type: wikipedia

text:
Az Avis Rend portugál egyházi lovagrend. A legelterjedtebb vélemény szerint 1166-ban jött létre Afonso Henriques (1128-1185) király uralkodása alatt, a nem sokkal korábban elfoglalt Ávora városának védelmére a mórok ellen. 1187-ben a Calatrava Rend szabályzatát vette át és a Calatrava Rend Ávorai Hada néven volt ismert. A rend egyházi lovagrend lett, tagjai szegénységi, tisztasági és engedelmességi fogadalmat tettek, valamint felesküdtek a mórok elleni harcra.
 1187-ig a Benedek-rendi szabályzatot követték, amikor áttértek a cisztercita-szabályzatra. A rendet III. Celestin III pápa (1191-1198) 1192-ben hagyta jóvá. 1211-ben II. Alfonz, portugál király Fernando Annesnek, az Ávora had mesterének adományozta Avis városát, aki azt megerősítette és rendi konventet hozott létre. 1223-24 táján a szerzetesek ide tették át a székhelyüket. Ettől fogva a rend Avis rendként volt ismert.
 A Calatrava Rend portugáliai birtokait több pápai bulla is említi (VIII Gergely, Quoties a nobis, 1187; III. Innocent, 1199, 1201 és 1214), amiből kitűnik, hogy az Avis rend a Calatrava rend egy ága volt.
 Noha a rend formailag a kasztíliai nagymesternek volt alárendelve, elsősorban az egyházi vizitációk és a megválasztott tartományi mester jóváhagyását illetően, gyakorlatilag azonban a kezdetektől önálló nemzeti szervezet volt és politikailag csak a portugál királyoktól függött, akik a 13. század elejétől számos birtokadományban részesítették és saját mestereiket választották meg. Diniz, portugál király a pápától kieszközölte a Szent Jakab és az Avis Rend önállóságát, valamint a feloszlatott Templomos Rend hatalmas portugáliai birtokainak átvételére létrehozta a Jézus Krisztus Rendet, de Kasztília tiltakozott ezen rendek önállósága ellen, amit V. Celesztin és VIII. Bonifác pápa is visszautasított (1295).
 Amikor a rend portugáliai mestere, János herceg I. János (1358-1433) néven Portugália királya lett, az önállósági törekvések újra felerősödtek. A rendi kongregáció 1387. október 3-án Avis városában ült össze a Calatrava Rend nagymesterének megkérdezése nélkül. Mesterükké Dom Fernando Rodrigues de Siqueirat választották. Mivel Kasztília az avignoni VII. Kelemen pápát ismerték el, a Rómában székelő VI. Orbán pápához fordultak a rend választásának elismerése végett. IX. Bonifác ezt 1389. november 9-én hagyta jóvá. A vitát IV. Jenő pápa 1440-es bullája rendezte, mely elismerte a Szent Jakab és az Avis Rend függetlenségét Kasztíliától.
 A rend utolsó választott mesterének, Dom Fernando Rodrigues de Siqueiranak a halála után, I. Duarte király uralma alatt a rend irányítása a királyi családra ment át, amit 1551-ben III. Gyula pápa hagyott jóvá.
 1789-ben I. Mária királynő a lovagrendeket megreformálta. Bevezette a nagykeresztet és a rend arisztokratikus jellegűvé vált. 1894-ben újabb reformokra került sor és a rend négy osztályúvá vált.
 1910-ben a köztársasági kormány betiltotta az összes lovagrendet és érdemrendet, de 1917-18-ban, a háború után néhányat, felújítottak a kiemelkedő katonai és politikai szolgálatok elismerésére. Ezek nagymesteri tiszte a köztársasági elnököt illeti meg. Az Avis rendet öt osztállyal 1918-ban újították meg a portugál és külföldi személyek kiemelkedő katonai szolgálatának elismerésére.
 A rendek 1986-os felülvizsgálata után az Avis Rend a Krisztus Lovagrenddel és a Szent Jakab Kardrenddel együtt az „ősi lovagrendek” csoportján belül kancellár és nyolctagú tanács irányítása alatt áll. A köztársasági elnök nevezi ki őket, akik őt nagymesteri tisztségében segítik a rendek működésének irányításában.
 Külső hivatkozások
 Heraldika
 Falerisztika
 Lovagrendek


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 Avis juridique important
 |
 52001PC0769
 Propuesta de Decisión del Consejo relativa a la prórroga del estatuto de empresa común de Hochtemperatur-Kernkraftwerk GmbH (HKG) /* COM/2001/0769 final */
 Propuesta de DECISIÓN DEL CONSEJO relativa a la prórroga del estatuto de empresa común de Hochtemperatur-Kernkraftwerk GmbH (HKG)(presentada por la Comisión)EXPOSICIÓN DE MOTIVOS1. DISPOSICIONES DEL TRATADO EURATOM SOBRE EL ESTATUTO DE EMPRESA COMÚN1. El artículo 45 del Tratado Euratom dispone que podrán constituirse en empresas comunes, tal como se definen en el Tratado, empresas de capital importancia para el desarrollo de la industria nuclear en la Comunidad.De conformidad con el artículo 46, todo proyecto de constitución de una empresa común debe ser examinado por la Comisión. A este fin, la Comisión debe recabar el dictamen de los Estados miembros, así como de cualquier organismo público o privado que, a su juicio, sea capaz de orientarla.La Comisión debe transmitir al Consejo, junto con su dictamen motivado, todo proyecto de constitución de una empresa común.En virtud de los artículos 47 a 49, la empresa común ha de constituirse por decisión del Consejo, a propuesta de la Comisión.2. ANTECEDENTES DE HKG Y DEL PROYECTO THTR 300Motivos de la solicitud2. La empresa Hochtemperatur-Kernkraftwerk GmbH (HKG) tenía por objeto construir, montar y explotar una central electronuclear en Uentrop (distrito de Unna), en la República Federal de Alemania. Se trataba de un prototipo de central nuclear equipado de un reactor de alta temperatura cuyo combustible sería el torio y que desarrollaría una potencia de unos 300MW eléctricos (THTR 300 - Thorium High Temperature Reactor). A tal efecto, la HKG solicitó la constitución de una empresa común.3. El Consejo, considerando que los estatutos de la HKG eran compatibles con las disposiciones del Tratado Euratom relativas a empresas comunes y que el proyecto de la HKG revestía, en aquel momento, una importancia capital para el desarrollo de la industria nuclear de la Comunidad, le concedió el estatuto de empresa común, tal como se define en el Tratado Euratom, por un período de 25 años a partir del 1 de enero de 1974.4. La HKG solicitó también la concesión de algunas ventajas contempladas en el Anexo III del Tratado Euratom.Teniendo en cuenta que- la central nuclear sería construida por un consorcio de empresas de la Comunidad, con elementos procedentes casi exclusivamente de la Comunidad,- la construcción de la central supondría progresos considerables en las técnicas de producción de energía eléctrica de origen nuclear a escala industrial,- la concesión a la HKG de las ventajas previstas en el Anexo III del Tratado podría, al disminuir las cargas financieras, atenuar los riesgos económicos inherentes a una empresa de este tipo,- la HKG pondría a disposición de la Comunidad los conocimientos no patentables adquiridos en el marco de la construcción de la central nuclear,el Consejo decidió la concesión de algunas de las ventajas que figuran el Anexo III del Tratado Euratom, y en particular la exención del pago de algunos impuestos. Las ventajas se concedieron para un periodo que terminaría tres años después de la recepción definitiva de la central por parte de la empresa.Decisiones iniciales5. En junio de 1974, el Consejo adoptó, a propuesta de la Comisión, las dos decisiones siguientes:- 74/295/Euratom: Decisión del Consejo, de 4 de junio de 1974, relativa a la constitución de la Empresa Común «Hochtemperatur-Kernkraftwerk GmbH (HKG)» (DO L 165 de 20.06.1974, p. 7-13) ;- 74/296/Euratom : 74/296/Euratom: Decisión del Consejo, de 4 de junio de 1974, relativa a la concesión de ventajas a la Empresa Común «Hochtemperatur-Kernkraftwerk GmbH (HKG)» (DO L 165 de 20.06.1974, p. 14-15).Modificación de las decisiones iniciales6. La asamblea general de la empresa común decidió, en su reunión de 11 de julio de 1983, proceder a un aumento del capital social de la misma. El aumento comportaría una modificación de los estatutos (contrato de sociedad) de la empresa común.Por otra parte, la empresa común solicitó que la exención de 1974 del impuesto denominado "Kapitalverkehrsteuer" se hiciera extensiva a las aportaciones de capital correspondientes al citado aumento de capital.7. El Consejo, considerando- que la modificación de los estatutos no alteraban las disposiciones que regulaban la empresa común y que correspondía a la evolución del proyecto,- que la ampliación de la exención podría, al disminuir las cargas financieras, atenuar los riesgos económicos inherentes a una empresa de este tipo,adoptó, en febrero de 1984, las dos decisiones que se precisan a continuación con el fin de adaptar las decisiones de 1974 al aumento de capital de HKG:- 84/104/Euratom: Decisión del Consejo, de 21 de febrero de 1984, por la que se aprueba una modificación de los estatutos (contrato de sociedad) de la empresa común HKG (DO L 58 de 29.02.1984, p. 35) ;- 84/105/Euratom: Decisión del Consejo, de 21 de febrero de 1984, por la que se modifica la Decisión 74/296/Euratom relativa a la concesión de ventajas a la empresa común HKG (DO L 58 de 29.02.1984, p. 37).Historia del funcionamiento de la central y razón del cambio de objetivo8. La HKG tomó a su cargo el THTR 300 el 1 de junio de 1987. La central funcionó hasta el 29.09.1988, fecha en que fue cerrada; pero durante este periodo su explotación fue interrumpida varias veces por diversas deficiencias.9. Una serie de dificultades de orden económico, técnico y de suministro de combustibles, asociada a problemas de autorización de puesta en servicio debido a insuficiencias financieras, llevaron a la decisión de cerrar de forma inmediata y definitiva la explotación de la instalación el 01.09.1989.10. En lo sucesivo, el objeto de la empresa común ha pasado a ser el de cerrar el reactor, descargar el núcleo, proceder a su contención en condiciones de seguridad e instaurar un dispositivo de vigilancia. El 13.12.1989 se celebró un contrato entre el Estado Federal, el Estado Federado de Renania del Norte-Westfalia, la HKG y sus asociados, por el que ponía fin al proyecto THTR 300; en él se contenían una serie de elementos relativos a la financiación.Nuevas solicitudes efectuadas a raíz de estos hechos11. Las ventajas fiscales concedidas a la HKG por la Decisión 74/296/Euratom vencían el 31 de mayo de 1990, tres años después de la recepción definitiva de la central por parte de la empresa, que tuvo lugar el 1 de junio de 1987.12. Mediante cartas de 9 de febrero y 6 de marzo de 1990, los asociados de HKG solicitaron la prórroga de las ventajas hasta que expirara el estatuto de empresa común, así como la adaptación de las mismas a la situación de la empresa en aquel momento (esta última había necesitado aportaciones financieras que, desde el punto de vista fiscal, podían asimilarse a aportaciones de capital social).La HKG estaba planificando un programa destinado al abandono de las actividades de la central nuclear llegando al estadio de contención en condiciones de seguridad, y se proponía llevar a cabo, en lo sucesivo, un programa de vigilancia de las instalaciones nucleares.13. El Consejo consideró que estos programas no tenían equivalente en la Comunidad y que, por lo tanto, su realización era de gran utilidad para la obtención de valiosas experiencias para la industria nuclear y el desarrollo futuro de esta energía en la Comunidad.El Consejo consideró también que procedía prestar ayuda a la HKG reduciendo sus cargas financieras en la puesta en práctica de estos programas y que, por lo tanto, era conveniente prorrogar las ventajas.Mediante Decisión de 16 de noviembre de 1992, el Consejo prorrogó las ventajas concedidas a la empresa común HKG hasta que expirara el estatuto de empresa común fijado por la Decisión 74/295/Euratom, lo que sucedería el 31 de diciembre de 1998.3. evolución posterior14. Con fecha de 30.03.1998, la empresa HKG presentó a la Comisión una solicitud de prórroga del estatuto de empresa común europea con posterioridad al 31.12.1998, por un nuevo periodo de 25 años.La solicitud estaba motivada por la importancia que, tanto en Alemania como en el resto de Europa e incluso del mundo, revestía para el sector de la energía nuclear la experiencia que se adquiriría con ocasión de las operaciones de cierre definitivo y abandono de actividades. Este punto de vista se basa en el hecho de que el THTR 300 es, dentro de este tipo de reactores, el mayor del mundo, y en que la configuración particular de la instalación, especialmente por lo que a la contención se refiere, suponía una ocasión única de adquirir experiencia acerca de los resultados y los costes de esta labor concreta.Por lo que se refiere a las ventajas fiscales, la HKG declaró que ya no eran necesarias debido a la modificación de la legislación fiscal en la República Federal de Alemania y a la depreciación del terreno ocupado por la central.HKG informaba también de que el 13.11.1989 se había celebrado un contrato marco entre el Gobierno Federal, el Gobierno Federado de Renania del Norte-Westfalia, la HKG y sus asociados con vistas a concluir la fase final del proyecto THTR 300. Este contrato, así como el apéndice al mismo de 18.12.1996, establece las etapas que deberán seguirse hasta 2009, incluidas las disposiciones que regulan la financiación de las actividades de la HKG.15. En su acuse de recibo de 25.06.1998, la Comisión pidió tres aclaraciones:- qué gestiones se habían realizado ante las autoridades alemanas a propósito de la solicitud de prórroga del estatuto de empresa común europea;- qué intereses motivaban la solicitud, siendo así que las ventajas fiscales asociadas a dicho estatuto ya no eran necesarias;- por qué razones se solicitaba una prórroga por un periodo de 25 años.16. Como para el 09.11.1998, la Comisión no había recibido ninguna respuesta de la HKG, envió una nueva carta a la empresa haciendo constar que las aclaraciones solicitadas con miras a la incoación del procedimiento correspondiente no habían tenido respuesta.17. En su respuesta de 25.11.1998, la HKG confirmó su interés en prorrogar el estatuto de empresa común y facilitó la siguiente información suplementaria:- la HKG había informado de la solicitud al Ministerio Federal de Educación e Investigación, así como a los ministerios federales y locales implicados en el cese del funcionamiento del THTR 300;- reconocía el error cometido en su declaración anterior en el sentido de que ya no necesitaba las ventajas fiscales y pedía el mantenimiento de las mismas puesto que ulteriores modificaciones de la legislación fiscal podían gravar de nuevo seriamente sus contribuciones fiscales;- por lo que se refiere a la prórroga por 25 años del estatuto, la HKG señalaba que, de acuerdo con los planes y autorizaciones actuales, está previsto que la contención en condiciones de seguridad se mantenga por un periodo de 30 años. El desmantelamiento de elementos irradiados podrá tener lugar después de una fase de desintegración de 30 años, bien en 2019, partiendo de la fecha de cierre definitivo, o en 2027, contando un periodo de servicio de 30 años. Como la situación actual en Alemania y en Europa por lo que al almacenamiento definitivo se refiere no permite establecer un calendario preciso para las operaciones de desmantelamiento de la instalación y de rehabilitación del sitio, es procedente solicitar una prórroga del estatuto por un nuevo periodo de 25 años.La Comisión acusó recibo de dicha carta el 21.12.1998.18. La Comisión constituyó por otro lado un grupo de trabajo interservicios con el objeto de proceder al examen previsto en el apartado 1 del artículo 46 del Tratado Euratom.4. TRÁMITES PRELIMINARES DE LA COMISIÓN19. Hay que señalar que, por un lado, la validez de la Decisión del Consejo 74/295/Euratom expiró el 31.12.1998 y que, por lo tanto, el estatuto de empresa común europea reconocido a HKG ya no es válido. Por otro, el objetivo de HKG cambió en 1989 con respecto al de 1974.20. Por ello, en su carta de 21.01.1999, la Comisión señaló a HKG que debía presentar una nueva solicitud de estatuto de empresa común basada en su objetivo actual.La Comisión informó de ello a las autoridades alemanas invitándoles a dar a conocer su reacción inicial a propósito de la solicitud de prórroga de del estatuto de empresa común de HKG y del mantenimiento de las ventajas fiscales concedidas a HKG en 1974 y prorrogadas en 1992.21. Mediante carta de 15.03.99, la HKG presentó a la Comisión una nueva solicitud de estatuto de empresa común y de mantenimiento de las ventajas fiscales. La Comisión respondió a dicha carta el 12.05.99.22. De conformidad con el artículo 46 del Tratado Euratom, la Comisión, en el marco del examen que está obligada a efectuar, deberá recabar el dictamen de los Estados miembros, así como de cualquier organismo público o privado que, a su juicio, sea capaz de orientarla.A tal fin, la Comisión remitió, el 01.06.1999, una carta a los Representantes Permanentes de los Estados miembros, acompañada de la información necesaria, preguntándoles su opinión.23. En su respuesta, Alemania respalda la solicitud de HKG e indica que el Gobierno Federal es partidario del mantenimiento de las ventajas fiscales.24. Otros Estados miembros se mostraron favorables a la solicitud (Finlandia, Irlanda, Portugal, Reino Unido y Suecia). Un sondeo realizado en otros Estados miembros indicó asimismo un reacción positiva.25. El Gobierno del Reino Unido pidió una información cuantificada que demostrara los beneficios derivados del estatuto de empresa común en el pasado, así como los previstos para el futuro. Tal información fue solicitada a HKG, quien señaló que el pago relativo a las aportaciones de fondos o las subvenciones habría supuesto una carga fiscal suplementaria de unos 22 millones de euros, que debería ser compensada con aportaciones de fondos o subvenciones suplementarias. Las bonificaciones fiscales ligadas a la prórroga del estatuto de empresa común pueden estimarse, según datos de la empresa, en unos 89 500 euros anuales.26. El 16.11.1999, la Comisión pidió a la HKG información suplementaria, en particular sobre las ventajas fiscales solicitadas.En su respuesta de 13.06.2000, HKG informó de que, teniendo en cuenta la entrada en vigor de una nueva legislación fiscal en Alemania, deseaba pedir la prórroga de las siguientes ventajas:- exención del impuesto sobre la adquisición de bienes inmuebles (Grunderwerbsteuer) - apartado 4 del Anexo III del Tratado;- exención de la contribución territorial (Grundsteuer) y exención parcial de la parte del impuesto sobre los beneficios correspondientes, de acuerdo con el apartado 1 del artículo 8 del Ley relativa al impuesto sobre los beneficios (Gewerbesteuergesetz), a los intereses derivados de una deuda a largo plazo - apartado 5 del Anexo III del Tratado.5. Conclusiones27. La Comisión considera que los argumentos aceptados por el Consejo en 1992 para mantener el estatuto de empresa común y la concesión de ventajas a HKG siguen siendo válidos; las actividades que deberá desarrollar la empresa siguen siendo los mismos y se enmarcan en un contexto idéntico. La Comisión propone, por lo tanto, que se prorroguen las decisiones de 1992.28. Se han celebrado unos acuerdos para la financiación de las actividades de HKG entre el Estado Federal de Alemania, el Estado Federado de Renania del Norte-Westfalia, y HKG y sus asociados, que afectan sólo al periodo comprendido hasta el 31 de diciembre de 2009.29. La Comisión propone por ello al Consejo efectuar una adaptación en función del periodo acordado entre las autoridades alemanas y HKG, y aprobar la prórroga del estatuto de empresa común y de las ventajas reconocidas a HKG igualmente hasta el 31 de diciembre de 2009.Propuesta de DECISIÓN DEL CONSEJO relativa a la prórroga del estatuto de empresa común de Hochtemperatur-Kernkraftwerk GmbH (HKG)EL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA,Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea de la Energía Atómica y, en particular, su artículo 49,Vista la propuesta de la Comisión [1],[1] DO C ...Considerando lo siguiente:(1) Mediante la Decisión 74/295/Euratom [2], el Consejo constituyó la Hochtemperatur-Kernkraftwerk GmbH (HKG) en empresa común, tal como se define en el Tratado, por un período de veinticinco años a partir del 1 de enero de 1974.[2] DO L 165 de 20.06.1974, p. 7.(2) HKG tenía por objeto construir, montar y explotar una central electronuclear de una potencia del orden de 300 MW eléctricos en Uentrop (distrito de Unna), en la República Federal de Alemania.(3) Tras un período de funcionamiento entre 1987 y 1988, la explotación de la central nuclear quedó paralizada definitivamente el 8 de enero de 1989 a raíz de ciertas dificultades técnicas y económicas.(4) A partir de dicha fecha, el objetivo de la HKG pasó a ser la puesta en práctica de un programa de abandono de las actividades de la central nuclear hasta el estadio de contención de la misma, así como de un programa de vigilancia de las instalaciones nucleares posteriormente.(5) Mediante Decisión de 16 de noviembre de 1992 relativa a la prórroga de las ventajas concedidas a la empresa común HKG, el Consejo reconoció que estos programas no tienen equivalente en la Comunidad y que su realización es de gran utilidad, ya que constituirá una experiencia de gran valor para la industria nuclear y el desarrollo futuro de esta energía en la Comunidad.(6) Para llevar a cabo su objetivo, la HKG solicitó la prórroga del estatuto de empresa común a partir del 1 de enero de 1999.(7) Merced a, entre otras cosas, la reducción de sus cargas financieras, la prórroga del estatuto de empresa común permitirá a la HKG la realización de los programas de abandono de actividades y de vigilancia.(8) Se han celebrados unos acuerdos para la financiación de las actividades de HKG entre el Estado Federal de Alemania, el Estado Federado de Renania del Norte-Westfalia, y HKG y sus asociados para el periodo comprendido hasta el 31 de diciembre de 2009.(9) Es procedente, por lo tanto, prorrogar el estatuto de empresa común a HKG por el mismo periodo.HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN:Artículo 11. Se aprueba la prórroga del estatuto de empresa común, según el sentido del Tratado, a Hochtemperatur-Kernkraftwerk GmbH (HKG) para un periodo de once años a partir del 1 de enero de 1999.2. Su objetivo es la puesta en práctica de un programa de abandono de las actividades de una central electronuclear hasta el estadio de contención de la misma, así como de un programa de vigilancia de las instalaciones nucleares posteriormente.3. La central se encuentra en Uentrop (distrito de Unna), en la República Federal de Alemania.Artículo 2Los destinatarios de la presente Decisión serán los Estados miembros.Hecho en Bruselas,Por el ConsejoEl Presidente


type: caselaw

text:
 13.3.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 78/11
 Преюдициално запитване от Nejvyšší soud České republiky (Върховен съд на Чешката република), постъпило на 19 декември 2016 г. — Jitka Svobodová/Česká republika — Okresní soud v Náchodě
 (Дело C-653/16)
 (2017/C 078/16)
 Език на производството: чешки
 Запитваща юрисдикция
 Nejvyšší soud České republiky
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Jitka Svobodová
 Ответник: Česká republika — Okresní soud v Náchodě
 Преюдициални въпроси
 1)
 Чешката правна уредба, съгласно която съдиите нямат право на възнаграждение за дежурства, макар други работници и служители (в публичния и частния сектор) да имат право на такова възнаграждение съгласно Кодекса на труда или други нормативни актове, създава ли неравно третиране в областта на възнагражденията, забранено с Директива 2000/78/ЕО на Съвета (1)?
 2)
 Чешката правна уредба, съгласно която всички съдии (в зависимост от годините трудов стаж) получават едно и също възнаграждение, макар всеки от тях да дежури различен брой часове, създава ли неравно третиране в областта на възнагражденията, забранено с Директива 2000/78/ЕО на Съвета?
 (1) Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите (ОВ L 303, 2000 г., стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 7).


type: other

text:
Succession – korrektion af pris - interessefællesskab - Jura for alle
 Home Domme og afgørelser Succession – korrektion af pris – interessefællesskab
 Succession – korrektion af pris – interessefællesskab
 A købte i 2007 to landbrugsejendomme af sin morbror, NB. Parterne aftalte skattemæssig succession efter reglerne i kildeskattelovens § 33 C, hvorved A påtog sig en latent skattebyrde.
 SKAT korrigerede de handelsværdier, som A havde aftalt med NB, da den aftalte overdragelsessum efter SKATs opfattelse ikke svarede til handelsværdien, og da det derfor var SKATs opfattelse, at der var ydet en skattepligtig gave fra NB til A.
 Nevøen gjorde i første række gældende, at der ikke var noget retligt grundlag for at foretage en korrektion, da en handel mellem en onkel og en nevø måtte sidestilles med en handel mellem uafhængige parter. Derfor kunne der ifølge nevøen kun ske korrektion efter ejendomsavancebeskatningslovens § 4, stk. 6, og afskrivningslovens § 45, stk. 3, hvis afvigelsen mellem den aftalte pris og den skønnede handelsværdi var åbenbar. Afvigelsen var ifølge nevøen ikke åbenbar, idet den aftalte overdragelsessum alene afveg fra handelsværdien med ca. 11 %.
 I anden række gjorde nevøen gældende, at såfremt myndighedernes korrektion var hjemlet, havde han ved opgørelsen af, om der var givet en gave, krav på, at der blev taget højde for den latente skat ved værdiansættelsen og samtidig blev givet nedslag som en passivpost efter kildeskattelovens § 33 D.
 Sagen for Højesteret angik dermed to hovedspørgsmål: For det første om SKAT ved vurderingen af, om der ved overdragelsen blev ydet en gave, havde hjemmel til at korrigere de handelsværdier, som A i sin tid aftalte med sin morbror i forbindelse med overdragelsen af ejendommene. For det andet om A har ret til ud over nedslaget i handelsværdien efter § 33 C at beregne en passivpost efter § 33 D.
 Højesteret fastslog om det første spørgsmål, at A og NB ved vurderingen af SKATs adgang til at korrigere de aftalte handelsværdier som nevø og morbror må anses for at være interesseforbundne parter. Højesteret henviste herved til, at den personkreds, der kan anvende successionsreglerne i kildeskattelovens § 33 C, omfatter ”søskendes børn”.
 Højesteret tiltrådte, at der forelå en væsentlig afvigelse mellem den aftalte købesum for de to ejendomme og ejendommenes værdi, og at SKAT dermed havde været berettiget til at foretage korrektion af den aftalte overdragelsessum som sket efter ejendomsavancebeskatningslovens § 4, stk. 6, og afskrivningslovens § 45, stk. 3.
 Om det andet spørgsmål udtalte Højesteret, at der hverken i bestemmelsernes ordlyd eller forarbejderne er holdepunkter for, at der ved siden af et nedslag i handelsværdien efter kildeskattelovens § 33 C kan beregnes en passivpost efter § 33 D.
 Højesteret stadfæstede på den baggrund landsrettens dom.
 Den Juridiske Vejledning 2018-1, C.A.6.1.1
 Den Juridiske Vejledning 2018-1, C.C.6.7.2
 Den Juridiske Vejledning 2018-1, C.H.2.1.9.2
 Den juridiske vejledning, 2018-1, afsnit C.A.6.1.2.1
 Marianne Højgaard Pedersen, Henrik Waaben, Michael Rekling, Kurt Rasmussen og Jens Kruse Mikkelsen.
 I tidligere instans er afsagt dom af Vestre Landsrets 9. afdeling den 30. maj 2017 (SKM2017.428.VLR).
 Appellanten, A, har gentaget sin påstand om, at indstævnte, Skatteministeriet, skal nedsætte hans indkomst for indkomståret 2007 til det selvangivne.
 A har i første række anført navnlig, at der ikke er retligt grundlag for at korrigere de værdier, der er aftalt mellem ham som køber og NB som sælger af de to landbrugsejendomme.
 Når man skal vurdere, om der er grundlag for korrektion efter afskrivningslovens § 45, stk. 3, og ejendomsavancebeskatningslovens § 4, stk. 6, skal det som minimum indgå, om der er tale om parter med modstående interesser eller ej, og hvor stor en afvigelse der er mellem de aftalte værdier og handelsværdierne.
 Der foreligger hverken konkret eller generelt et interessefællesskab mellem NB og ham. NB var interesseret i at få mest muligt ud af handelen, og selv ønskede han at købe så billigt som muligt. En gave har aldrig været drøftet. NB er hans morbror, men familierelationen er så fjern, at det ikke kan betegnes som et generelt interessefællesskab.
 Når der ikke er tale om et interessefællesskab mellem køber og sælger, skal en aftalt fordeling af en overdragelsessum og en aftalt samlet købesum lægges til grund, medmindre det er åbenbart, at de aftalte værdier ikke svarer til de faktiske. Dette fremgår bl.a. af forarbejderne til afskrivningslovens § 45, stk. 3, og ejendomsavancebeskatningslovens § 4, stk. 6. Når man skal vurdere, hvor stor en afvigelse, der kan accepteres, og hvornår der er tale om en åbenbar afvigelse, må navnlig den relative afvigelse vurderes. Man må se på alle aktiverne under ét.
 Anlægger man totalbetragtningen på hele overdragelsessummen, er afvigelsen på 10,83 %. Dette udgør ikke en tilstrækkelig afvigelse til at kunne begrunde en korrektion, når man anskuer parternes relation. Det er praksis i omfordelingssager at operere med en margin, der er væsentligt højere end den afvigelse fra handelsværdien, som der er tale om i denne sag, og en sådan højere margin må også finde anvendelse, selv om der ikke er tale om en omfordelingssag.
 Endvidere er der i den nye ejendomsvurderingslov fra 2017 indført en regel om +/20 % som en lovfæstet usikkerhedsmargin, når man vil påklage en ejendomsvurdering. Denne margin bør også have afsmittende betydning i den foreliggende sag, når man skal vurdere, om der er et tilstrækkeligt grundlag for korrektion.
 I nærværende sag er der ikke en åbenbar afvigelse mellem den aftalte værdi og den handelsværdi, som SKAT har fundet, og der er derfor ikke grundlag for en forhøjelse af indkomsten.
 I anden række har A anført, at han har ret til at beregne en passivpost efter kildeskattelovens § 33 D, der herefter kan neutralisere den indkomstforhøjelse, der foreligger.
 Landsrettens fortolkning af kildeskattelovens § 33 C og § 33 D er ikke rigtig. Der er alene tale om en formålsfortolkning, som ikke kan læses ud af forarbejderne, og hverken ordlyden eller forarbejderne i øvrigt giver støtte for en sådan fortolkning. Formålsfortolkningen står i kontrast til den klare ordlyd af kildeskattelovens § 33 D, stk. 1. Man har ved de to regelsæt indført mulighed for kompensation samtidig. Ved vurderingen af, om der er ydet en skattepligtig gave til ham, har han således ret til at beregne en modpost i form af en passivpost, der nedsætter gavens værdi ved indkomstopgørelsen, hvilket medfører, at der ikke er grundlag for at forhøje hans indkomst.
 Skatteministeriet har anført navnlig, at A skal beskattes af differencen mellem den aftalte pris og handelsværdien, da han købte de to landbrugsejendomme af sin morbror for en pris, som ligger under handelsværdien.
 Ordlyden af ejendomsavancebeskatningslovens § 4, stk. 6, og afskrivningslovens § 45, stk. 3, medfører ingen begrænsninger i skattemyndighedernes adgang til at efterprøve en aftalt afståelsessum og dennes eventuelle fordeling på forskellige aktiver, men skattemyndighederne anerkender, at det ikke er enhver afvigelse, som kan føre til korrektion. Der er imidlertid hverken i lovgivningen eller i praksis opstillet faste grænser i absolutte eller relative tal for, hvornår der kan foretages korrektion. Den nye ejendomsvurderingslovs grænse på 20 % er ikke bestemmende for fortolkningen af skattemyndighedernes adgang til at efterprøve aftaler efter ejendomsavancebeskatningslovens § 4 eller afskrivningslovens § 45.
 Der er en sådan afvigelse mellem den aftalte overdragelsessum og den reelle handelsværdi, at skattemyndighederne kan foretage korrektion, uanset om parterne anses for uafhængige eller ej. Det er endvidere tilstrækkeligt, at afvigelsen anses for at være væsentligt forkert, dels fordi parterne befandt sig i et generelt interessefællesskab som familiemedlemmer, dels fordi A ikke har godtgjort, at han og morbroren konkret havde modstående skattemæssige interesser i købesummens fastsættelse og fordeling. Overdragelsen skete ved succession efter kildeskattelovens § 33 C, der bl.a. omfatter familierelationen morbror og nevø. Ved sådanne generationsskifter inden for familien må der gælde en vis formodning for, at en konstateret afvigelse mellem den aftalte pris og handelsværdien er udslag af den familiære forbindelse og ikke blot kan forklares med den usikkerhed, der altid vil være forbundet med prisfastsættelse.
 A har ikke indbragt Landsskatterettens afgørelse af 22. december 2014 om den beløbsmæssige fastsættelse for domstolene, ligesom han ikke under retssagen har anfægtet skattemyndighedernes skønsmæssige ansættelse af handelsværdien f.eks. ved begæring om syn og skøn.
 Hertil kommer, at der – ud over den betydelige absolutte og relative afvigelse mellem den aftalte pris og handelsværdien – foreligger flere forhold, der hver for sig og sammen understøtter, at skattemyndighederne med rette har foretaget korrektion. Det gælder for det første aktivernes karakter. For det andet bør man inddrage grundlaget for værdiansættelsen. SKATs værdiansættelse bygger bl.a. på oplysninger, som A’s morbror afgav under en besigtigelse af ejendommene. Der er ingen holdepunkter for at kritisere SKATs skøn. Den aftalte pris fremstår derimod ikke velunderbygget.
 Kildeskattelovens § 33 C og § 33 D indeholder ikke hjemmel til to gange at tage højde for, at A ved succession overtog den latente skattebyrde. Han er ved Landsskatterettens afgørelser indrømmet et betydeligt fradrag ved opgørelsen af, om han har modtaget en gave. Dette nedslag overstiger et fradrag beregnet efter kildeskattelovens § 33 D, og han har ikke krav på yderligere fradrag. Dette må kræve udtrykkelig eller klar hjemmel i bestemmelsernes ordlyd og forarbejder, og en sådan sikker støtte findes ikke.
 Efter Landsskatterettens kendelse af 10. september 2008 (SKM2008.876.LSR) og Skatteministeriets styresignal i SKM2011.406.SKAT er der nu to metoder, hvorved der kan gives fradrag, fordi køber overtager den latente skat. Enten kan fradraget gives som et skønsmæssigt værdinedslag ved opgørelsen af handelsværdien ved succession efter kildeskattelovens § 33 C eller i form af en passivpost efter beregningsreglerne i kildeskattelovens § 33 D. Køberen har valgfrihed mellem de to metoder og kan således vælge den metode, der er mest gunstig for ham. Dobbelt-nedslag for den latente skat er derimod udelukket.
 Ved lov nr. 958 af 20. december 1999 blev der i afskrivningslovens § 45 og ejendomsavancebeskatningslovens § 4 indsat udtrykkelige bestemmelser om, at en aftalt salgssum og dens fordeling på aktiver er undergivet de skatteansættende myndigheders prøvelse.
 Afskrivningslovens § 45, stk. 3, fik følgende ordlyd:
 ”Stk. 3. Såvel den samlede kontantomregnede salgssum som den fordeling på aktiver efter stk. 2, som parterne har aftalt, er undergivet de skatteansættende myndigheders prøvelse.”
 Ejendomsavancebeskatningslovens § 4, stk. 6, fik følgende ordlyd:
 ”Stk. 6. Såvel den samlede kontantomregnede afståelsessum som den fordeling på aktiver efter stk. 5, som parterne har aftalt, er undergivet de skatteansættende myndigheders prøvelse.”
 I bemærkningerne til afskrivningslovens § 45, stk. 3, hedder det bl.a. (FT 1999-2000, 1. saml., tillæg A, lovforslag nr. L 85, s. 2216 ff.):
 ”Det foreslås derfor at ændre affattelsen af afskrivningsloven § 45, stk. 2. Der er ikke hermed tilsigtet en ændring af gældende praksis. Det fremgår således af bemærkningerne til den nye afskrivningslov (lovforslag nr. L 102, folketingsåret 1997-98 (2. samling)), at i tilfælde, hvor den skatteansættende myndighed finder, at parternes aftalte fordeling på aktiverne ikke svarer til de faktiske værdier, vil den skatteansættende myndighed ligesom i dag kunne tilsidesætte fordelingen, når det er åbenbart, at parternes fordeling ikke svarer til de faktiske handelsværdier. Dette har imidlertid ikke fundet udtryk i lovbestemmelsen. Det foreslås at affatte bestemmelsen i stk. 2 således, at parterne i købsaftale, skøde eller på anden skriftlig måde skal foretage en fordeling på nærmere angivne aktiver, og i stk. 3, at parternes aftalte salgssum og fordeling på de enkelte aktiver er undergivet den skatteansættende myndigheds prøvelse.
 I det foreslåede stk. 3 fastsættes som tidligere nævnt en regel om, at såvel den kontantomregnede overdragelsessum som den fordeling på aktiver efter stk. 2, som parterne har aftalt, er undergivet de skatteansættende myndigheders prøvelse.
 Kan parternes fordeling således ikke anses for at være en korrekt ansættelse af værdien (handelsværdien) af overdragne aktiver, gælder der efter stk. 3 adgang for de skatteansættende myndigheder til at korrigere den værdiansættelse, som parterne har aftalt, i kraft af, at den skatteansættende myndighed foretager prøvelse af såvel den samlede overdragelsessum som fordelingen af overdragelsessummen på aktiverne.
 Det skal bemærkes, at såfremt der indgår et gaveelement i overdragelsen, så er gavegivers og gavemodtagers værdiansættelse bindende for skattemyndighederne, såfremt den pågældende told- og skatteregion ikke har ændret værdiansættelsen inden 3 måneder efter modtagelsen af gaveanmeldelsen.
 Den skatteansættende myndigheds prøvelse vil som resultat have, at parternes overdragelsessum og fordeling på aktiverne må anerkendes som handelsværdien, eller at enten overdragelsessummen eller fordelingen ikke kan anerkendes som handelsværdien. Det vil sige, at såvel den aftalte salgssum som fordeling vil blive tilsidesat, såfremt den samlede salgssum eller fordelingen på enkeltaktiver ikke afspejler handelsværdien.
 Skattemyndigheden forventes dog kun at korrigere en af parterne aftalt overdragelsessum eller fordeling, såfremt fordelingen er åbenbart forkert, jf. nedenfor. I så fald skal fordelingen foretages af den skatteansættende myndighed. Det samme vil den skatteansættende myndighed skulle gøre, hvis parterne ikke som foreskrevet har foretaget en fordeling på aktiverne. Foretages fordelingen ikke skriftligt eller i forbindelse med salget, foretages fordelingen ligeledes af den skatteansættende myndighed.
 Hvor parterne har konkret modstående interesser, kan parterne forvente, at den skatteansættende myndighed vil lægge den af parterne aftalte overdragelsessum samt fordeling på de overdragne skatterelevante aktiver til grund.
 I tilfælde, hvor parterne ikke har konkret modstående interesser, kan ligningsmyndighederne tilsidesætte den aftalte overdragelsessum og fordelingen, hvis overdragelsessummen eller fordelingen ikke er udtryk for handelsværdien for de overdragne aktiver. At parterne ikke har konkret modstående interesser kan følge af, at der er tale om overdragelse i familieforhold, mellem interesseforbundne parter, mellem koncernforbundne selskaber, eller fordi parternes forskellige forhold gør valget af en højere overdragelsessum end handelsværdien eller en lavere overdragelsessum end handelsværdien skattemæssigt fordelagtig for begge parter.”
 I bemærkningerne til ejendomsavancebeskatningslovens § 4, stk. 6, henvises i det hele til bemærkningerne til afskrivningslovens § 45 (FT 1999-2000, 1. saml., tillæg A, lovforslag nr. L 85, s. 2216 ff.).
 Landsskatteretten tog ved kendelse af 10. september 2008 (SKM2008.876.LSR) stilling til en afgørelse fra Skatterådet om nogle spørgsmål om værdiansættelse ved overdragelse af en vognmandsforretning med succession. Klagerens synspunkt var, at der ved fastsættelse af handelsværdien skulle tages højde for, at overdragelsen skete med succession. Skatterådet havde tiltrådt SKATs indstilling om, at der efter praksis ikke skulle tages højde for skattebyrden, men kun beregnes en passivpost efter kildeskattelovens § 33 D. Landsskatteretten gav imidlertid klageren medhold i, at handelsværdien skulle fastsættes under hensyn til de skatteforpligtelser, som køberen overtager fra sælgeren. Dette begrundede Landsskatteretten med henvisning til formålet med kildeskattelovens § 33 C. Skatteministeriet indbragte ikke afgørelsen for domstolene.
 Skatteministeriet udsendte i juni 2011 et styresignal (SKM2011.406.SKAT) om værdiansættelse ved overdragelser med succession. Af styresignalet, hvori der henvises til Landsskatterettens afgørelse i SKM2008.876.LSR, fremgår bl.a. følgende:
 ”1. Sammenfatning
 Der er rejst tvivl om, hvorvidt der ved værdiansættelsen af et aktiv, der overdrages som hel eller delvis gave med skattemæssig succession, både skal gives nedslag for den gaverelaterede del af den udskudte skat vedrørende overdragelsen efter kildeskattelovens § 33 C og for den objektivt beregnede passivpost efter kildeskattelovens § 33 D. På denne baggrund præciserer Skatteministeriet praksis, således at der ved værdiansættelsen af et aktiv, der overdrages som hel eller delvis gave med skattemæssig succession, ikke skal gives et sådant dobbeltnedslag...
 Efter Skatteministeriets opfattelse opfyldes værdiansættelseskravet efter kildeskattelovens § 33 D mest hensigtsmæssigt ved, at det præciseres, at parterne har krav på det største af de nedslag, der kan beregnes med udgangspunkt i henholdsvis kildeskattelovens § 33 C og kildeskattelovens § 33 D...
 Ved at anvende denne fremgangsmåde vil kravene efter kildeskattelovens §§ 33 C og D altid være opfyldt hver for sig i de konkrete situationer, hvor der sker overdragelser med succession som hel eller delvis gave.”
 A købte i 2007 to landbrugsejendomme af sin morbror, NB, for 10,2 mio. kr. Overdragelsessummen var ifølge skødet fordelt med 8,6 mio. kr. for selve de faste ejendomme, 1,1 mio. kr. for løsøre, herunder maskiner og inventar, og 500.000 kr. for betalingsrettigheder. Parterne aftalte skattemæssig succession efter reglerne i kildeskattelovens § 33 C, hvorved A påtog sig en latent skattebyrde.
 SKAT fandt, at den aftalte overdragelsessum ikke svarede til handelsværdien, som SKAT skønsmæssigt fastsatte til 16,4 mio. kr. for selve de faste ejendomme. SKAT fandt A skattepligtig af en gave, som blev opgjort til 2,3 mio. kr.
 Landsskatteretten fandt ved afgørelse af 3. juli 2012, at SKAT havde været berettiget til at fastsætte handelsværdien skønsmæssigt, og at der ikke var grundlag for at tilsidesætte den handelsværdi af selve de faste ejendomme, som SKAT var nået frem til. Landsskatteretten fandt endvidere, at der ved opgørelsen af gavens værdi skulle tages højde for den latente skattebyrde, som A havde overtaget. Dette kunne enten ske ved et nedslag i handelsværdien efter kildeskattelovens § 33 C eller ved beregning af en passivpost efter lovens § 33 D. A ville kunne vælge den metode, der var mest gunstig for ham, men det var ikke muligt at få afslag for den latente skat efter begge bestemmelser. Landsskatteretten overlod den nærmere talmæssige opgørelse til SKAT.
 A indbragte Landsskatterettens afgørelse for domstolene, som satte sagen i bero, indtil SKAT havde truffet afgørelse om den talmæssige opgørelse.
 SKAT traf afgørelse herom den 1. juli 2013. SKAT fandt, at den indkomstskattepligtige gave udgjorde 1.868.400 kr. Denne afgørelse indbragte A for Landsskatteretten.
 Landsskatteretten traf herefter afgørelse den 22. december 2014. Ved afgørelsen lagde Landsskatteretten en handelsværdi på 16,4 mio. kr. for selve ejendommene til grund og gav herefter et nedslag på 6.429.200 kr. efter kildeskattelovens § 33 C for den latente skattebyrde, hvilket gav en reguleret overdragelsespris på 9.970.800 kr. Da A havde betalt 8,6 mio. kr. for ejendommene, udgjorde gaveværdien heraf 1.370.800 kr. For betalingsrettighederne udgjorde den regulerede overdragelsespris 264.282 kr., og da A havde betalt 500.000 kr. for betalingsrettighederne, havde han betalt en overpris for disse på 235.718 kr. Den samlede regulerede overdragelsesværdi udgjorde således 10.235.082 kr. Landsskatteretten fastsatte herefter den samlede indkomstskattepligtige gave til 1.135.082 kr. (1.370.800 kr. med fradrag af overprisen for betalingsrettighederne på 235.718 kr.).
 Sagen for domstolene har herefter angået en prøvelse af Landsskatterettens kendelse af 3. juli 2012.
 Parterne er enige om, at det er mere gunstigt for A at få et nedslag efter kildeskattelovens § 33 C som sket ved Landsskatterettens afgørelse af 22. december 2014 end at få beregnet en passivpost efter lovens § 33 D.
 Sagen for Højesteret angår herefter to hovedspørgsmål: For det første om SKAT ved vurderingen af, om der ved overdragelsen blev ydet en gave, har haft hjemmel til at korrigere de handelsværdier, som A i sin tid aftalte med sin morbror i forbindelse med overdragelsen af ejendommene. For det andet om A har ret til ud over nedslaget i handelsværdien efter § 33 C at beregne en passivpost efter § 33 D.
 Korrektion af de aftalte handelsværdier
 Højesteret finder, at ved vurderingen af SKATs adgang til at korrigere de aftalte handelsværdier må A og NB som nevø og morbror anses for at være interesseforbundne parter, jf. herved også, at den personkreds, der kan anvende successionsreglerne i kildeskattelovens § 33 C, omfatter ”søskendes børn”.
 A har under sagen ikke fremlagt nærmere dokumentation for, hvad grundlaget var for den overdragelsessum, som blev aftalt mellem ham og NB. Navnlig er den ejendomsmæglervurdering, som ifølge NB’s forklaring blev indhentet i 2006, ikke fremlagt. Heroverfor står, at SKATs vurdering er baseret på en besigtigelse af ejendommene og på drøftelser med NB.
 Landsskatteretten har ved sin afgørelse af 22. december 2014, som ikke er indbragt for domstolene, lagt til grund, at gaveværdien af ejendommene udgjorde 1.370.800 kr., og at den samlede gaveværdi af de overdragne ejendomme efter fradrag af overprisen for betalingsrettigheder udgjorde 1.135.082 kr. Dette skal ses i forhold til en samlet reguleret overdragelsesværdi på 10.235.082 kr.
 Højesteret tiltræder på denne baggrund, at der foreligger en væsentlig afvigelse mellem den aftalte købesum for de to ejendomme og ejendommenes handelsværdi, og at SKAT har været berettiget til at foretage korrektion af den aftalte overdragelsessum som sket, jf. herved ejendomsavancebeskatningslovens § 4, stk. 6, og afskrivningslovens § 45, stk. 3.
 Beregning af en passivpost
 Kildeskattelovens § 33 C om mulighed for at overdrage en virksomhed med succession blev gennemført ved lov nr. 763 af 14. december 1988 (Succession ved familieoverdragelse). Lovens § 33 D om beregning af en passivpost til udligning af eventuelle fremtidige skattetilsvar blev indsat ved lov nr. 1119 af 21. december 1994 (Lempelse af generationsskifteafgifter m.v.).
 Højesteret finder, at der hverken i bestemmelsernes ordlyd eller forarbejder er holdepunkter for, at der ved siden af et nedslag i handelsværdien efter § 33 C kan beregnes en passivpost efter § 33 D. Tværtimod bygger § 33 D på en forudsætning om, at der efter den dagældende forståelse af § 33 C ikke allerede var adgang til at foretage fradrag efter denne bestemmelse ved overdragelse med succession. Forholdet mellem de to regler er i øvrigt ikke nærmere omtalt i forarbejderne til § 33 D.
 Efter den forståelse af adgangen til at foretage nedslag i handelsværdien efter § 33 C, som var blevet fastslået ved Landsskatterettens afgørelse af 10. september 2008 (SKM2008.876.LSR), og som blev præciseret ved Skatteministeriets styresignal i SKM2011.406.SKAT, har erhververen krav på det største af de nedslag, der kan beregnes med udgangspunkt i henholdsvis kildeskattelovens § 33 C og lovens § 33 D, men der kan ikke samtidig gives fradrag efter begge regler.
 Det er ubestridt, at A er økonomisk bedst stillet ved som sket at få nedslag i handelsværdien efter § 33 C frem for at få beregnet en passivpost efter § 33 D.
 Højesteret tiltræder på denne baggrund, at A ikke er berettiget til tillige at kunne beregne en passivpost efter kildeskattelovens § 33 D.
 https://www.skat.dk/skat.aspx?oid=2249153&lang=da
 Forrige artikelBeskatning af fri bil – specialindrettet køretøj
 Næste artikelStraf; skattesvig; aktieavance – veksel
 Trust – fondslignende – arv
 Overførsler fra udlandet – lempelse – bevisbyrde
 Gevinster ved backgammon – administrativ praksis – grov uagtsomhed


text:
 26.1.2015
 EL
 Επίσημη Εφημερίδα της Ευρωπαϊκής Ένωσης
 C 26/20
 Αναίρεση που άσκησε στις 24 Νοεμβρίου 2014 ο Vadzim Ipatau κατά της αποφάσεως που εξέδωσε το Γενικό Δικαστήριο (πρώτο τμήμα) στις 23 Σεπτεμβρίου 2014 στην υπόθεση T-646/11, Ipatau κατά Συμβουλίου
 (Υπόθεση C-535/14 P)
 (2015/C 026/24)
 Γλώσσα διαδικασίας: η γαλλική
 Διάδικοι
 Αναιρεσείων: Vadzim Ipatau (εκπρόσωπος: M. Michalauskas, δικηγόρος)
 Αντίδικος κατ’ αναίρεση: Συμβούλιο της Ευρωπαϊκής Ένωσης
 Αιτήματα
 Ο αναιρεσείων ζητεί από το Δικαστήριο:
 —
 να αναιρέσει την απόφαση που εξέδωσε το Γενικό Δικαστήριο στις 23 Σεπτεμβρίου 2014 (υπόθεση T-646/11),
 —
 να αποφανθεί οριστικώς επί της διαφοράς ή να αναπέμψει την υπόθεση στο Γενικό Δικαστήριο,
 —
 να καταδικάσει το Συμβούλιο στα δικαστικά έξοδα, περιλαμβανομένων των εξόδων ενώπιον του Γενικού Δικαστηρίου
 Λόγοι αναιρέσεως και κύρια επιχειρήματα
 Ο αναιρεσείων προβάλλει τέσσερις λόγους αναιρέσεως.
 Καταρχάς, ο αναιρεσείων υποστηρίζει ότι το Γενικό Δικαστήριο προσέβαλε το δικαίωμα αποτελεσματικής δικαστικής προστασίας, αρνούμενο να αναγνωρίσει ανασταλτικό αποτέλεσμα στην υποβολή αιτήσεως παροχής του ευεργετήματος πενίας επί της προθεσμίας ασκήσεως προσφυγής κατά της προσβαλλόμενης πράξεως.
 Δεύτερον, υποστηρίζει ότι το Γενικό Δικαστήριο προσέβαλε τα δικαιώματα άμυνας. Συγκεκριμένα, προβάλλει ότι το Γενικό Δικαστήριο έκρινε ότι το Συμβούλιο δεν όφειλε να κοινοποιήσει στον αναιρεσείοντα τα στοιχεία που διέθετε σε βάρος του ούτε να του παράσχει τη δυνατότητα ακροάσεως πριν από την έκδοση της αποφάσεως 2012/642/ΚΕΠΠΑ (1) και του εκτελεστικού κανονισμού 1017/2012 (2).
 Τρίτον, υποστηρίζει ότι το Γενικό Δικαστήριο υπέπεσε σε πλάνη περί το δίκαιο κρίνοντας ότι η αιτιολογία που παρέθεταν οι επίδικες πράξεις ήταν επαρκής.
 Τέλος, υποστηρίζει ότι το Γενικό Δικαστήριο υπέπεσε σε πλάνη περί το δίκαιο κρίνοντας ότι οι επίδικες πράξεις ήταν σύμφωνες με την αρχή της αναλογικότητας.
 (1) Απόφαση 2012/642/ΚΕΠΠΑ του Συμβουλίου, της 15ης Οκτωβρίου 2012, σχετικά με περιοριστικά μέτρα κατά της Λευκορωσίας (ΕΕ L 285, σ. 1).
 (2) Εκτελεστικός κανονισμός (ΕΕ) 1017/2012 του Συμβουλίου, της 6ης Νοεμβρίου 2012, για την εφαρμογή του άρθρου 8α παράγραφος 1 του κανονισμού (ΕΚ) 765/2006 σχετικά με περιοριστικά μέτρα εις βάρος της Λευκορωσίας (ΕΕ L 307, σ. 7).


text:
 19.12.2009
 DE
 Amtsblatt der Europäischen Union
 C 312/29
 Beschluss des Präsidenten des Gerichts erster Instanz vom 29. Oktober 2009 — Novácke chemické závody/Kommission
 (Rechtssache T-352/09 R)
 (Vorläufiger Rechtsschutz - Wettbewerb - Entscheidung der Kommission, mit der eine Geldbuße verhängt wird - Bankbürgschaft - Antrag auf Aussetzung des Vollzugs - Fehlende Dringlichkeit)
 2009/C 312/49
 Verfahrenssprache: Englisch
 Parteien
 Antragstellerin: Novácke chemické závody, a.s. (Nováky, Slowakei) (Prozessbevollmächtigte: A. Černejová, Rechtsanwältin)
 Antragsgegnerin: Kommission der Europäischen Gemeinschaften (Prozessbevollmächtigte: F. Castillo de la Torre und N. von Lingen)
 Gegenstand
 Antrag auf Aussetzung des Vollzugs der Entscheidung der Kommission vom 22. Juli 2009 in einem Verfahren nach Art. 81 EG-Vertrag und Art. 53 EWR-Abkommen (Sache COMP/39.396 — Calciumcarbid und Reagenzien auf Magnesiumbasis für die Stahl- und die Gasindustrien), soweit sie die Antragstellerin betrifft
 Tenor
 1.
 Der Antrag auf vorläufigen Rechtsschutz wird zurückgewiesen.
 2.
 Die Kostenentscheidung bleibt vorbehalten.


text:
 16.6.2016
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 L 159/14
 VYKONÁVACIE NARIADENIE KOMISIE (EÚ) 2016/953
 z 15. júna 2016,
 ktorým sa ustanovujú paušálne dovozné hodnoty na určovanie vstupných cien niektorých druhov ovocia a zeleniny
 EURÓPSKA KOMISIA,
 so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie,
 so zreteľom na nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1308/2013 zo 17. decembra 2013, ktorým sa vytvára spoločná organizácia trhov s poľnohospodárskymi výrobkami a ktorým sa zrušujú nariadenia Rady (EHS) č. 922/72, (EHS) č. 234/79, (ES) č. 1037/2001 a (ES) č. 1234/2007 (1),
 so zreteľom na vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) č. 543/2011 zo 7. júna 2011, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá uplatňovania nariadenia Rady (ES) č. 1234/2007, pokiaľ ide o sektory ovocia a zeleniny a spracovaného ovocia a zeleniny (2), a najmä na jeho článok 136 ods. 1,
 keďže:
 (1)
 Vykonávacím nariadením (EÚ) č. 543/2011 sa v súlade s výsledkami Uruguajského kola mnohostranných obchodných rokovaní ustanovujú kritériá, na základe ktorých Komisia stanovuje paušálne hodnoty na dovoz z tretích krajín, pokiaľ ide o výrobky a obdobia uvedené v časti A prílohy XVI k uvedenému nariadeniu.
 (2)
 Paušálne dovozné hodnoty sa vypočítajú každý pracovný deň v súlade s článkom 136 ods. 1 vykonávacieho nariadenia (EÚ) č. 543/2011, pričom sa zohľadnia premenlivé každodenné údaje. Toto nariadenie by preto malo nadobudnúť účinnosť dňom jeho uverejnenia v Úradnom vestníku Európskej únie,
 PRIJALA TOTO NARIADENIE:
 Článok 1
 Paušálne dovozné hodnoty uvedené v článku 136 vykonávacieho nariadenia (EÚ) č. 543/2011 sú stanovené v prílohe k tomuto nariadeniu.
 Článok 2
 Toto nariadenie nadobúda účinnosť dňom jeho uverejnenia v Úradnom vestníku Európskej únie.
 Toto nariadenie je záväzné v celom rozsahu a priamo uplatniteľné vo všetkých členských štátoch.
 V Bruseli 15. júna 2016
 Za Komisiu
 v mene predsedu
 Jerzy PLEWA
 generálny riaditeľ pre poľnohospodárstvo a rozvoj vidieka
 (1) Ú. v. EÚ L 347, 20.12.2013, s. 671.
 (2) Ú. v. EÚ L 157, 15.6.2011, s. 1.
 PRÍLOHA
 Paušálne dovozné hodnoty na určovanie vstupných cien niektorých druhov ovocia a zeleniny
 (EUR/100 kg)
 Číselný znak KN
 Kód tretej krajiny (1)
 Paušálna dovozná hodnota
 0702 00 00
 MA
 119,0
 TR
 69,0
 ZZ
 94,0
 0709 93 10
 TR
 147,7
 ZZ
 147,7
 0805 50 10
 AR
 147,8
 MA
 179,9
 TR
 153,1
 ZA
 166,3
 ZZ
 161,8
 0808 10 80
 AR
 124,3
 BR
 97,2
 CL
 130,5
 CN
 102,3
 NZ
 151,6
 US
 120,4
 ZA
 113,2
 ZZ
 119,9
 0809 10 00
 TR
 262,4
 ZZ
 262,4
 0809 29 00
 TR
 467,4
 US
 888,6
 ZZ
 678,0
 0809 30 10 , 0809 30 90
 TR
 107,9
 ZZ
 107,9
 (1) Nomenklatúra krajín stanovená nariadením Komisie (EÚ) č. 1106/2012 z 27. novembra 2012, ktorým sa vykonáva nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 471/2009 o štatistike Spoločenstva o zahraničnom obchode s nečlenskými krajinami, pokiaľ ide o aktualizáciu nomenklatúry krajín a území (Ú. v. EÚ L 328, 28.11.2012, s. 7). Kód „ZZ“ znamená „iného pôvodu“.