ου 2002 απο ́φαση με το ακο ́λουθο διατακτικο ́:
 Στην υπο ́θεση T-177/01, Jégo-Quéré et Cie SA, με ́εδρα στο
 Lorient (Γαλλι ́α), εκπροσωπου ́μενη απο ́ τους Α. Creus Carreras,
 B. Uriarte Valiente και Α. Agustinoy Guilayn, avocats, κατα ́ 1) Στην υπο ́θεση T-195/01:
 Επιτροπη ́ς των Ευρωπαϊκω ́ν Κοινοτη ́των (εκπρο ́σωποι: T. van Rijn
 και Α. Bordes), με αντικει ́μενο αι ́τηση ακυρω ́σεως των α ́ρθρων 3, α) ακυρω ́ νει την απο ́φαση SG (2001) D/289755 της
 στοιχει ́ο δ), και 5 του κανονισμου ́ (ΕΚ) 1162/2001 της Επιτροπη ́ς, Επιτροπη ́ς, της 11ης Ιουλι ́ου 2001, περι ́ κινη ́σεως της
 της 14ης Ιουνι ́ου 2001, για θε ́σπιση με ́τρων αποκατα ́στασης διαδικασι ́ας του ́αρθρου 88, παρα ́γραφος 2, ΕΚ,
 του αποθε ́ματος μπακαλια ́ρου «Merluccius merluccius» στις σχετικα ́ με τις ρυθμι ́σεις του Γιβραλτα ́ρ ́οσον αφορα ́
 υποπεριοχε ́ς CIEM III, IV, V, VI και VII και στις διαιρε ́σεις CIEM τις απαλλασσο ́μενες του φο ́ρου εταιρι ́ες·
 VIII a, b, d και e καθω ́ς και συναφω ́ ν ο ́ρων για τον ́ελεγχο
 δραστηριοτη ́των αλιευτικω ́ν σκαφω ́ν (EE L 159, σ. 4), το Πρωτοδι- β) καταδικα ́ζει την Επιτροπη ́ στα δικαστικα ́ ́εξοδα στα
 κει ́ο (πρω ́το πενταμελε ́ς τμη ́μα), συγκει ́μενο απο ́ τους B. οποι ́α υποβλη ́θηκε η Government of Gibraltar καθω ́ς
 Vesterdorf, Προ ́εδρο, K. Lenaerts, J. Azizi, N. J. Forwood και και στα δικα ́ της δικαστικα ́ ́εξοδα, εξαιρε ́σει των
 Η. Legal, δικαστε ́ς, γραμματε ́ας: D. Christensen, υπα ́λληλος εξο ́δων της διαδικασι ́ας ασφαλιστικω ́ ν με ́τρων Τ-195/
 διοικη ́σεως, εξε ́δωσε στις 3 Μαι ̈́ου 2002 απο ́φαση με το ακο ́λουθο 01 R, τα οποι ́α φε ́ρει εξ ολοκλη ́ρου η Government of
 διατακτικο ́: Gibraltar·
 γ) το Βασι ́λειο της Ισπανι ́ας φε ́ρει τα δικαστικα ́ ́εξοδα ́
 1) Απορρι ́πτει την ́ενσταση απαραδε ́κτου. του.
 2) Συνεχι ́ζει την εκδι ́καση της υποθε ́σεως επι ́ της ουσι ́ας. 2) Στην υπο ́θεση T-207/01:
 3) Επιφυλα ́σσεται ως προς τα δικαστικα ́ ́εξοδα. α) απορρι ́πτει την προσφυγη ́·
 β) καταδικα ́ζει την Government of Gibraltar στα δικαστικα ́
 (1) ΕΕ C 289 της 13.10.01. ́εξοδα στα οποι ́α υποβλη ́θηκε η Επιτροπη ́ καθω ́ ς και
 στα δικα ́ της δικαστικα ́ ́εξοδα, συμπεριλαμβανομε ́νων
 των εξο ́δων της διαδικασι ́ας ασφαλιστικω ́ ν με ́τρων
 Τ-207/01 R·