text:
 Ważna informacja prawna
 |
 22005A1026(01)
 Protokół Do Układu Eurośródziemnomorskiego ustanawiającego stowarzyszenie między Wspólnotami Europejskimi i ich Państwami Członkowskimi, z jednej strony, a Jordańskim Królestwem Haszymidzkim, z drugiej strony, w celu uwzględnienia przystąpienia Republiki Czeskiej, Republiki Estońskiej, Republiki Cypryjskiej, Republiki Węgierskiej, Republiki Łotewskiej, Republiki Litewskiej, Republiki Malty, Rzeczypospolitej Polskiej, Republiki Słowenii i Republiki Słowackiej do Unii Europejskiej
 Dziennik Urzędowy L 283 , 26/10/2005 P. 0003 - 0009
 ProtokółDo Układu Eurośródziemnomorskiego ustanawiającego stowarzyszenie między Wspólnotami Europejskimi i ich Państwami Członkowskimi, z jednej strony, a Jordańskim Królestwem Haszymidzkim, z drugiej strony, w celu uwzględnienia przystąpienia Republiki Czeskiej, Republiki Estońskiej, Republiki Cypryjskiej, Republiki Węgierskiej, Republiki Łotewskiej, Republiki Litewskiej, Republiki Malty, Rzeczypospolitej Polskiej, Republiki Słowenii i Republiki Słowackiej do Unii EuropejskiejKRÓLESTWO BELGII,REPUBLIKA CZESKA,KRÓLESTWO DANII,REPUBLIKA FEDERALNA NIEMIEC,REPUBLIKA ESTOŃSKA,REPUBLIKA GRECKA,KRÓLESTWO HISZPANII,REPUBLIKA FRANCUSKA,IRLANDIA,REPUBLIKA WłOSKA,REPUBLIKA CYPRYJSKA,REPUBLIKA ŁOTEWSKA,REPUBLIKA LITEWSKA,WIELKIE KSIĘSTWO LUKSEMBURGA,REPUBLIKA WĘGIERSKA,REPUBLIKA MALTY,KRÓLESTWO NIDERLANDÓW,REPUBLIKA AUSTRII,RZECZPOSPOLITA POLSKA,REPUBLIKA PORTUGALSKA,REPUBLIKA SŁOWENII,REPUBLIKA SŁOWACKA,REPUBLIKA FINLANDII,KRÓLESTWO SZWECJI,ZJEDNOCZONE KRÓLESTWO WIELKIEJ BRYTANII I IRLANDII PÓŁNOCNEJ,zwane dalej "Państwami Członkowskimi WE", reprezentowane przez Radę Unii Europejskiej, iWSPÓLNOTA EUROPEJSKA, zwana dalej "Wspólnotą", reprezentowana przez Radę Unii Europejskiej i Komisję,z jednej strony, orazJORDAŃSKIE KRÓLESTWO HASZYMIDZKIE, zwane dalej "Jordanią",z drugiej strony,ZWAŻYWSZY, że Układ Eurośródziemnomorski ustanawiający stowarzyszenie między Wspólnotami Europejskimi i ich Państwami Członkowskimi, z jednej strony, a Jordańskim Królestwem Haszymidzkim, z drugiej strony, zwany dalej "Układem Eurośródziemnomorskim", został podpisany w Brukseli dnia 24 listopada 1997 roku i wszedł w życie z dniem 1 maja 2002 roku;ZWAŻYWSZY, że Traktat dotyczący przystąpienia Republiki Czeskiej, Republiki Estońskiej, Republiki Cypryjskiej, Republiki Łotewskiej, Republiki Litewskiej, Republiki Węgierskiej, Republiki Malty, Rzeczypospolitej Polskiej, Republiki Słowenii i Republiki Słowackiej do Unii Europejskiej i jego Akt dotyczący warunków przystąpienia zostały podpisane w Atenach dnia 16 kwietnia 2003 roku i weszły w życie z dniem 1 maja 2004 roku;ZWAŻYWSZY, że zgodnie z art. 6 ust. 2 Aktu Przystąpienia z 2003 roku przystąpienie do Układu Eurośródziemnomorskiego nowych Umawiających się Stron należy uzgodnić poprzez zawarcie protokołu;ZWAŻYWSZY, że na mocy art. 22 ust. 2 Układu Eurośródziemnomorskiego przeprowadzone zostały konsultacje w celu uwzględnienia obustronnych interesów Wspólnoty i Jordanii;UZGODNIŁY, CO NASTĘPUJE:Artykuł 1Republika Czeska, Republika Estońska, Republika Cypryjska, Republika Łotewska, Republika Litewska, Republika Węgierska, Republika Malty, Rzeczpospolita Polska, Republika Słowenii i Republika Słowacka, z jednej strony, i Jordańskie Królestwo Haszymidzkie, z drugiej strony, stają się niniejszym Umawiającymi się Stronami Układu Eurośródziemnomorskiego ustanawiającego stowarzyszenie między Wspólnotami Europejskimi i ich Państwami Członkowskimi oraz przyjmują i przyjmują do wiadomości zarówno tekst układu, jak i wspólne deklaracje, deklaracje i wymianę listów w taki sam sposób, jak inne Państwa Członkowskie Wspólnoty.Artykuł 2W celu uwzględnienia ostatnich zmian instytucjonalnych w Unii Europejskiej Strony przyjmują, że wygaśnięcie Traktatu ustanawiającego Europejską Wspólnotę Węgla i Stali oraz istniejące procedury w układzie, odnoszące się do Europejskiej Wspólnoty Węgla i Stali, zostaną uznane za odnoszące się do Wspólnoty Europejskiej, która przejęła wszystkie prawa i obowiązki zaciągnięte przez Europejską Wspólnotę Węgla i Stali.ROZDZIAŁ IZMIANY DO UKŁADU EUROŚRÓDZIEMNOMORSKIEGO, WŁĄCZNIE Z JEGO ZAŁĄCZNIKAMI I PROTOKOŁAMIArtykuł 3Prezydencja Komitetu StowarzyszeniaW art. 93 ust. 3 otrzymuje brzmienie:"3. Komitetowi Stowarzyszenia przewodniczy kolejno przedstawiciel Komisji Wspólnot Europejskich oraz przedstawiciel Rządu Jordanii.".Artykuł 4Reguły pochodzeniaW Protokole 3 wprowadza się następujące zmiany:1) artykuł 17 ust. 4 otrzymuje brzmienie:"4. Świadectwa przewozowe EUR1 wydane retrospektywnie muszą być opatrzone jedną z poniższych adnotacji:ES "EXPEDIDO A POSTERIORI"CS "VYSTAVENO DODATEČNĚ"DA "UDSTEDT EFTERFØLGENDE"DE "NACHTRÄGLICH AUSGESTELLT"ET "TAGANTJÄRELE VÄLJA ANTUD"EL "ΕΚΔΟΘΕΝ ΕΚ ΤΩΝ ΥΣΤΕΡΩΝ"EN "ISSUED RETROSPECTIVELY"FR "DÉLIVRÉ A POSTERIORI"IT "RILASCIATO A POSTERIORI"LV "IZSNIEGTS RETROSPEKTĪVI"LT "RETROSPEKTYVUSIS IŠDAVIMAS"HU "KIADVA VISSZAMENŐLEGES HATÁLLYAL"MT "MAĦRUĠ RETROSPETTIVAMENT"NL "AFGEGEVEN A POSTERIORI"PL "WYSTAWIONE RETROSPEKTYWNIE"PT "EMITIDO A POSTERIORI"SL "IZDANO NAKNADNO"SK "VYDANÉ DODATOČNE"FI "ANNETTU JÄLKIKÄTEEN"SV "UTFÄRDAT I EFTERHAND"+++++ TIFF +++++AR """;2) artykuł 18 ust. 2 otrzymuje brzmienie:"2. Duplikat wystawiony w ten sposób musi być opatrzony jedną z poniższych adnotacji:ES "DUPLICADO"CS "DUPLIKÁT"DA "DUPLIKAT"DE "DUPLIKAT"ET "DUPLIKAAT"EL "ΑΝΤΙΓΡΑΦΟ"EN "DUPLICATE"FR "DUPLICATA"IT "DUPLICATO"LV "DUBLIKĀTS"LT "DUBLIKATAS"HU "MÁSODLAT"MT "DUPLIKAT"NL "DUPLICAAT"PL "DUPLIKAT"PT "SEGUNDA VIA"SL "DVOJNIK"SK "DUPLIKÁT"FI "KAKSOISKAPPALE"SV "DUPLIKAT"+++++ TIFF +++++AR """;3) załącznik IV otrzymuje brzmienie:""ZAŁĄCZNIK IVZGŁOSZENIE FAKTURYZgłoszenie faktury, którego tekst jest zamieszczony poniżej, musi być sporządzone zgodnie z przypisami. Niemniej jednak przypisy nie muszą być powielane.Wersja hiszpańskaEl exportador de los productos incluidos en el presente documento (autorización aduanera no... [1]) declara que, salvo indicación en sentido contrario, estos productos gozan de un origen preferencial... [2].Wersja czeskaVývozce výrobků uvedených v tomto dokumentu (číslo povolení... [1]) prohlašuje, že kromě zřetelně označených, mají tyto výrobky preferenční původ v... [2].Wersja duńskaEksportøren af varer, der er omfattet af nærværende dokument, (toldmyndighedernes tilladelse nr.... [1]), erklærer, at varerne, medmindre andet tydeligt er angivet, har præferenceoprindelse i ... [2]Wersja niemieckaDer Ausführer (Ermächtigter Ausführer; Bewilligungs-Nr. ... [1]) der Waren, auf die sich dieses Handelspapier bezieht, erklärt, dass diese Waren, soweit nicht anders angegeben, präferenzbegünstigte ... [2] Ursprungswaren sind.Wersja estońskaKäesoleva dokumendiga hõlmatud toodete eksportija (Maksu- ja Tolliameti kinnitus nr... [1]) deklareerib, et need tooted on... [2] sooduspäritoluga, välja arvatud juhul, kui on selgelt näidatud teisiti.Wersja greckaΟ εξαγωγέας των προϊόντων που καλύπτονται από το παρόν έγγραφο (άδεια τελωνείου υπ'αριθ.... [1]) δηλώνει ότι, εκτός εάν δηλώνεται σαφώς άλλως, τα προϊόντα αυτά είναι προτιμησιακής καταγωγής... [2]Wersja angielskaThe exporter of the products covered by this document (customs authorization No... [1]) declares that, except where otherwise clearly indicated, these products are of... [2] preferential origin.Wersja francuskaL’exportateur des produits couverts par le présent document (autorisation douanière no... [1]) déclare que, sauf indication claire du contraire, ces produits ont l’origine préférentielle... [2].Wersja włoskaL’esportatore delle merci contemplate nel presente documento (autorizzazione doganale n.... [1]) dichiara che, salvo indicazione contraria, le merci sono di origine preferenziale... [2]Wersja łotewskaEksportētājs produktiem, kuri ietverti šajā dokumentā (muitas pilnvara Nr.... [1]), deklarē, ka, iznemot tur, kur ir citādi skaidri noteikts, šiem produktiem ir priekšrocību izcelsme no... [2].Wersja litewskaŠiame dokumente išvardytų prekių eksportuotojas (muitinės liudijimo Nr... [1]) deklaruoja, kad, jeigu kitaip nenurodyta, tai yra... [2] preferencinės kilmės prekės.Wersja węgierskaA jelen okmányban szereplő áruk exportőre (vámfelhatalmazási szám:... [1]) kijelentem, hogy eltérő gyértelmü jelzés hianyában az áruk preferenciális... [2] származásúak.Wersja maltańskaL-esportatur tal-prodotti koperti b’dan id-dokument (awtorizzazzjoni tad-dwana nru.... [1]) jiddikjara li, ħlief fejn indikat b’mod ċar li mhux hekk, dawn il-prodotti huma ta’ oriġini preferenzjali... [2].Wersja niderlandzkaDe exporteur van de goederen waarop dit document van toepassing is (douanevergunning nr. ... [1]), verklaart dat, behoudens uitdrukkelijke andersluidende vermelding, deze goederen van preferentiële ... oorsprong zijn [2].Wersja polskaEksporter produktów objętych tym dokumentem (upoważnienie władz celnych nr... [1]) deklaruje, że, z wyjątkiem gdzie jest to wyraźnie określone, produkty te mają... [2] preferencyjne pochodzenie.Wersja portugalskaO exportador dos produtos cobertos pelo presente documento (autorização aduaneira n.o... [1]), declara que, salvo expressamente indicado em contrário, estes produtos são de origem preferencial... [2].Wersja słoweńskaIzvoznik blaga, zajetega s tem dokumentom (pooblastilo carinskih organov št... [1]) izjavlja, da, razen če ni drugače jasno navedeno, ima to blago preferencialno... [2] poreklo.Wersja słowackaVývozca výrobkov uvedených v tomto dokumente (číslo povolenia... [1]) vyhlasuje, že okrem zreteľne označených, majú tieto výrobky preferenčný pôvod v... [2].Wersja fińskaTässä asiakirjassa mainittujen tuotteiden viejä (tullin lupa n:o ... [1]) ilmoittaa, että nämä tuotteet ovat, ellei toisin ole selvästi merkitty, etuuskohteluun oikeutettuja ... alkuperätuotteita [2].Wersja szwedzkaExportören av de varor som omfattas av detta dokument (tullmyndighetens tillstånd nr.... [1]) försäkrar att dessa varor, om inte annat tydligt markerats, har förmånsberättigande... ursprung [2].Wersja arabska+++++ TIFF +++++... [3](Miejsce i data)... [4](Podpis eksportera; nazwisko osoby podpisującej deklarację musi być napisane czytelnie)"ROZDZIAŁ IIPRZEPISY PRZEJŚCIOWEArtykuł 5Dowody pochodzenia i współpraca administracyjna1. Dowody pochodzenia produktów, które zostały prawidłowo wydane przez Egipt lub nowe Państwo Członkowskie w ramach zawartych między nimi umów preferencyjnych lub uregulowań niezależnych, zostają zatwierdzone w odpowiednich krajach zgodnie z niniejszym Protokołem, pod warunkiem że:a) uzyskanie takich dowodów zezwala na zastosowanie traktowania preferencyjnego zgodnie z preferencyjnymi środkami taryfowymi zawartymi w Układzie Eurośródziemnomorskim lub we wspólnotowym planie ogólnych preferencji taryfowych;b) dowód pochodzenia produktu oraz dokumenty przewozu zostały wydane nie później niż w dniu poprzedzającym przystąpienie Państw Członkowskich do Unii Europejskiej;c) dowód pochodzenia produktu zostaje przedłożony władzom celnym przed upływem okresu czterech miesięcy od daty przystąpienia.W przypadku gdy towary do przywozu zgłoszono władzom celnym w Jordanii lub nowym Państwie Członkowskim w ramach umów preferencyjnych lub uregulowań niezależnych aktualnie obowiązujących między Jordanią i nowym Państwem Członkowskim przed datą przystąpienia, dowód pochodzenia wystawiony retrospektywnie w oparciu o te uregulowania może również zostać przyjęty, pod warunkiem że zostanie on przedstawiony władzom celnym w terminie czterech miesięcy od daty przystąpienia nowych Państw Członkowskich do Unii Europejskiej.2. Jordania i nowe Państwa Członkowskie mają prawo zachować zezwolenia, na podstawie których otrzymały status "zatwierdzonych eksporterów" w ramach zawartych między nimi umów preferencyjnych lub uregulowań niezależnych, pod warunkiem że:a) powyższe postanowienie zostało także określone w Układzie Eurośródziemnomorskim zawartym między Jordanią i Wspólnotą przed datą przystąpienia;orazb) zatwierdzeni eksporterzy stosują reguły pochodzenia produktów ustanowione w ramach tego układu.Zezwolenia te zostają zastąpione, nie później niż rok od daty przystąpienia, nowymi zezwoleniami wystawianymi na podstawie warunków określonych w Układzie Eurośródziemnomorskim.3. Wnioski w sprawie późniejszej weryfikacji dowodu pochodzenia wystawionego na podstawie umów preferencyjnych lub uregulowań niezależnych, o których mowa w ustępach 1 i 2, zostaną przyjęte przez właściwe władze celne w Jordanii lub Państwie Członkowskim na okres trzech lat od wydania danego dowodu pochodzenia i mogą być wydawane przez te władze na okres trzech lat po przyjęciu przez organ celny dowodu pochodzenia w celu wsparcia złożonych deklaracji celnych.Artykuł 6Towary w tranzycie1. Postanowienia Układu Eurośródziemnomorskiego mają zastosowanie do towarów wywożonych z Jordanii do jednego z nowych Państw Członkowskich lub z jednego z nowych Państw Członkowskich do Jordanii, które spełniają kryteria określone w Protokole 3 do układu oraz które w dniu przystąpienia nowych Państw Członkowskich do Unii Europejskiej znajdują się w drodze albo w składzie czasowym, w składzie celnym lub wolnym obszarze celnym na terenie Jordanii lub jednego z nowych Państw Członkowskich.2. W powyższych przypadkach można przyznać traktowanie preferencyjne, które uzależnia się od przedstawienia władzom celnym kraju przywozu, przed upływem czterech miesięcy od daty przystąpienia, dowodu pochodzenia wystawionego retrospektywnie przez władze celne kraju wywozu oraz innych dokumentów poświadczających stan transportu.ROZDZIAŁ IIIPRZEPISY OGÓLNE I KOŃCOWEArtykuł 7Jordan zobowiązuje się nie wnosić żadnych roszczeń, wniosków i skarg ani nie wprowadzać zmian i nie wycofywać żadnych koncesji na podstawie art. XXIV ust. 6 i art. XXVIII porozumienia GATT 1994 w stosunku do rozszerzenia Wspólnoty.Artykuł 8Niniejszy Protokół stanowi integralną część Układu Eurośródziemnomorskiego.Artykuł 91. Niniejszy Protokół zostaje zatwierdzony przez Wspólnotę Europejską, Radę Unii Europejskiej w imieniu Państw Członkowskich oraz przez Jordańskie Królestwo Haszymidzkie zgodnie z ich procedurami wewnętrznymi.2. Dokumenty zatwierdzające zostaną złożone w Sekretariacie Generalnym Rady Unii Europejskiej.Artykuł 101. Niniejszy Protokół wchodzi w życie pierwszego dnia pierwszego miesiąca następującego po dacie złożenia ostatniego dokumentu zatwierdzenia.2. Niniejszy Protokół stosuje się tymczasowo od dnia 1 maja 2004 r.Artykuł 11Niniejszy Protokół sporządzono w dwóch egzemplarzach w następujących językach: angielskim, czeskim, duńskim, estońskim, fińskim, francuskim, greckim, hiszpańskim, litewskim, łotewskim, maltańskim, niderlandzkim, niemieckim, polskim, portugalskim, słowackim, słoweńskim, szwedzkim, węgierskim, włoskim oraz arabskim, przy czym każda z tych wersji językowych jest na równi autentyczna.Artykuł 12Tekst Układu Eurośródziemnomorskiego, włącznie z załącznikami i protokołami stanowiącymi jego integralną część oraz Akt Końcowy wraz z załączonymi do niego deklaracjami, zostają sporządzone w językach czeskim, estońskim, litewskim, łotewskim, maltańskim, polskim, słowackim i słoweńskim, węgierskim i teksty te są na równi autentyczne z tekstami oryginalnymi []. Teksty te zatwierdza Rada Stowarzyszenia.Hecho en Luxemburgo, el treinta y uno de mayo de dos mil cinco.V Lucemburku dne třicátého prvního května dva tisíce pět.Udfærdiget i Luxembourg den enogtredivte maj to tusind og fem.Geschehen zu Luxemburg am einunddreißigsten Mai zweitausendfünf.Kahe tuhande viienda aasta maikuu kolmekümne esimesel päeval Luxembourgis.Έγινε στο Λουξεμβούργο, στις τριάντα μία Μαΐου δύο χιλιάδες πέντε.Done at Luxembourg on the thirty-first day of May in the year two thousand and five.Fait à Luxembourg, le trente-et-un mai deux mille cinq.Fatto a Lussembourgo, addì trentuno maggio duemilacinque.Luksemburgā, divtūkstoš piektā gada trīsdesmit pirmajā maijā.Priimta du tūkstančiai penktų metų gegužės trisdešimt pirmą dieną Liuksemburge.Kelt Luxembourgban, a kettőezer-ötödik év május havanák harmincegyedik napján.Magħmul fil-Lussemburgu, fil-wieħed u tletin jum ta’ Mejju tas-sena elfejn u ħamsa.Gedaan te Luxemburg, de eenendertigste mei tweeduizend vijf.Sporządzono w Luksemburgu dnia trzydziestego pierwszego maja roku dwutysięcznego piątego.Feito en Luxemburgo, em trinta e um de Maio de dois mil e cinco.V Luxembourgu, enaintridesetega maja leta dva tisoč pet.V Luxemburgu, dňa tridsiateho prvého mája dvetisícpät’.Tehty Luxemburgissa kolmantenakymmenentenäensimmäisenä päivänä toukokuuta vuonna kaksituhattaviisi.Som skedde i Luxemburg den trettioförsta maj tjugohundrafem.+++++ TIFF +++++Por los Estados miembrosZa členské státyFor medlemsstaterneFür die MitgliedstaatenLiikmesriikide nimelΓια τα κράτη μέληFor the Member StatesPour les États membresPer gli Stati membriDalībvalstu vārdāValstybių narių varduA tagállamok részérőlGħall-Istati MembriVoor de lidstatenW imieniu Państw CzłonkowskichPelos Estados-MembrosZa členské štátyZa države članiceJäsenvaltioiden puolestaPå medlemsstaternas vägnar+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++Por la Comunidad EuropeaZa Evropské společenstvíFor Det Europæiske FællesskabFür die Europäische GemeinschaftEuroopa Ühenduse nimelΓια την Ευρωπαϊκή ΚοινότηταFor the European CommunityPour la Communauté européennePer la Comunità europeaEiropas Kopienas vārdāEuropos bendrijos vārdāaz Európai Közösség részérőlGħall-Komunità EwropeaVoor de Europese GemeenschapW imieniu Wspólnoty EuropejskiejPela Comunidade EuropeiaZa Európske spoločenstvoZa Evropsko skupnostEuroopan yhteisön puolestaPå Europeiska gemenskapens vägnar+++++ TIFF ++++++++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++Por el Reino Hachemita de JordaniaZa Jordánské hášimovské královstvíFor Det Hashemitiske Kongerige JordanFür das Haschemitische Königreich JordanienJordaania Hašimiidi Kuningriigi nimelΓια το Χασεμιτικό Βασίλειο της ΙορδανίαςFor the Hashemite Kingdom of JordanPour le Royaume hachémite de JordaniePer il Regno hashemita di GiordaniaJordānijas Hāšemītu Karalistes vārdāJordanijos Hašimitų Karalystės varduA Jordán Hasimita Királyság részėrőlGħar-Renju Ħaxemit tal-ĠordanVoor het Hasjemitisch Koninkrijk JordaniëW imieniu Jordańskiego Królestwa HaszymidzkiegoPelo Reino Hachemita da JordâniaZa Jordánske hášimovské kráľovstvoZa Hašemitsko kraljevino JordanijoJordanian hašemiittisen kuningaskunnan puolestaPå Hashemitiska konungariket Jordaniens vägnar+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++[1] Jeśli zgłoszenie faktury wystawiane jest przez zatwierdzonego eksportera w rozumieniu art. 21 Protokołu, w tym miejscu należy wpisać numer zezwolenia zatwierdzonego eksportera. Jeśli zgłoszenie faktury nie jest wystawiana przez zatwierdzonego eksportera, słowa w nawiasach pominąć lub pozostawić puste miejsce.[2] Należy wskazać pochodzenie produktów. Jeśli zgłoszenie faktury odnosi się, w całości bądź w części, do produktów pochodzących z Ceuty i Melilli w rozumieniu art. 36 Protokołu, eksporter musi wyraźnie je oznaczyć w dokumencie, na którym dokonuje się zgłoszenia, za pomocą symbolu "CM".[3] Można pominąć, jeśli te informacje zostały zawarte w samym dokumencie.[4] Patrz: art. 20 ust. 5 Protokołu. W przypadku gdy od eksportera nie wymaga się podpisu, zwolnienie z podpisu oznacza również zwolnienie z podania nazwiska sygnatariusza."[] Tekst umowy sporządzony w 11 językach urzędowych Unii Europejskiej (hiszpańskim, duńskim, niemieckim, greckim, angielskim, francuskim, włoskim, niderlandzkim, portugalskim, fińskim, szwedzkim) został opublikowany w Dz.U. L 129 z 15.5.2002, str. 3. Wersje czeska, estońska, łotewska, litewska, węgierska, maltańska, polska, słowacka i słoweńska zostały opublikowane w niniejszym Dzienniku Urzędowym.--------------------------------------------------


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 31.1.2009
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 L 31/35
 A nemzetközi közjog értelmében jogi hatállyal kizárólag az ENSZ-EGB eredeti szövegei bírnak. Ennek az előírásnak a státusza és hatálybalépésének időpontja az ENSZ-EGB TRANS/WP.29/343 sz. státuszdokumentumának legutóbbi változatában ellenőrizhető a következő weboldalon: http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html
 Az Egyesült Nemzetek Európai Gazdasági Bizottságának (ENSZ-EGB) 4. számú előírása – Egységes rendelkezések a gépjárművek és pótkocsijaik hátsórendszámtábla-megvilágító berendezéseinek jóváhagyásáról
 2. javított változat – 3. módosítás
 Tartalmaz minden olyan szöveget, amely az alábbi időpontig érvényes volt:
 Az előírás eredeti változatának 14. kiegészítése – Hatálybalépés időpontja: 2008. október 15.
 TARTALOMJEGYZÉK
 ELŐÍRÁS
 0.
 Alkalmazási kör
 1.
 Fogalommeghatározások
 2.
 Jóváhagyási kérelem
 3.
 Jelölések
 4.
 Jóváhagyás
 5.
 Általános előírások
 6.
 Fény színe
 7.
 A fény beesési szöge
 8.
 Mérési eljárás
 9.
 Fotometriai jellemzők
 10.
 A gyártás megfelelősége
 11.
 Szankciók a gyártás nem megfelelősége esetén
 12.
 Gyártás végleges leállítása
 13.
 Átmeneti rendelkezések
 14.
 A jóváhagyási vizsgálatok végrehajtásáért felelős műszaki szolgálatok és a közigazgatási szervezeti egységek neve és címe
 MELLÉKLETEK
 1. melléklet –
 A jóváhagyási jelek elrendezése
 2. melléklet –
 Közlemény
 3. melléklet –
 Mérési pontok vizsgálati célú meghatározása
 4. melléklet –
 A megvilágítandó felület legkisebb látható mezője
 5. melléklet –
 Több fényforrással ellátott lámpák fotometriai mérései
 6. melléklet –
 A gyártás megfelelőségének ellenőrzésére szolgáló eljárások minimális követelményei
 7. melléklet –
 Ellenőr általi mintavételre vonatkozó minimális követelmények
 0. ALKALMAZÁSI KÖR
 Az előírás a hátsórendszámtábla-megvilágító lámpákra vonatkozik a gépjárművek M, N, O és T kategóriájában (1).
 1. FOGALOMMEGHATÁROZÁSOK
 Ezen előírás alkalmazásában:
 1.1.
 „Hátsórendszámtábla-megvilágító lámpa” a hátsó rendszámtáblák megvilágítására szolgáló berendezés, amelyre a továbbiakban „világító berendezés” elnevezéssel hivatkozunk, amely visszatükrözéssel megvilágítja a hátsó rendszámtáblát. E berendezés jóváhagyása alkalmazásában meghatározásra került a tábla által elfoglalt megvilágítandó terület.
 1.2.
 A 48. számú előírásban szereplő fogalommeghatározásokat és azoknak a típusjóváhagyás alkalmazása idején hatályos módosításcsomagjait erre az előírásra alkalmazni kell.
 1.3.
 „Különböző típusú hátsórendszámtábla-megvilágító lámpák”: olyan lámpák, amelyek különböznek egymástól az alábbi lényeges szempontok alapján:
 a)
 kereskedelmi név vagy védjegy;
 b)
 az optikai rendszer jellemzői (fényerő, fényeloszlási szögek, az izzólámpa kategóriája, fényforrásmodul stb.).
 1.4.
 Az előírásban szereplő, az izzólámpák szabványára (etalon), valamint a 37. számú előírásra utaló hivatkozások a 37. számú előírásra és az előírásnak a típusjóváhagyási kérelem benyújtásának időpontjában hatályban lévő módosításcsomagjára vonatkoznak.
 2. JÓVÁHAGYÁSI KÉRELEM
 A jóváhagyási kérelmet a kereskedelmi név vagy védjegy jogosultjának vagy az általa hivatalosan megbízott képviselőjének kell benyújtania. A kérelemben meg kell határozni, hogy a berendezést széles rendszámtábla (520 × 120 mm), magas rendszámtábla (340 × 240 mm), mezőgazdasági vagy erdészeti traktorokra szerelt rendszámtábla (120 × 165 mm), vagy az említett táblák valamely kombinációjának megvilágítására szánják-e. A kérelmező eldöntheti, hogy berendezése felszerelhető legyen-e a rendszámtábla által elfoglalandó helyhez képest egynél több helyre vagy egy megadott tartományon belül; ezeket az eltérő helyeket a kérelmezőnek fel kell tüntetnie a közlemény-formanyomtatványon. A kérelemhez, minden egyes típus tekintetében csatolni kell az alábbiakban felsorolt dokumentumokat:
 a)
 a típus azonosításához kellően részletes adatokat tartalmazó rajzok (három példányban), feltüntetve a világító berendezés rendszámtábla helyéhez viszonyított, járműre történő felszerelésének geometriai helyzetét, valamint a megfelelően megvilágítandó felület határait. A rajzoknak meg kell jelölniük a jóváhagyási számnak szánt helyet a jóváhagyási jelben szereplő körhöz viszonyítva;
 b)
 rövid műszaki leírás, amely a nem cserélhető fényforrással felszerelt lámpák kivételével meghatározza különösen a következőket:
 i.
 az előírt izzólámpa-kategória vagy kategóriák; ennek az izzólámpa-kategóriának szerepelnie kell a 37. számú előírásban, valamint az előírásnak a típusjóváhagyási kérelem benyújtásának időpontjában hatályban lévő módosításcsomagjában; és/vagy
 ii.
 a fényforrásmodul egyedi azonosítókódja (2);
 c)
 két, az ajánlott lámpával vagy lámpákkal felszerelt minta.
 3. JELÖLÉSEK
 A jóváhagyás céljából benyújtott világító berendezésen fel kell tüntetni a következőket:
 3.1.
 a világító berendezés készítőjének vagy gyártójának kereskedelmi neve vagy védjegye;
 3.2.
 elegendő nagyságú hely a jóváhagyási jel számára; ezt a helyet meg kell jelölni a fenti 2a) pontban említett rajzokon;
 3.3.
 nem cserélhető fényforrással vagy fényforrásmodullal (modulokkal) ellátott lámpák esetében meg kell adni a feszültségtartományon belüli névleges feszültséget és a névleges teljesítményfelvételt;
 3.4.
 nem cserélhető fényforrással ellátott lámpák esetében a berendezésen szerepelnie kell egy tisztán olvasható és kitörölhetetlen jelölésnek, amely feltünteti a következőket:
 a)
 az előírt izzólámpa-kategória vagy kategóriák; és/vagy
 b)
 a fényforrásmodul egyedi azonosítókódja;
 3.5.
 fényforrásmodullal/modulokkal ellátott lámpák esetében eze(ke)n a fényforrásmodul(ok)on fel kell tüntetni a következőket:
 3.5.1.
 a kérelmező kereskedelmi nevét vagy védjegyét, amelynek jól olvashatónak és letörölhetetlennek kell lennie;
 3.5.2.
 a modul egyedi azonosítókódját, amelynek jól olvashatónak és letörölhetetlennek kell lennie. Ennek az egyedi azonosítókódnak a következőket kell tartalmaznia: a „MODUL” szót képviselő „MD” betűkkel kezdődik, ezután következik a jóváhagyási jel a kör nélkül a lenti 4.4.1. pont előírása szerint, majd több, nem azonos fényforrásmodul használata esetén további jelölések vagy karakterek következnek; ezt az egyedi azonosító kódot meg kell jelölni a fenti 2a) pontban említett rajzokon.
 A jóváhagyási jeleknek nem kell megegyezniük az azon a lámpán feltüntetett jelekkel, amelyben a modult használják, de mindkét megjelölésnek azonos kérelmezőtől kell származnia.
 3.5.3.
 a névleges feszültség és a névleges teljesítményfelvétel megjelölését.
 4. JÓVÁHAGYÁS
 4.1.
 Amennyiben valamely világítóberendezés-típus fenti 2. pont értelmében benyújtott két mintája megfelel az előírás rendelkezéseinek, a jóváhagyást meg kell adni.
 4.2.
 Mindegyik jóváhagyott típushoz jóváhagyási számot kell rendelni. Ennek első két számjegye (jelenleg az előírás eredeti formája esetében 00) a jóváhagyás kiadásának időpontjában az előírásban előíráson utoljára elvégzett fontosabb műszaki változtatásokat magában foglaló módosításcsomagot jelzi. Ugyanazon szerződő fél nem rendeli hozzá ugyanazt a számot az ezen előírás hatálya alá tartozó más típusú berendezéshez, annak az esetnek a kivételével, ha a jóváhagyást kiterjesztik egy másik, kizárólag a kibocsátott fény színében különböző berendezésre.
 4.3.
 Az előírás hatálya alá tartozó világító berendezés valamely típusára vonatkozó jóváhagyás megadásáról, kiterjesztéséről vagy elutasításáról értesíteni kell az előírást alkalmazó 1958. évi megállapodás szerződő feleit az előírás 2. mellékletében található mintának megfelelő formanyomtatványon.
 4.4.
 Az előírás alapján jóváhagyott típusoknak megfelelő minden egyes világító berendezésen, a fenti 3a) és 3c) pontban említett megjelöléseken kívül fel kell tüntetni az 1. melléklet előírásainak megfelelő nemzetközi jóváhagyási jelet, amely a következőket tartalmazza:
 4.4.1.
 egy körben elhelyezett „E” betű, amely után a jóváhagyást megadó ország azonosítószáma áll (3);
 4.4.2.
 egy jóváhagyási szám a kör közelében;
 4.4.3.
 a következő kiegészítő szimbólum: az „L” betű;
 4.4.4.
 A jóváhagyási szám első két számjegyét, amely az előírás legutolsó módosításcsomagjára utal, a kiegészítő L-jelölés közelében kell elhelyezni.
 4.5.
 A 4.4.1., 4.4.2. és 4.4.3. pontban említett jeleknek és jelöléseknek kitörölhetetlennek és még akkor is tisztán olvashatónak kell lenniük, ha a világító berendezés fel van szerelve a gépkocsira.
 4.6.
 Ha két vagy több lámpa tartozik a csoportosított, kombinált vagy összeépített lámpák azonos egységéhez, a jóváhagyás csak akkor adható meg, ha minden egyes lámpa teljesíti ezen vagy másik előírás követelményeit. Az említett előírások valamelyikének nem megfelelő lámpák nem lehetnek ilyen jellegű csoportosított, kombinált vagy összeépített lámpák részei.
 4.6.1.
 Amennyiben a csoportosított, kombinált vagy összeépített lámpák több előírás rendelkezéseinek felelnek meg, egyetlen nemzetközi jóváhagyási jelet kell alkalmazni: ez egy körben elhelyezett „E” betű, amely után a jóváhagyást megadó ország egyedi azonosítószáma, a jóváhagyási szám, és szükség esetén az előírt nyíl áll. A jóváhagyási jel a csoportosított, kombinált vagy összeépített lámpákon bárhol elhelyezhető, az alábbi feltételekkel:
 4.6.1.1.
 az a felszerelés után jól látható;
 4.6.1.2.
 a csoportosított, kombinált vagy összeépített lámpák egyik fényt kibocsátó része sem távolítható el a jóváhagyási jel ezzel egyidejű eltávolítása nélkül.
 4.6.2.
 A jóváhagyás megadásának alapjául szolgáló egyes előírások rendelkezéseinek, valamint a jóváhagyás kiadásának időpontjában az előíráson utoljára elvégzett fontosabb műszaki változtatásokat magában foglaló módosításcsomagoknak megfelelő lámpák azonosító jelölését fel kell tüntetni:
 4.6.2.1.
 vagy a megfelelő fénykibocsátó felületen;
 4.6.2.2.
 vagy pedig csoportban oly módon, hogy a csoportosított, kombinált vagy összeépített lámpák mindegyike egyértelműen azonosítható legyen (lásd a 1. mellékletben bemutatott három lehetséges elhelyezési módot).
 4.6.3.
 A jóváhagyási jel összetevőinek mérete nem lehet kisebb, mint a jóváhagyás megadásának alapjául szolgáló előírás által a legkisebb jelzésekre kötelezően előírt minimális méret.
 4.6.4.
 Mindegyik jóváhagyott típushoz jóváhagyási számot kell rendelni. A szerződő fél nem rendelheti ugyanazt a számot az előírás hatálya alá tartozó másik csoportosított, kombinált vagy egybeépített lámpatípushoz.
 4.6.5.
 A jóváhagyási jelnek tisztán olvashatónak és eltávolíthatatlannak kell lennie. A jel a berendezés olyan belső vagy külső részén (akár átlátszó, akár nem) helyezhető el, amely nem szerelhető le a fényt kibocsátó berendezés átlátszó részéről. A jelölésnek minden esetben látszania kell, ha a berendezés fel van szerelve a gépkocsira, vagy ha valamelyik mozgatható rész, például a motorháztető vagy a csomagtérfedél vagy valamelyik ajtó ki van nyitva.
 4.7.
 Az 1. melléklet bemutat példákat a jóváhagyási jelek elrendezésére önálló lámpán (1. ábra), valamint csoportosított, kombinált és egybeépített lámpákon (2. ábra), a fentiekben említett összes kiegészítő jelöléssel együtt.
 5. ÁLTALÁNOS ELŐÍRÁSOK
 Minden egyes berendezésnek meg kell felelnie a 9. pont rendelkezéseinek (4).
 5.1.
 A hátsórendszámtábla-megvilágító berendezéseket úgy kell kialakítani, hogy a rendszámtábla teljes felülete látható legyen a 4. mellékletben megadott szögeken belül.
 5.2.
 Minden mérést a gyártó által előírt kategóriába tartozó szabványos izzólámpával kell végrehajtani, és a tápfeszültséget úgy kell szabályozni, hogy létrejöjjön a referencia-fényáram. A nem cserélhető fényforrással felszerelt berendezéseken minden mérést 6,75 V, 13,5 V, illetve 28,0 V feszültségen kell végrehajtani.
 5.3.
 Különleges tápegységhez gyártott fényforrások esetén a fenti vizsgálati feszültségeket kell alkalmazni a tápellátás bemeneti érintkezőin. A vizsgálatot végrehajtó laboratórium kérheti a gyártótól a fényforrásokhoz szükséges különleges tápegységet.
 5.4.
 Bármely hátsórendszámtábla-megvilágító berendezés esetén – az izzólámpával felszerelt berendezések kivételével – az egy perc és a harminc perc működés után mért fénysűrűségértéknek meg kell felelnie a minimális követelményeknek.
 Az egy perc működés utáni fénysűrűség-eloszlást úgy lehet kiszámítani, hogy minden egyes vizsgálati pontra alkalmazzák az egy perc és a harminc perc működés után egy pontban mért fénysűrűségértéket.
 5.5.
 Fényforrásmodulok esetében ellenőrizni kell a következőket:
 5.5.1.
 A fényforrásmodult úgy kell kialakítani, hogy:
 a)
 minden egyes fényforrásmodul csak a meghatározott és megfelelő helyzetben legyen felszerelhető, és kizárólag szerszámmal/szerszámokkal lehessen azt eltávolítani;
 b)
 ha egynél több fényforrásmodult használnak egy adott berendezés házában, akkor a különféle jellemzőkkel rendelkező fényforrásmodulok nem lehetnek felcserélhetők ugyanazon lámpa házán belül.
 5.5.2.
 A fényforrásmoduloknak átalakítás ellen védettnek kell lenniük.
 5.6.
 Cserélhető izzólámpák esetén:
 5.6.1.
 a 37. számú előírás alapján jóváhagyott izzólámpák bármely kategóriája használható, amennyiben a 37. számú előírás vagy az előírásnak a típusjóváhagyási kérelem benyújtásának időpontjában hatályban lévő módosításcsomagja nem korlátozza ezeknek a használatát.
 5.6.2.
 A berendezést úgy kell kialakítani, hogy az izzólámpát kizárólag a megfelelő helyzetben lehessen rögzíteni.
 5.6.3.
 Az izzólámpa-foglalatnak meg kell felelnie a 60061 számú IEC-kiadványban megadott jellemzőknek. Az igénybe vett izzólámpa-kategóriára vonatkozó foglalatadatlapon feltüntetett adatok alkalmazandók.
 6. A KIBOCSÁTOTT FÉNY SZÍNE
 A világító berendezésben használt lámpa fényének kellően színtelennek kell lennie ahhoz, hogy ne idézzen elő észrevehető változást a rendszámtábla színében.
 7. A FÉNY BEESÉSI SZÖGE
 A világító berendezés gyártója meghatároz egy vagy több helyet vagy egy olyan tartományt, amelyen belül a berendezés felszerelhető a rendszámtábla helyéhez képest. Ha a lámpát a gyártó által meghatározott helyre szerelik fel, a fény beesési szöge a rendszámtábla felületén nem lehet nagyobb, mint 82° a megvilágítandó felület bármely pontján. Ezt a szöget a berendezés által megvilágított terület szélén kell mérni, amely a legtávolabb van a rendszámtábla felületétől. Egynél több világító berendezés esetén a fenti követelmény a rendszámtáblának csak az érintett berendezés által megvilágítandó részére vonatkozik.
 Ha a berendezés által megvilágított felület külső éle párhuzamos a rendszámtábla felületével, a berendezés által megvilágított felületnek a rendszámtáblától legtávolabbra eső része a megvilágított felület szélének középpontja, amely párhuzamos a rendszámtáblával és a legtávolabb van a rendszámtábla felületétől.
 A berendezést úgy kell kialakítani, hogy hátrafelé közvetlenül ne bocsásson ki fényt, kivéve a vörös fényt, amennyiben a berendezést hátsó lámpával együtt építették be vagy csoportosították össze.
 8. MÉRÉSI ELJÁRÁS
 A fénysűrűség mérését olyan színtelen felületen kell végrehajtani, amelynek diffúz visszatükröződésű tényezője ismert (5). A diffúz színtelen felület méreteinek meg kell egyeznie a rendszámtábla méreteivel vagy egy mérési pontot meghaladó mérettel. A középpontnak a mérési pontok helyzetének középpontjában kell lennie.
 Ezt a diffúz színtelen felületet abban a helyzetben kell elhelyezni, amelyben normál körülmények között a rendszámtábla található, valamint 2 mm-rel annak tartója előtt.
 A fénysűrűségméréseket a diffúz színtelen felületre merőlegesen kell végrehajtani, 5° tűréssel az előírás 3. mellékletében feltüntetett minden egyes pont irányába. Az egyes pontok 25 mm átmérőjű kör alakú területet jelölnek. A mért fénysűrűséget korrigálni kell az 1,0 diffúz visszatükröződési tényezővel.
 9. FOTOMETRIAI JELLEMZŐK
 A 3. mellékletben feltüntetett valamennyi mérési pontban a „B” fénysűrűségnek legalább 2,5 cd/m2 értékűnek kell lennie.
 A fent említett pontok közül kiválasztott bármely két 1. és 2. pont esetében mért B1 és B2 érték között a fénysűrűség gradiense nem haladhatja meg a 2 × Bo/cm értéket, ahol Bo a különböző pontokban mért legkisebb fénysűrűségi érték, azaz:
 10. A GYÁRTÁS MEGFELELŐSÉGE
 A gyártási eljárásoknak meg kell felelniük a Megállapodás 2. függelékében (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/2. változat) előírt feltételeknek és az alábbi követelményeknek:
 10.1.
 Az előírás alapján jóváhagyott hátsórendszámtábla-megvilágító berendezéseket (amelyekre a továbbiakban berendezések elnevezéssel hivatkozunk) úgy kell gyártani, hogy azok megfeleljenek a fenti 5., 6. és 9. pontban szereplő követelmények teljesítése alapján jóváhagyott típusnak. Ha egynél több berendezésre van szükség, akkor a következő szövegben a berendezés egy berendezéscsoportot jelent.
 10.2.
 Be kell tartani az előírás 4. mellékletében rögzített, a termelésirányítási eljárások megfelelőségére vonatkozó minimális követelményeket.
 10.3.
 Teljesíteni kell az ellenőr általi mintavételezésre vonatkozó minimális követelményeket, amelyek az előírás 7. mellékletében szerepelnek.
 10.4.
 A típusjóváhagyást megadó hatóság bármikor ellenőrizheti a gyártó üzemben alkalmazott megfelelőség-ellenőrzési módszereket. Ezekre az ellenőrzésekre általában kétévente egyszer kerül sor.
 11. SZANKCIÓK A GYÁRTÁS NEM MEGFELELŐSÉGE ESETÉN
 11.1.
 Az előírásban foglaltak alapján egy adott világító berendezésre kiadott jóváhagyás visszavonható, ha nem teljesülnek a fentiekben meghatározott előírások.
 11.2.
 Ha az előírást alkalmazó, a megállapodásban szereplő valamely szerződő fél visszavonja a korábban megadott jóváhagyást, erről késedelem nélkül értesíti az előírást alkalmazó többi szerződő felet az előírás 2. mellékletében szereplő minta szerinti közlemény-formanyomtatványon.
 12. GYÁRTÁS VÉGLEGES LEÁLLÍTÁSA
 Amennyiben a jóváhagyás jogosultja véglegesen leállítja az előírás értelmében jóváhagyott világító berendezés gyártását, erről tájékoztatja a jóváhagyást megadó hatóságot. Az erre vonatkozó értesítés kézhezvételét követően a hatóság tájékoztatja az előírást alkalmazó, a megállapodásban részt vevő többi felet az előírás 2. mellékletében szereplő minta szerinti közlemény-formanyomtatványon.
 13. ÁTMENETI RENDELKEZÉSEK
 13.1.
 Izzólámpával nem felszerelt hátsórendszámtábla-megvilágító berendezések.
 13.1.1.
 A 8. kiegészítés hatálybalépésének napjától kezdve az előírást alkalmazó egyetlen szerződő fél sem tagadja meg a jóváhagyások megadását a 8. kiegészítéssel módosított előírás alapján.
 13.1.2.
 A 8. kiegészítés hatálybalépésének napjától eltelt 36 hónaptól kezdve az előírást alkalmazó szerződő felek csak akkor adják ki a jóváhagyást, ha a fenti 13.1. pontban leírt berendezések típusa megfelel a 8. kiegészítéssel módosított előírás követelményeinek.
 13.1.3.
 Az előírást alkalmazó szerződő felek nem tagadják meg a jóváhagyások kiterjesztésének megadását az előírás korábbi módosításcsomagjai alapján.
 13.1.4.
 Az előírást alkalmazó szerződő felek továbbra is megadják a fenti 13.1. pontban leírt típusú berendezésekhez a jóváhagyást, amennyiben azok megfelelnek a 8. kiegészítés hatálybalépését követő 36 hónap során hatálybalépett korábbi módosításcsomagokkal módosított előírás követelményeinek.
 13.2.
 A fenti 13.1. pontban leírt hátsórendszámtábla-megvilágító berendezések felszerelése a gépjárművekre.
 13.2.1.
 A 8. kiegészítés hatálybalépésének napjától kezdve az előírást alkalmazó szerződő felek nem tiltják meg a fenti 13.1. pontban leírt, a 8. kiegészítéssel módosított előírás alapján jóváhagyott berendezések felszerelését a gépjárművekre.
 13.2.2.
 Az előírást alkalmazó szerződő felek továbbra is engedélyezik a fenti 13.1. pontban leírt berendezések felszerelését a gépjárművekre, amelyeket a 8. kiegészítés hatálybalépését követő 48 hónap során hatályba lépett korábbi módosításcsomagokkal módosított előírás követelményei szerint hagytak jóvá.
 13.2.3.
 A 8. kiegészítés hatálybalépését követő 48 hónapos időtartam leteltét követően, ha a fenti 13.1. pontban leírt berendezések nem felelnek meg a 8. kiegészítéssel módosított előírás követelményeinek, akkor az előírást alkalmazó szerződő felek megtilthatják azok felszerelését olyan új gépjárművekre, amelyeknek típusjóváhagyását vagy egyedi jóváhagyását több mint 24 hónappal az előírás 8. kiegészítésének hatálybalépését követően adták meg.
 13.2.4.
 A 8. kiegészítés hatálybalépését követő 60 hónapos időtartam leteltét követően, ha a fenti 13.1. pontban leírt berendezések nem felelnek meg a 8. kiegészítéssel módosított előírás követelményeinek, akkor az előírást alkalmazó szerződő felek megtilthatják azok felszerelését olyan új gépjárművekre, amelyeket több mint 60 hónappal az előírás 8. kiegészítésének hatálybalépését követően vettek először nyilvántartásba.
 14. A JÓVÁHAGYÁSI VIZSGÁLATOKVÉGREHAJTÁSÁÉRT FELELŐS MŰSZAKI SZOLGÁLATOK ÉS A KÖZIGAZGATÁSI SZERVEZETI EGYSÉGEK NEVE ÉS CÍME
 Az előírást alkalmazó és a megállapodásban szerződő felei elküldik az Egyesült Nemzetek Titkárságára a jóváhagyási vizsgálatok elvégzéséért felelős műszaki szolgálatoknak, valamint azoknak a közigazgatási szervezeti egységeknek a nevét és címét, amelyek megadják a jóváhagyást, és amelyekhez be kell nyújtani a más országokban kibocsátott, a jóváhagyást vagy kiterjesztést, illetve a jóváhagyás elutasítását vagy visszavonását igazoló formanyomtatványokat.
 (1) A Járművek gyártásáról szóló egységes szerkezetbe foglalt határozat (R.E.3) 7. mellékletének meghatározása szerint (a legutóbb a 4. módosítással módosított TRANS/WP.29/78/Rev.1/2. módosítás számú dokumentum).
 (2) A fényforrás az ISO 7227:1987 szabvány: „Közúti járművek – világító és fényjelző berendezések – Szótár” meghatározása szerint látható és sugárzó energiát kibocsátó berendezés.
 (3) 1 – Németország, 2 – Franciaország, 3 – Olaszország, 4 – Hollandia, 5 – Svédország, 6 – Belgium, 7 – Magyarország, 8 – Cseh Köztársaság, 9 – Spanyolország, 10 – Szerbia, 11 – Egyesült Királyság, 12 – Ausztria, 13 – Luxemburg, 14 – Svájc, 15 (szabad), 16 – Norvégia, 17 – Finnország, 18 – Dánia, 19 – Románia, 20 – Lengyelország, 21 – Portugália, 22 – Orosz Föderáció, 23 – Görögország, 24 – Írország, 25 – Horvátország, 26 – Szlovénia, 27 – Szlovákia, 28 – Fehéroroszország, 29 – Észtország, 30 (szabad), 31 – Bosznia-Hercegovina, 32 – Lettország, 33 (szabad), 34 – Bulgária, 35 (szabad), 36 – Litvánia, 37 – Törökország, 38 (szabad), 39 – Azerbajdzsán, 40 – Macedónia Volt Jugoszláv Köztársaság, 41 (szabad), 42 – Európai Közösség (a jóváhagyást a tagállamok adják meg a megfelelő ECE jelük használatával), 43 – Japán, 44 (szabad), 45 – Ausztrália, 46 – Ukrajna, 47 – Dél-afrikai Köztársaság, 48 – Új-Zéland, 49 – Ciprus, 50 – Málta, 51 – Koreai Köztársaság, 52 – Malajzia, 53 – Thaiföld, 54 és 55 – (szabad), és 56 – Montenegro. A többi számot a kerekes járművek, berendezések, és a kerekes járművekre szerelhető és/vagy azokon használható alkatrészek egységes műszaki előírásainak elfogadásáról, és az előírások alapján megadott jóváhagyások kölcsönös elismerésének feltételeiről szóló megállapodás ratifikálásának vagy a megállapodáshoz való csatlakozás időrendi sorrendjében kell hozzárendelni az országokhoz, és az így kiosztott számokról az Egyesült Nemzetek Főtitkára tájékoztatja a megállapodásban részt vevő szerződő feleket.
 (4) Az e mellékletben található előírásokat úgy határozták meg, hogy jó láthatóságot biztosítanak abban az esetben, ha a rendszámtábla függőlegeshez mért dőlésszöge egyik irányban sem haladja meg a 30°-ot.
 (5) A 17-1970. számú CIE-kiadvány, 45-20-040 bekezdés.
 1. MELLÉKLET
 A JÓVÁHAGYÁSI JELEK ELRENDEZÉSE
 1. ábra
 Önálló lámpák megjelölése
 A MINTA
 A fentiekben bemutatott jóváhagyási jellel ellátott berendezés egy hátsórendszámtábla-megvilágító berendezés (L), amelyet Hollandiában hagytak jóvá (E 4) a 4. számú előírás értelmében, 2439 jóváhagyási szám alatt. A jóváhagyási szám azt jelzi, hogy a jóváhagyást – az esettől függően – a 4. számú előírás eredeti formájának, vagy a vonatkozó kiegészítésekkel módosított előírás eredeti formájának követelményei szerint adták meg.
 2. ábra
 Csoportosított, kombinált vagy összeépített fényszórókra vonatkozó egyszerűsített jelzés
 (A függőleges és a vízszintes vonalak a fényjelző berendezés sematikus formáját ábrázolják. Ezek nem képezik a jóváhagyási jel részét)
 Megjegyzés:
 A jóváhagyási jelek három példája – a B, C és D minta – a világító berendezések jelölésének három lehetséges változatát mutatja be abban az esetben, amikor két vagy több lámpa a csoportosított, kombinált vagy összeépített lámpák egyazon egységének részét képezi. Ez a jóváhagyási jel azt mutatja, hogy a berendezést Hollandiában (E 4) hagyták jóvá a 3333-as jóváhagyási szám alatt, és a következőket tartalmazza:
 IA osztályú fényvisszaverő eszköz, amelyet a 02 módosításcsomaggal módosított 3. számú előírás szerint hagytak jóvá;
 2a kategóriájú hátsó irányjelző lámpa, amelyet a 01-es módosításcsomaggal módosított 6. számú előírás szerint hagytak jóvá;
 vörös fényű hátsó helyzetjelző lámpa (R), amelyet a 01 számú módosításcsomaggal módosított 7. számú előírás szerint hagytak jóvá;
 hátsó ködlámpa (F), amelyet a 38. számú előírás eredeti formája szerint hagytak jóvá;
 hátrameneti lámpa (F), amelyet a 23. számú előírás eredeti formája szerint hagytak jóvá;
 féklámpa két fényerőszinttel (S2), amelyet a 01 számú módosításcsomaggal módosított 7. számú előírás szerint hagytak jóvá;
 hátsórendszámtábla-megvilágító berendezés (L), amelyet a 4. számú előírás eredeti formája szerint hagytak jóvá.
 3. ábra
 Fényforrásmodulok
 E MINTA
 MD E3 17325
 A fenti ábrán szereplő azonosító kódot viselő fényforrásmodult egy lámpával együtt hagyták jóvá Olaszországban (E3), a 17325 jóváhagyási szám alatt.
 2. MELLÉKLET
 3. MELLÉKLET
 MÉRÉSI PONTOK VIZSGÁLATI CÉLÚ MEGHATÁROZÁSA
 a)
 magas rendszámtábla (340 × 240 mm) megvilágítására szolgáló berendezések
 b)
 széles rendszámtábla (520 × 120 mm) megvilágítására szolgáló berendezések
 c)
 mezőgazdasági vagy erdészeti traktorra szerelt rendszámtábla (240 × 165 mm) megvilágítására szolgáló berendezések
 a = 25 mm
 b = 95 mm
 c = 100 mm
 d = 90 mm
 e = 70 mm
 f = 57,5 mm
 g = 65 mm
 h = 60 mm
 Megjegyzés:
 Kettő vagy az összes rendszámtábla megvilágítására szolgáló eszközök esetén az alkalmazott mérési pontokat úgy kapjuk meg, hogy a vázlat szerint kombináljuk az összes fenti rajzot, és feltüntetjük a gyártmányt vagy a gyártót. Ha azonban két mérési pont 30 mm-nél közelebb van egymáshoz, akkor csak az egyiket kell igénybe venni.
 4. MELLÉKLET
 A MEGVILÁGÍTANDÓ FELÜLET LEGKISEBB LÁTHATÓ MEZŐJE
 1.
 A látható mező fent feltüntetett szögei csak a világító berendezés és a rendszámtábla rendelkezésére álló hely relatív pozíciójára vonatkoznak.
 2.
 A gépjárműre felszerelt rendszámtábla látható mezőjére továbbra is a megfelelő nemzeti rendeletek vonatkoznak.
 3.
 A feltüntetett szögek figyelembe veszik a világító berendezés által okozott részleges takarást. Ezeket a szögértékeket be kell tartani azokban az irányokban, amerre a legnagyobb mértékű takarás jelentkezik. A világító berendezéseket úgy kell kialakítani, hogy a részlegesen takart területek méretét a feltétlenül szükséges legkisebbre csökkentsék.
 5. MELLÉKLET
 TÖBB FÉNYFORRÁSSAL ELLÁTOTT LÁMPÁK FOTOMETRIAI MÉRÉSEI
 1.
 A fotometriai teljesítményt ellenőrizni kell:
 1.1.
 Nem cserélhető fényforrások esetén (izzólámpák és más eszközök):
 a lámpába beszerelt fényforrással, az előírás 5.2.1. pontja szerint.
 1.2.
 Cserélhető izzólámpák esetén:
 beszerelt izzólámpákkal 6,75 V, 13,5 V vagy 28,0 V feszültségen a fénysűrűség értékét korrigálni kell. A korrekciós tényező a referencia-fényáram, valamint az alkalmazott feszültségen (6,75 V, 13,5 V vagy 28,0 V) mért fényáram középértéke közötti arány. Az egyes izzólámpák tényleges fényáramai legfeljebb 5 százalékkal térhetnek el a középértéktől. Másik lehetőségként használható egy szabványos izzólámpa, minden egyes helyzetben, a referencia-fényárammal működtetve, és az egyes helyzetekben mért különálló mérési eredményeket összeadva.
 6. MELLÉKLET
 A GYÁRTÁS MEGFELELŐSÉGÉNEK ELLENŐRZÉSÉRE SZOLGÁLÓ ELJÁRÁSOK MINIMÁLIS KÖVETELMÉNYEI
 1. ÁLTALÁNOS ELŐÍRÁSOK
 1.1.
 A megfelelőségi követelmények akkor tekinthetők mechanikai és geometriai szempontból teljesítettnek, ha az eltérések nem haladják meg az előírás rendelkezései szerinti elkerülhetetlen termelési eltérések mértékét.
 1.2.
 A fotometriai teljesítmény szempontjából a sorozatgyártású berendezések megfelelősége nem vitatható, ha a véletlenszerűen kiválasztott és szabványos izzólámpával felszerelt berendezés vagy nem cserélhető fényforrással (izzólámpák vagy más eszközök) felszerelt lámpák fotometria teljesítményének vizsgálata során, és ha az összes mérést 6,75 V, 13,5 V, illetve 28,0 V feszültségen végzik el:
 1.2.1.
 egyik mért érték sem tér el kedvezőtlen irányban 20 százaléknál nagyobb mértékben az előírásban meghatározott értéktől.
 1.2.2.
 A fénysűrűség kedvezőtlen irányba történő eltérésének gradiense szempontjából:
 2,5 × Bo/cm
 körülbelül
 20 %
 3,0 × Bo/cm
 körülbelül
 30 %
 1.2.3.
 Abban az esetben, ha a berendezés cserélhető fényforrással van felszerelve, és ha a fent leírt vizsgálat eredményei nem felelnek meg a követelményeknek, a berendezéseken végrehajtott vizsgálatokat meg kell ismételni egy másik szabványos izzólámpa használatával.
 2. A GYÁRTÓ ÁLTAL VÉGREHAJTANDÓ MEGFELELŐSÉGI ELLENŐRZÉSRE VONATKOZÓ MINIMÁLIS KÖVETELMÉNYEK
 A jóváhagyási jel tulajdonosának megfelelő időközönként minden egyes berendezéstípusra vonatkozóan végre kell hajtania legalább a következő vizsgálatokat: A vizsgálatokat az előírás rendelkezései szerint kell elvégezni.
 Amennyiben a rendelkezésre álló minták nem felelnek meg a vizsgálat típusának, további mintákat kell kiválasztani és vizsgálni. A gyártónak meg kell tennie a megfelelő intézkedéseket a termelés megfelelőségének biztosítására.
 2.1. A vizsgálatok jellege
 Az előírásban szereplő megfelelőségi vizsgálatoknak ki kell terjedniük a fotometriai jellemzőkre is.
 2.2. Vizsgálati módszerek
 2.2.1.
 A vizsgálatokat általában az előírásban rögzített módszerek szerint kell elvégezni.
 2.2.2.
 A gyártó által végrehajtandó megfelelőségi vizsgálatok során, a jóváhagyási vizsgálatokért felelős illetékes hatóság beleegyezésével, más, azonos értékű módszerek is alkalmazhatók. A gyártónak bizonyítania kell, hogy az alkalmazott módszerek egyenértékűek az előírásban rögzített eljárásokkal.
 2.2.3.
 A 2.2.1. és a 2.2.2. pont alkalmazása szükségessé teszi a vizsgálóberendezés rendszeres kalibrálását és az illetékes hatóság által végzett mérésekhez való viszonyítását.
 2.2.4.
 A referenciamódszerek minden esetben megfelelnek az előírásban meghatározott módszereknek, különösen a hatósági ellenőrzések és mintavételek esetében.
 2.3. A mintavétel módja
 A berendezésmintákat véletlenszerűen kell kiválasztani egy egységes gyártási tételből. Egységes tétel alatt a gyártó gyártási módszerei szerint meghatározott azonos típusú berendezések csoportját kell érteni.
 A vizsgálatnak általában az egyes gyárak sorozatgyártmányaira kell kiterjednie. Mindazonáltal egy gyártó azonos típusra vonatkozó, különböző gyárakból származó eredményeket is összegyűjthet, feltéve, hogy a gyárak ugyanazt a minőségbiztosítási és minőségkezelési rendszert alkalmazzák.
 2.4. Mért és rögzített fotometriai jellemzők
 A berendezésmintán az előírásban előírt fotometriai méréseket kell elvégezni.
 2.5. Az elfogadhatóság feltételei
 A gyártó felelős a vizsgálati eredmények statisztikai elemzéséért, valamint az illetékes hatósággal egyetértésben, a termékeire vonatkozó elfogadhatósági feltételek megállapításáért az előírás 10.1. pontjában rögzített, a termékek megfelelőségének ellenőrzésére vonatkozó követelmények teljesítése érdekében.
 Az elfogadhatósági feltételeket úgy kell megállapítani, hogy 95 %-os megbízhatósági szint mellett a 7. mellékletben előírt helyszíni ellenőrzésen való megfelelés (első mintavétel) minimális valószínűsége 0,95 legyen.
 7. MELLÉKLET
 ELLENŐR ÁLTALI MINTAVÉTELRE VONATKOZÓ MINIMÁLIS KÖVETELMÉNYEK
 1. ÁLTALÁNOS ELŐÍRÁSOK
 1.1.
 A megfelelőségi követelmények akkor tekinthetők mechanikai és geometriai szempontból teljesítettnek az előírás rendelkezései szerint (adott esetben), ha az eltérések nem haladják meg az elkerülhetetlen gyártási eltérések mértékét.
 1.2.
 A fotometriai teljesítmény szempontjából a sorozatgyártású berendezések megfelelősége nem vitatható, ha a véletlenszerűen kiválasztott és szabványos izzólámpával felszerelt berendezés, vagy nem cserélhető fényforrással (izzólámpák vagy más eszközök) felszerelt lámpák fotometria teljesítményének vizsgálata során, és ha az összes mérést 6,75 V, 13,5 V, illetve 28,0 V feszültségen végzik el:
 1.2.1.
 egyik mért érték sem tér el kedvezőtlen irányban 20 százaléknál nagyobb mértékben az előírásban meghatározott értéktől.
 1.2.2.
 A fénysűrűség kedvezőtlen irányba történő eltérésének gradiense szempontjából:
 2,5 × Bo/cm
 körülbelül
 20 %
 3,0 × Bo/cm
 körülbelül
 30 %
 1.2.3.
 Abban az esetben, ha a berendezés cserélhető fényforrással van felszerelve, és ha a fent leírt vizsgálat eredményei nem felelnek meg a követelményeknek, a berendezéseken végrehajtott vizsgálatokat meg kell ismételni egy másik szabványos izzólámpa használatával.
 1.2.4.
 Nyilvánvalóan hibás készülékekkel nem kell foglalkozni.
 2. ELSŐ MINTAVÉTEL
 Az első mintavétel során négy készüléket kell véletlenszerűen kiválasztani. Az első két mintát A-val, a második két mintát B-vel kell jelölni.
 2.1. A megfelelőség nem vitatható
 2.1.1.
 A melléklet 1. ábráján látható mintavételi eljárást követően a sorozatgyártású berendezések megfelelősége nem vitatható, ha a berendezések mért értékeinek kedvezőtlen irányba való eltérése:
 2.1.1.1.
 A minta
 A1:
 egy berendezés
 0 %
 egy berendezés legfeljebb
 20 %
 A2:
 mindkét berendezés több mint
 0 %
 de nem több mint
 20 %
 Mérés folytatása a B mintával:
 2.1.1.2.
 B minta
 B1:
 mindkét berendezés
 0 %
 2.2. A megfelelőség vitatható
 2.2.1.
 Ha az e melléklet 1. ábráján látható mintavizsgálati eljárást alkalmazzák, a sorozatgyártású berendezések azonosságát vitatni kell, és a gyártót fel kell szólítani gyártási eljárásának módosítására a követelmények teljesítése érdekében, ha a berendezések mért értékeinek eltérése:
 2.2.1.1.
 A minta
 A3:
 egy berendezés legfeljebb
 20 %
 egy berendezés több mint
 20 %
 de nem több mint
 30 %
 2.2.1.2.
 B minta
 B2:
 az A2 esetben
 egy berendezés több mint
 0 %
 de nem több mint
 20 %
 egy berendezés legfeljebb
 20 %
 B3:
 az A2 esetben
 egy berendezés
 0 %
 egy berendezés több mint
 20 %
 de nem több mint
 30 %
 2.3. Jóváhagyás visszavonása
 A megfelelőség vitatható és a 11. pont rendelkezéseit kell alkalmazni, ha a melléklet 1. ábráján bemutatott mintavételi eljárást követően a berendezések mért értékeinek eltérése:
 2.3.1.
 A minta
 A4:
 egy berendezés legfeljebb
 20 %
 egy berendezés több mint
 30 %
 A5:
 mindkét berendezés több mint
 20 %
 2.3.2.
 B minta
 B4:
 az A2 esetben
 egy berendezés több mint
 0 %
 de nem több mint
 20 %
 egy berendezés több mint
 20 %
 B5:
 az A2 esetben
 mindkét berendezés több mint
 20 %
 B6:
 az A2 esetben
 egy berendezés
 0 %
 egy berendezés több mint
 30 %
 3. ISMÉTELT MINTAVÉTEL
 Az A3, B2 és B3 esetben a gyártási eljárás módosítása után létrejövő készletből, az értesítést követő két hónapon belül újabb mintavételt kell elvégezni, és ki kell választani egy harmadik, két berendezésből álló C mintát, valamint egy negyedik, két berendezésből álló D mintát.
 3.1. A megfelelőség nem vitatható
 3.1.1.
 A melléklet 1. ábráján látható mintavételi eljárást követően a sorozatgyártású berendezések megfelelősége nem vitatható, ha a berendezések mért értékeinek eltérése:
 3.1.1.1.
 C minta
 C1:
 egy berendezés
 0 %
 egy berendezés legfeljebb
 20 %
 C2:
 mindkét berendezés több mint
 0 %
 de nem több mint
 20 %
 Mérés folytatása a D mintával:
 3.1.1.2.
 D minta
 D1:
 a C2 esetben
 mindkét berendezés
 0 %
 3.2. A megfelelőség vitatható
 3.2.1.
 Ha az e melléklet 1. ábráján látható mintavizsgálati eljárást alkalmazzák, a sorozatgyártású berendezések azonosságát vitatni kell, és a gyártót fel kell szólítani gyártási eljárásának módosítására a követelmények teljesítése érdekében, ha a berendezések mért értékeinek eltérése:
 3.2.1.1.
 D minta
 D2:
 a C2 esetben
 egy berendezés több mint
 0 %
 de nem több mint
 20 %
 egy berendezés legfeljebb
 20 %
 3.3. Jóváhagyás visszavonása
 A megfelelőség vitatható és a 11. pont rendelkezéseit kell alkalmazni, ha a melléklet 1. ábráján bemutatott mintavételi eljárást követően a berendezések mért értékeinek eltérése:
 3.3.1.
 C minta
 C3:
 egy berendezés legfeljebb
 20 %
 egy berendezés több mint
 20 %
 C4:
 mindkét berendezés több mint
 20 %
 3.3.2.
 D minta
 D3:
 a C2 esetben
 egy berendezés 0 vagy több mint
 0 %
 egy berendezés több mint
 20 %
 1. ábra


type: caselaw

jurisdiction: US

text:
On December 5, 1903, James B. Smallwood and John Black, members of the vestry of the Church of the Ascension, then located on the corner of Arlington and Lafayette Avenues in Baltimore, presented to the vestry $20,000 in bonds together with the following letter:
 "We have this day given you $20,000 in bonds bearing 5% interest to be applied to the payment of the Ground Rent on the Church of $1,000 per annum as it may fall due during the year.
 "James B. Smallwood gives $10,000 5% bonds of the University of Maryland. *Page 539
 "John Black gives $10,000 5% bonds of the Brooklyn Elevated.
 "These bonds are to be deposited in a box in the Mercantile Trust and Deposit Co. in the name of the Vestry of the Church of the Ascension. * * *
 "It is our wish that the income from these bonds be used only for the payment of the Ground Rent as it becomes due and said income is not to be used for any other purpose whatsoever, neither must the income of the bonds or the bonds be used to borrow money on. Further if at any time the Vestry can buy out or extinguish the Ground Rent at a price satisfactory to them, they can sell the bonds and apply the proceeds to said extinguishment of the Ground Rent. Also, if at any time the Vestry can sell the bonds and buy other securities that they may deem better or more profitable, they can do so, but must replace the securities so purchased in place of those sold."
 In 1931 Ascension Church united with the Church of the Prince of Peace under the name of Church of the Ascension and Prince of Peace, and in 1932 the vestry agreed to sell the abandoned church property, subject to annual ground rent of $1,000, to the Convention of the Protestant Episcopal Church of the Diocese of Maryland for the sum of $40,000. The Convention assigned the contract to St. James First African Protestant Episcopal Church. The contract of sale made no reference to the bonds. In 1941 a certified public accountant found the letter written by Smallwood and Black, both of whom died more than a quarter of a century ago. This suit was brought to determine the ownership of the bonds and the sum of $7,093.33, which has accumulated from the coupons and is now held by the Mercantile Trust Company as custodian. It was contended by the residuary legatees under the donors' wills (appellants in Nos. 22, 23, 24 and 25) that the bonds were impressed with a trust, and when the bonds were no longer needed for the purpose intended, a resulting trust arose in favor of the donors' *Page 540
 estates. The chancellor decreed that the Church of the Ascension and Prince of Peace owned the bonds and cash absolutely.
 In England the High Court of Chancery laid down the invariable rule that a trust should never be presumed by implication of law except in case of absolute necessity. Lord Nottingham said: "The reason of this rule is sacred; for if the Chancery do once take liberty to construe a trust by implication of law, or to presume a trust unnecessarily, a way is opened to the Lord Chancellor to construe or presume any man in England out of his estate * * *."Cook v. Fountain, 3 Swanst. 585, 592. It has been held in Maryland that the party seeking to establish a resulting trust has the burden of proof. Vogel v. Vogel, 157 Md. 147, 153,145 A. 370. To establish a resulting trust, a party must produce clear and satisfactory evidence of circumstances which raise an inference that the person transferring the property did not intend to give to the donee the beneficial interest in the property transferred. Such a trust arises only where it may reasonably be presumed to be the intention of the parties as determined from the facts and circumstances existing at the time of the transaction out of which it is sought to be established. A court of equity declares a resulting trust in favor of the donor for the purpose of carrying out what appears from the circumstances would probably have been his intention, if he had thought of the situation which has arisen. If the donee was not intended to have the beneficial interest in the estate, and no other effective disposition has been made of it, it is held that the donor is entitled to it. Latrobe v. American ColonizationSociety, 134 Md. 406, 106 A. 858; Springer v. Springer,144 Md. 465, 125 A. 162. However, the evidence necessary to establish a resulting trust must be so clear, strong and unequivocal as to remove from the mind of the chancellor every reasonable doubt as to the existence of the trust. Semple v. Semple, 90 Fla. 7,105 So. 134, 136. *Page 541
 The donors in this case did not create a trust. They stated that they were making a gift of the bonds, and then expressed the wish that the income therefrom would be used for the payment of the ground rent. The vestry thanked the benefactors for "their munificent gift of $10,000 each for the extinguishment of the ground rent." It was urged by counsel that the word "wish" sometimes has the effect of creating a trust. It is undoubtedly true that no technical words are required for the creation of a trust, provided that the language and the circumstances clearly show that such was the intention. Whether or not a trust has in fact been created in a particular case by the use of precatory words is, in the final analysis, a question of intention. One of the fundamental rules of construction is that the intention of the donor must govern if consistent with the rules of law, and this intention must be gathered from the entire instrument. It is recognized that where a writing imports the granting of absolute ownership to the donee, and there are additional words expressing the donor's wish as to the use of the property, no precatory trust has been created. Nunn v. O'Brien, 83 Md. 198, 34 A. 244;Pratt v. Trustees of Sheppard Enoch Pratt Hospital,88 Md. 610, 622, 42 A. 51, 54; Bennett v. Baltimore Humane ImpartialSociety, 91 Md. 10, 19, 45 A. 888, 889; Sieling v Sieling,151 Md. 536, 551, 135 A. 376, 382. It is also well established that a person cannot be both the trustees and the cestui que trust. It is obvious that in order to create a trust the legal estate must be separated from the beneficial enjoyment, and therefore a trust cannot exist where the same person possesses both. Doan v.Parish of Ascension, 103 Md. 662, 64 A. 314, 7 L.R.A., N.S.,
 1119, 115 Am. St. Rep. 379; Charles T. Brandt, Inc. v. YoungWomen's Christian Ass'n, 169 Md. 607, 182 A. 452. So it was held in Baltzell v. Church Home Infirmary, 110 Md. 244, 274,73 A. 151, 157, that where property is given to a corporation for such uses as are within the scope of its corporate powers, the conveyance does not create a trust. Likewise, in Mather v.Knight, *Page 542 143 Md. 612, 123 A. 109, it was decided that a testamentary gift to the Convention of the Protestant Episcopal Church in the Diocese of Maryland for the use of Hannah More Academy did not create a trust, inasmuch as the Academy is an agency of the Convention in carrying out one of its corporate objects and purposes.
 The donors did not create an estate on condition. It is a familiar maxim that conditions subsequent are not favored in law, for the breach of such a condition causes a forfeiture, and the law is adverse to forfeitures. 4 Kent's Commentaries, 130. In 1863 Chief Justice Bigelow announced the rule of construction in the Massachusetts Supreme Judicial Court: "A deed will not be construed to create an estate on condition, unless language is used which, according to the rules of law, ex proprio vigore,
 imports a condition, or the intent of the grantor to make a conditional estate is otherwise clearly and unequivocally indicated." Rawson v. Inhabitants of School District No. 5 inUxbridge, 7 Allen, Mass. 125, 83 Am. Dec. 670, 672. The Court of Appeals emphasizes that a deed should not be construed as a grant on condition subsequent, solely for the reason that it declares the purpose for which the granted property shall be used, where such purpose will not inure specially to the benefit of the grantor and his heirs but is general and public in its nature, and where there are no words indicating an intent that the grant is to be void if the declared purpose is not fulfilled.Kilpatrick v. City of Baltimore, 81 Md. 179, 194, 31 A. 805, 806; Faith v. Bowles, 86 Md. 13, 37 A. 711. It is reasoned that when the language of an instrument does not clearly indicate the grantor's intention that the property is to revert to him in the event it is diverted from the declared use, the instrument does not operate as a restraint upon alienation of the property, but merely expresses the grantor's confidence that the grantee will use the property so far as may be reasonable and practicable to effect the purpose of the grant. Columbia Building Co. v.Cemetery of Holy Cross, 155 Md. 221, 228, 141 A. 525, 528. Thus it *Page 543
 has been specifically held that a provision in a deed conveying land to a church and indicating the use to which the land is to be applied does not create an estate on condition. Rydzewski v.Vestry of Grace and St. Peter's Church, 145 Md. 531, 125 A. 717.
 Of course, if an owner of property actually gives it to another, a resulting trust cannot arise. Groff v. Rohrer,35 Md. 327, 335. A resulting trust arises only when the legal title is in one person and the beneficial interest is wholly or partially in another. We find nothing in the donors' letter in this case manifesting an intent that if the vestry failed to use the bonds for the purpose specified, the gift should be forfeited. The tenor of the letter is quite as consistent with an intent of the donors merely to repose confidence in the vestry that it would fulfill the designated purpose so long as it was necessary and proper to do so, as it is with an intent to impose upon the gift a condition subsequent compelling the vestry on pain of forfeiture to apply the gift as suggested.
 Smallwood and Black further stated in the letter that if the vestry could buy out or extinguish the ground rent "at a price satisfactory to them," they could sell the bonds and apply the proceeds to the extinguishment of the ground rent. From this it is apparent that the benefactors considered the possibility that the ground rent could be extinguished for a sum less than the market value of the bonds. It seems to us unreasonable to believe that they would have expected some of their money back in case the specified purpose were accomplished without selling all or any of the bonds. Evidently, as they approached the end of life, they had in mind the thought that some church members might be more willing to contribute to the rector's salary or for objects of charity than toward the payment of rent or interest; so they were primarily concerned with the certainty of prompt payment of the basic obligation of the parish. It has been suggested by the American Law Institute that it is easier to find a manifestation of intention that *Page 544
 the transferee should keep the surplus where the transferor expresses a wish as to how the property should be used than where the transferor declares that he transfers the property in trust. Even when a trust has been created, and the trust has been fully performed without exhausing the trust estate, it is recognized that if the settlor manifested an intention that the trustee should keep the surplus if any should remain after the performance of the trust, the trust instrument may be interpreted as manifesting an intention that the trustee should keep the surplus free of trust, and no resulting trust arises. 2Restatement of Trusts, Secs. 412, 413, 431. It is therefore our decision that there are no facts or circumstances in this case upon which to base a resulting trust in favor of the states of the donors.
 In No. 26 — appeal of the St. James First African Church — it was argued that the bonds and accumulated cash were so intimately identified with the real estate that they were converted by the doctrine of equitable conversion into real estate and passed under the contract of sale to the Convention, and then under the assignment to St. James First African Church. But the doctrine of equitable conversion is not applicable in this case. The basis of the doctrine, under which real estate is considered for certain purposes as personal property, and personal property as real estate, is the intention of the party creating a right in the property. The doctrine is not a fixed rule of law, but proceeds upon equitable principles which take into account the result which its application will accomplish. Anderson v. Yaworski,120 Conn. 390, 181 A. 205, 101 A.L.R. 1232. It is clear that the intention of Smallwood and Black was to make a gift to their own parish. We cannot presume that they would have intended to give $20,000 in bonds to any corporation, religious or otherwise, which might buy the property in the future.
 Decree affirmed, the costs to be paid out of the funds held bythe custodian. *Page 545


type: wikipedia

text:
Kultur heute ist eine der ältesten Feuilletonsendungen im deutschen Rundfunk. Das Kulturmagazin ist seit Jahrzehnten ein fester Bestandteil des täglichen Programms des Deutschlandfunks.
 Konzept
 Das »tägliche Radio-Feuilleton« im Deutschlandfunk, so der Untertitel der Sendung, wurde zum ersten Mal am 6. Oktober 1974 ausgestrahlt. Die halbstündige Sendung wird montags bis freitags um 17:35 Uhr und samstags und sonntags um 17:30 Uhr – ohne Zwischenmusik – live gesendet. Die Beiträge befassen sich mit Theater-, Opern-, Ausstellungs-, Filmpremieren und anderen Kulturereignissen. Außerdem wird Kulturpolitisches in Hintergrundberichten, Kommentaren und auch als Glossen thematisiert. Nach eigenem Bekunden geht es um „Einordnung, ästhetische Wertung, die Frage: Was bedeutet es?“ In der Anfangsphase, bis etwa Mitte der 1980er Jahre, wurde die Sendung nicht wie heute live moderiert, sondern komplett vorproduziert vom Band ausgestrahlt.
 Moderatoren
 Antje Allroggen
 Mascha Drost
 Karin Fischer
 Henning Hübert
 Michael Köhler
 Katja Lückert
 Burkhard Müller-Ullrich
 Beatrix Novy
 Doris Schäfer-Noske
 Maja Ellmenreich
 Änne Seidel
 Dina Netz
 Kathrin Hondl
 Stefan Koldehoff
 Weblinks
 Webpage von Kultur heute
 Alle Audios zu Kultur heute
 Einzelnachweise
 Hörfunksendung (Deutschland)
 Deutschlandradio


text:
Alpinismus je druh horolezectví provozovaný v horách. Název pochází ze jména horstva Alp, kde klasické horolezectví vzniklo, ale s rozšířením horolezectví se význam rozšířil na stejnou činnost v libovolných horách.
 Alpinismus zahrnuje široké spektrum činností v horách – lezení skalních cest překonávaných volným lezením, technické lezení po umělých pomůckách, výstupy ve sněhu, ledu a po ledovcích, pohyb na lyžích (skialpinismus), pěší přechody. Spojujícím prvkem je horský terén velehorského rázu.
 Externí odkazy
 Horolezectví
 Pobyt v přírodě
 sv:Klättring#Alpin klättring


text:
Týden je cyklicky se opakující časové období sedmi po sobě následujících dnů, existují ale i týdny s jiným počtem dnů. Sedmidenní týden se objevuje v různých kalendářích od starověku, v gregoriánském kalendáři byly dny v týdnu původně řazeny v pořadí neděle, pondělí, úterý, středa, čtvrtek, pátek, sobota. Tento kalendář se celosvětově rozšířil jako občanský kalendář a v řadě zemí světa se vžilo řazení dnů v týdnu od pondělí, kterým začíná pět pracovních dní následovaných víkendem.
 Týdenní cyklus běží nezávisle na měsících a rocích, které tak začínají různými dny v týdnu, protože jejich délka není sladěna s délkou týdne (počet dní v roce a měsíci není až na únor v nepřestupném roce dělitelný sedmi). V gregoriánském kalendáři má měsíc 28–31 dní, trvá proto 4 týdny a 0–3 dny, a rok má 365–366 dní, což odpovídá délce 52 týdnů a 1–2 dnů.
 Pořadí týdne v roce se označuje čísly 1–52 (příp. 53). Ve světě existují různé způsoby počítání podle toho, jakým dnem týden začíná a jak se započítá první neúplný týden, pokud se začátek roku nekryje se začátkem týdne. Ve většině zemí Evropy se dle normy ISO 8601 jako 1. týden počítá první týden obsahující čtvrtek, tedy "První týden se 4 dny". Pokud má první neúplný týden jen tři dny (Nový rok, sobota a neděle) nebo méně, počítá se jako první až následující týden. Číslo platí vždy pro celý týden, tedy i pro část týdne, přesahující do předchozího či následujícího roku.
 Název
 Slovo „týden“ vzniklo z označení tý(ž) den (dříve proto skloňované i téhodne, témudni...), které označovalo stejný den za/před 7 dny. Pojem týdne přišel ke Slovanům s křesťanstvím a slovo samotné má původ na Velké Moravě, odkud se rozšířilo do jednotlivých, zejména západoslovanských jazyků.
 V pozdní latině týden označuje slovo septimana, ze kterého se odvozují názvy v románských jazycích a které je odvozeno od počtu dnů v týdnu (septem sedm). Starší hebdomas bylo převzato z řečtiny, kde bylo utvořeno stejným způsobem (od hepta, resp. hembdomos). Tyto výrazy se objevují v některých cizích slovech, např. v klášterním prostředí v názvu týdenní funkce hebdomadáře neboli septimanáře.
 Germánské názvy (anglicky week, německy Woche) jsou odvozeny od slova původně znamenající změna a je příbuzné např. s německým wechseln.
 Historie
 Týden o 7 dnech začal být užíván v Babylóně již 600 let př. n. l., ve 4. století byl přijat římskou říší.
 Týden jako indikátor tržního dne
 I když v nynější moderní společnosti je běžný sedmidenní týden, antropologové zjistili, že v mnoha prehistorických společnostech lze nalézt týdny různé délky a to od tří do deseti dnů. Zpozorovali také, že název pro týden je v mnoha případech shodný s pojmenováním „tržního dne“, takže koncept týdne zřejmě vychází ze zemědělských nebo předzemědělských společností, ve kterých existovala tržiště či tržní dny.
 V oblastech s rozptýleným osídlením, kde se neobchodovalo každý den, bylo nutné, aby se zemědělci a spotřebitelé dohodli, ve který den se budou setkávat. Zvláště pokud cesta na trh trvala několik hodin nebo dní. Týden jako fixovaný počet dnů umožnil přesně určit tržní dny, na rozdíl od určování podle lunárního kalendáře nebo podle rotace nebeské sféry. Lidé tak raději používali týden založený na prostém počítání dní, než na vzájemném pohybu Měsíce a hvězd. Týden tedy nebyl „nebeský“, ale každému dni v týdnu bylo přiřazeno Slunce, Měsíc a tehdy pět známých planet, tedy Merkur, Venuše, Mars, Jupiter a Saturn.
 Původ sedmidenního týdne
 Pro vysvětlení zavedení sedmidenního týdne v různých částech světa se nabízí hypotéza, že čtyři týdny (28 dní) hrubě odpovídají čtyřem měsíčním fázím, které se střídají s periodou synodického měsíce (přibližně 29,5 dne). Pro tuto hypotézu však chybějí důkazy a sedmidenní týden pravděpodobně vznikal uměle, bez vazby na cyklus měsíce či roku.
 Sedmidenní týden mohl být ustanoven na Západě a Východě různými cestami.
 Hindský, babylonský a židovský sedmidenní týden
 Starověcí Babyloňané dodržovali sedmidenní týden, vycházející z astronomického pozorování a představ. Dny a božstva byly založeny na sedmi světelných tělesech neboli „světlech“, viditelných pouhým okem (Slunce, Měsíc a pět viditelných planet). Zoroastrismus používal kombinovaně sedmi- a osmi- denní týdny a dělil tak 30 dní měsíce na 4 „týdny“. Vzhledem k časové posloupnosti je pravděpodobné, že hindský i hebrejsko-křesťansko-muslimský týden rovněž navazují na právě tento babylonský, ačkoliv zdůvodnění mohou mít vlastní.
 Hebrejský (a později křesťanský a muslimský) sedmidenní týden odpovídá biblickému příběhu o stvoření, ve kterém Bůh vytvořil svět během šesti dnů a poté sedmý den odpočíval. Ovšem babylonské zajetí přišlo v době, kdy zemřel Jóšijáš, který teprve prosadil s reformami monoteismus. Teorie vzniku Tóry a Bible z jednoho zdroje není vědecky přijímána a považuje se spíše, že jde o kompilaci textů, které vznikly i později, takže se sedm dnů mohlo dostat do textu babylónským vlivem. Tento vliv se projevuje například v názvu šabat, významný den týdne, který je odvozen od babylónské oslavy úplňku Měsíce (Shabbât).
 Hindská civilizace má sedmidenní pracovní týden, zmíněný v Rámájaně, posvátném eposu, psaném sanskrtem okolo roku 400 př. n. l., kde Bhanu-vaar znamená neděli, Soma-vaar pak měsíční den atd.
 Východoasijský sedmidenní týden
 Ve starověké Asii se používal týden o 5 či 10 dnech. Používání čínského sedmidenního týdne a rovněž korejského, japonského, tibetského a vietnamského lze zaznamenat od středověku, kdy se babylonský pojem sedmi „světel“ rozšířil do Číny. Dny byly přiděleny každému ze sedmi světel, ale týden neovlivňoval společenský život nebo úřední kalendář. Byl většinou používán pro astrologické účely a byl citovaný v několika buddhistických textech do té doby, než ho Jezuité v 16. století znovu zavedli. Japonci v 19. století převzali sedmidenní západní týden spolu s vlastním astrologickým týdnem se jmény pro dny týdne, která odpovídají anglickým názvům a vychází tedy z názvů bohů germánské mytologie . Pokud by se tak nestalo, zachovaly by se babylonské názvy. Japonské názvy odkazují na čínský Měsíc, Slunce a pět planet.
 Pozdější vývoj sedmidenního týdne
 Starověcí Egypťané používali týden o 10 dnech (dekan) a dělili tak měsíc s třiceti dny na 3 týdny. Starověcí Řekové ale přejali týden od Babyloňanů (Eudoxos z Knidu). Různé skupiny obyvatel Římského impéria, pokud dlouhodobě pobývaly ve východní části říše,postupně přebíraly sedmidenní týden. V občanském životě byla v Římě (už od Etrusků) totiž obvyklá osmidenní období, která vznikla z každodenní praxe. Každý osmý den přicházeli totiž rolníci z okolí Říma do města na trh a vyřídit si své záležitosti. Tento osmý den se nazýval nundinae a dny celého osmidenního týdne se označovaly písmeny A až H. V tomto má svůj původ i oktáva.
 Roku 321 n. l. římský císař Konstantin reguloval používání týdne kvůli problému používání různých dnů pro náboženské slavnosti a zavedl neděli jako den náboženského svátku a odpočinku pro všechny, nejen pro křesťany a jiné skupiny, které již neděli slavily.
 Současně převzali sedmidenní týden i křesťané. Jak se společenství raných křesťanů rozvíjelo, začalo se odlišovat od původní židovské společnosti např. i v tom, že hlavní svátek připadl na neděli, zatímco židovský hlavní svátek je v sobotu.
 Židé ve 4. století si uchovali jako tradiční svátek sobotu a pokračovali v jejím uctívání dále. Později po vzestupu islámu se stal svátečním dnem pro toto náboženství pátek.
 Sedmidenní týden se brzy stal zvykem pro křesťany, židy i muslimy. Následující evropská kolonizace a z toho vyplývající rozvoj globálního obchodu zavedl sedmidenní týden jako univerzální časový úsek i v kulturách, kde se do té doby nepraktikoval. Dvoudenní víkendové volno utvrdilo pondělní začátek týdne. Část normy ISO 8601, týkající se datování týdne, definuje také pondělí jako první den týdne.
 V tomto mezinárodním standardu je „prvním týdnem roku“ takový týden, který zahrnuje první čtvrtek roku. Takto je zajištěno, že první týden v roce nezačíná tzv. dlouhým víkendem (od pátku do neděle), což je v mnoha zemích způsobeno tím, že Nový rok je svátkem.
 Týdny a kalendářní rok
 Počet týdnů
 Délka týdne neodpovídá délce žádného jiného kalendářního období ani astronomického cyklu. Nejblíže má ke čtvrtině měsíční fáze, ale synodický měsíc má cca 29,5 dne oproti pouhým 28 dnům 4 týdnů.
 1 běžný rok = 52 týdnů + 1 den
 1 přestupný rok = 52 týdnů + 2 dny
 1 průměrný rok = 52,1775 týdnů (přesně)
 1 kalendářní měsíc = 4 týdny + (0 až 3) dny
 V gregoriánském kalendáři má průměrný rok přesně 365,2425 dnů, tj. přesně 52,1775 týdnů.
 Ve starším juliánském kalendáři má průměrný rok 365,25 dny, tedy zaokrouhleně 52,1786 týdne (délka roku dělená sedmi nepředstavuje konečnou desetinnou hodnotou).
 Sedmidenní cyklus týdnů
 Týdny tvoří sedmidenní neustále se opakující kalendářní cyklus, který běží nezávisle na dalších cyklech jako jsou měsíce a roky. Dny týdne se opakují stále bez přerušení od dob starého judaismu, takže ve všech kulturách, které používají tento sedmidenní týden, je vždy stejný den v týdnu. Tak například i při gregoriánské reformě kalendáře, kdy bylo v kalendáře vynecháno 10 dní, byla zachována týdenní posloupnost a po čtvrtku 4. října 1582 následoval pátek 15. října 1582.
 Ve starším juliánském kalendáři, ve kterém je pravidelně každý čtvrtý rok přestupný, odpovídá 28 let přesně 1461 týdnům a tak každých 28 let připadají na stejná data roku stejné dny v týdnu. Na základě pořadí roku v 28letém slunečním kruhu byla jednotlivým rokům přiřazována tzv. nedělní písmena. Při gregoriánské reformě kalendáře (1582) byly pro zpřesnění délky průměrného roku vynechány 3 přestupné roky během každých 400 let. Tak se cyklus přestupných let prodloužil z 28 na 400 let, které odpovídají přesně 20 871 týdnům. V gregoriánském kalendáři se tak po 400 letech opakují stejné dny v týdnu ke stejnému datu, např. 10. dubna 1605 byla neděle podobně jako 10. dubna 2005.
 Číslování týdnů
 Každému týdnu gregoriánského kalendářního roku lze přiřadit číslo, určující jeho pořadí v daném roce. Tak např. . náleží dle normy ISO 8601 do . týdne. Číslování týdnů se často používá např. v obchodě, a to zejména v evropských a asijských zemích – v některých jiných částech světa je jeho používání naopak vzácné. Koná-li se nějaká událost (např. výuka nebo setkání) jednou za dva týdny, bývá datum jejího konání často určeno dnem týdne a paritou čísla týdne – hovoří se o lichých nebo sudých týdnech.
 Podle normy ISO 8601 je prvním týdnem roku takový týden, který obsahuje čtvrtek. Pokud neúplný týden na začátku roku neobsahuje čtvrtek, tedy nový rok začíná pátkem, sobotou či nedělí, náleží tento týden větší částí do předchozího roku a jako první týden se označuje až týden následující. První týden roku tedy může začínat následovně:
 Pondělí je 29.–31. prosince – menší část (3–1 den) prvního týdne náleží do prosince
 Pondělí je 1. ledna – začátek roku se kryje se začátkem týdne
 Pondělí je 2.–4. ledna – do začátku roku přesahuje menší část (1–3 dny) posledního (52./53.) týdne předchozího roku
 Tak například v roce 2016 připadal první čtvrtek na 7. ledna, proto 1. týden roku 2016 (dle normy zapisovaný 2016W01) byl týden od pondělí 4. do neděle 10. ledna 2016. První tři dny roku 2016 (pátek 1. až neděle 3. ledna 2016) patřily ještě do 53. týdne roku 2015.
 Poslední týden v roce mívá číslo 52, pouze pokud rok začíná čtvrtkem – nebo v případě přestupného roku i středou – má poslední týden číslo 53.
 Systém číslování týdnů používaný v některých zemích se může odchylovat od normy ISO. Následující tabulka popisuje některé z používaných možností:
 Dělení týdne
 Dny v týdnu
 Pojmenování jednotlivých dnů v týdnu je ve většině evropských jazyků odvozeno z mytologie daných národů. Čeština, stejně jako jiné slovanské jazyky, vytváří jména dní převážně z řadových číslovek nebo vymezením pozice jednotlivých dní vzhledem k jiným dnům.
 V češtině jsou názvy dnů v týdnu následující:
 pondělí
 úterý
 středa
 čtvrtek
 pátek
 sobota
 neděle
 První a poslední den týdne
 Týden začínající pondělím předepisují mezinárodní i evropské normy, ale ISO 8601 nebyla běžně přijata nebo implementována po celém světě, takže se v praxi v různých státech používá i týden začínající nedělí (např. USA nebo Japonsko) nebo sobotou (Blízký východ).
 Pořadí vychází z uspořádání týdne začínajícího všedními dny a končící svátečním dnem. V původní hebrejské tradici, která je podložena mýtem o stvoření světa v biblické knize Genesis, začíná týden nedělí a končí v sobotu dnem odpočinku – šabatem. V křesťanské tradici se sváteční den posunul na neděli, kdy se připomíná klíčová novozákonní událost – zmrtvýchvstání Ježíše Krista, a prvním pracovním dnem je tak pondělí. Podobně v muslimském tradici je svátečním dnem pátek a pracovní týden začíná sobotou.
 Víkend a dny volna
 Víkend (z anglického konec týdne) vznikl zrušením pracovní soboty a tím rozšíření volna na sobotu a neděli. Pětidenní pracovní týden se postupně prosazoval během 20. století.
 Víkend o jiných dnech se uplatňuje v zemích s jiným pořadím dnů vlivem náboženské tradice (viz výše). Pátek a sobota jsou dny odpočinku v některých muslimských zemích a Izraeli. V některých zemích, jako je Írán, je víkendem pouze jediný den (pátek) a týden začíná sobotou. Jiné muslimské země mají víkend ve čtvrtek a pátek.
 Délka týdne
 1 týden = 7 dní
 1 týden = 168 hodin = 10 080 minut = 604 800 sekund (s výjimkou přechodu na letní čas a zpět a přestupných sekund)
 Alternativní systémy
 Kalendáře s pevnými týdny v roce
 Některé originální kalendáře byly navrženy tak, aby týdny a roky byly synchronizovány přidáváním skokových, přestupných týdnů nebo dní do kalendáře. Výhodou takovýchto kalendářů je to, že dané datum připadá každým rokem na stejný den v týdnu.
 Například navrhovaný světový kalendář má 52 týdnů a každoročně jeden nebo dva dodatečné dny,
 zatímco francouzský revoluční kalendář z 18. století měl 36 týdnů (dekád) po 10 dnech a pět nebo šest zvláštních dnů.
 Případně, namísto přidávání dalších dnů mimo týden, je možné přidat celý týden do kalendáře, jehož roky mají kolísavou délku. Tak např.
 bývalý islandský kalendář měl roky o 52 nebo 53 týdnech.
 Nejranější severský kalendář, z počátku vikinských dob, měl pětidenní týdny, nazývané fimmty, uspořádaný do 12 měsíců po šesti fimmtech, s pěti obřadními dny nepříslušejícími žádnému měsíci.
 Hermetický lunární týdenní kalendář používá týden v délce čtvrtiny lunace a má 6, 7, 8 nebo 9 dnů (průměrně 7.382647 dnů).
 Návrh ISO týdenního kalendáře nepoužívá měsíce, ale jenom týdny a označení dne v týdnu (např. poslední den v roku: 7.52.W2019.). Viz Kalendář→Novodobé reformy kalendáře.
 Další návrhy kalendářů s přestupným týdnem: Hankeho a Henryho permanentní kalendář, Symetrie 454 a Symetrie 010.
 Systémy s jinou délkou týdne
 Systém sedmidenních týdnů se dnes používá ve většině kultur, které počítají s deseti číslicemi. V dřívějších kulturách ale byly pozorovány i týdny jiné délky. Týden je přitom chápán jako jeden z prvních pracovních rytmů lidského společenství, který nebyl orientován podle přírody.
 Tak jsou ve starých kulturách pozorovány dílčí rytmy, složené ze dvou dnů práce a jednoho dne odpočinku.
 V římské říši se do císařských dob nepoužíval žádný týden, ale kalendy, nony, idy a terminalie. Roku 321 n. l. byly vystřídány křesťanským týdnem s nedělí, jako oficiálním dnem odpočinku.
 Pětidenní a třináctidenní týden měli Aztékové. Aztécký kalendář se řídil slunečním rokem a nazýval se xihuitl (u Mayů haab). Obsahoval 18 měsíců po 20 dnech a 5 zvláštních dnů, které byly považovány za nešťastné. Každý měsíc měl 4 týdny po 5 dnech. Poslední den v týdnu byl dnem veřejného trhu (tianquiztli) a současně svátečním dnem a dnem odpočinku. Týdny tak obsahovaly dohromady za rok 288 pracovních dnů a 72 tianquiztli. V pěti nešťastných dnech se nesmělo pracovat. To dalo celkem 365 dní. Díky tomu je ale sluneční rok přibližně o 6 hodin delší, čímž se posunuje kalendář vůči skutečnému slunečnímu roku. Někteří badatelé se domnívají, že Aztékové tento deficit vyrovnávali, ale o systému, jakým to bylo prováděno, existují pouze různé hypotézy.
 Existuje ještě druhý, svatý kalendář o 260 dnech, nazývaný tonalpohualli, který byl používán ke věštění. Měl délku 260 dnů a byl rozdělen na 20 týdnů po 13 dnech. Každý den byl zasvěcen jednomu bohu nebo bohyni. Osud člověka závisel na tom, zda se dni jeho narození připisovaly dobré nebo špatné vlastnosti. Tak např. den „Sedm dešťů“ byl dnem výhodným, zatímco den „Dva králíci“ oproti tomu dnem špatným.
 Také u francouzského revolučního kalendáře se nachází desetidenní týden. Jeden měsíc tak obsahoval tři tyto týdny. Každý měsíc tak měl třicet dnů. Na konci roku bylo přidáno 5 zvláštních dnů. Po 13 letech Napoleon tento kalendář opět zrušil.
 Sovětský revoluční říjnový kalendář měl od roku 1929 do roku 1940 pětidenní týden (čtyři pracovní dny a jeden volný) s šestitýdenními měsíci. Tento systém umožňoval nepřetržitý provoz podniků.
 Na Bali je ještě v roce 2018 používáno současně několik různých hinduistických týdenních systému pro rituální účely (Pakuwon). Z kombinace těchto týdnů pak můžeme dostat 55 různých dnů ((= 1+2+3+4+5+6+7+8+9+10). V praxi je ze všeho nejdůležitější tato kombinace :
 Triwara = Třídenní týden
 Pancawara = Pětidenní týden
 Saptawara = Sedmidenní týden
 Třídenní týden (Triwara) je na Bali obvyklým cyklem tržních dnů: každým třetím dnem se koná ve vesnicích trh.
 Liturgický týden
 V křesťanské liturgii je týden hlavně dominantní speciálním postavením neděle.
 Týden byl pokládán mezi Židy za posvátný pojem vzhledem k zákonu ohledně odpočinku o sabatu a jeho asociací s první kapitolou knihy Genesis. Raní křesťané převzali jeho používání zprvu v židovské podobě s číslovanými dny beze jmen, včetně sabatu. Neděle, „první den týdne“ (Skutky 20:7, 1. Korintským 16:2, Zjevení 1:10), brzy nahradila sabat jako den náboženského svátku, ale samotný týden zůstal samostatný. Je také vhodné si připomenout, že prvá dvě století oslavy velkých křesťanských mystérií tvořily týdenní a ne celoroční cyklus. Neděle, podle epištoly Barnabáše (xv), byla „začátek jiného světa“, a pisatel dále prohlašuje: „Pročež také my držíme osmý den pro slávu, že Ježíš vstal z mrtvých a prokazatelně vstoupil na nebesa“. Dále Didaché (viii) stanoví: „Neslavte svůj svátek s pokrytci; oni slaví druhý [Pondělí] a pátý [Čtvrtek] den v týdnu, ale vy slavte čtvrtý den [Středa] a den přípravy [Pátek]“, zatímco v c.xiv jsme seznámeni „A v den Páně se shromažďujte, lámejte chléb a vzdávejte dík“. Úplně jasně to vyplývá z řeči Tertulliana, apoštolské konstituce a dalších raných spisovatelů, že neděle každého týdne byla považována za připomínku vzkříšení Krista, středa a pátek pak za dny zrady a ukřižování Krista.
 Ačkoliv tato jednoduchá prvotní koncepce zaplňovala místa v čase, jak byly jednotlivé svátky vkládány a násobeny, v každoročním kalendáři, týden si vždy udržoval svůj význam; je to možné zvláště poznat u bohoslužeb v týdenním dělení žaltáře. Amalarius pro nás zachoval podrobnosti o uspořádání přijatém v královské kapli v Cáchách roku 802, při kterém byl týdně přednesen celý žaltář. Ve svých širších rysech dělení byl shodný s teoretickým vyhlášeným římským breviářem do té doby, než byla 1. listopadu 1911 vydána publikace apoštolské konstituce „Divine afflatu“. Navíc se objevuje v Amalariovi, že karolínské uspořádání bylo v podstatě stejné jako to již přijaté římskou církví. Již v 6. století sv. Benedikt stanovil jasný princip, že celý žaltář by měl být přednesen nejméně jednou v týdnu; přesto je podobné uspořádání přisuzováno papeži sv. Damasusovi.
 Požehnání zvláštních dnů týdne zvláštními subjekty zbožnosti je také oficiálně uznaná speciální mše požehnané Panny Marie v sobotu, v pátek pašijové bohoslužby během půstu a uspořádání děkovných mší pro speciální dny týdne schválené papežem Lvem XIII. Po dlouhou dobu v raném středověku byl na západě čtvrtek pokládán za druh menšího svátku nebo neděli, pravděpodobně proto, že to byl den týdne, kdy se týden přesunul do své druhé poloviny (srovnej Bede, "Hist. Eccl.", IV, 25). Znovu breviář odsouhlasený po koncilu v Tridentu povolil jistý bohoslužebný přírůstek ke mši, např. zádušní mši, graduální žalmy apod., přednášené jednou v týdnu, zvláště v adventní a postní pondělí.
 Odkazy
 Poznámky
 Reference
 Literatura
 S. I. Selešnikov (1974), Člověk a čas – nakl. Práce, Praha
 Marie Bláhová (2001), Historická chronologie – nakl. Libri, s.r.o., Praha,
 Související články
 Datum
 Den
 Chronologie
 Kalendář
 Kalendářní data
 Liturgický rok
 Měsíc
 Palachův týden
 Pracovní týden
 Rok
 Svatý týden
 Víkend
 Externí odkazy
 Kalendář
 Jednotky času