type: other

text:
ECLI:SI:VSRS:2011:II.IPS.160.2011
 VS0014472
 VSL I Cp 4163/2010
 zahteva za varstvo zakonitosti - kolektivno uveljavljanje avtorskih pravic - nadomestilo za uporabo avtorskih del - valorizacija tarife
 Ker normativni del Pravilnika o javni priobčitvi glasbenih del, sprejet v letu 1998, ob uveljavitvi ZASP-B ni bil sestavni del veljavne tarife, ni postal sestavni del skupnega sporazuma.
 Ker tarifa iz Pravilnika-2006 ni bila sprejeta po postopku, ki ga je predvidel zakon, ne more imeti pravne veljave. Ker tožnik ni izkazal, da bi uporabil zakonsko predvidena sredstva za spremembo tarife in da do spremembe tarife ni prišlo zaradi blokade nasprotne strani (pravilnik je bil sprejet po sprejetju ZASP-D), ni bilo podlage za prekinitev postopka in pričetek postopka za oceno ustavnosti.
 Zahtevi za varstvo zakonitosti se ugodi, sodba sodišča druge stopnje se spremeni tako, da se pritožba tožeče stranke zavrne ter se potrdi sodba sodišča prve stopnje in da tožeča stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.
 1. Sodišče prve stopnje je odločilo, da sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani št. VL 34717/2008 z dne 13. 6. 2008 ostane v veljavi v prvem in v tretjem odstavku izreka sklepa za glavnico v višini 212,94 EUR, za zakonske zamudne obresti od posameznih zneskov po 30,42 EUR od njihove zapadlosti do plačila in za stroške izvršilnega postopka v višini 20 EUR z zakonskimi zamudnimi obresti. V preostanku je sklep o izvršbi razveljavilo in tožbeni zahtevek v tem delu zavrnilo. Zavzelo je stališče, da je Zakon o avtorskih in sorodnih pravicah (v nadaljevanju ZASP), ki je veljal ob sprejetju Pravilnika o javni priobčitvi glasbenih del (v nadaljevanju Pravilnik-98),(1) – drugače kot prej veljavni zakon – predvideval (le) sporazumno spremembo tarife, dogovorjene med predstavniki avtorjev in predstavniki uporabnikov. Ker je bila tarifa v letu 2006 sprejeta enostransko, ne velja. Že Zakon o spremembah in dopolnitvah ZASP (v nadaljevanju ZASP-C)(2) je določal arbitražni postopek v primeru nesklenitve skupnega sporazuma, naslednja sprememba zakona (v nadaljevanju ZASP-D),(3) ki je bila objavljena en dan po objavi Pravilnika-2006, pa je podrobno določala postopek za primer, da določitev sporazumne tarife ni mogoča. Če je tožnik menil, da so veljavne tarife prenizke, bi lahko sprožil z zakonom predvideni postopek. Člena 11 Pravilnika o javni priobčitvi glasbenih del (Uradni list RS, št. 29/98 – v nadaljevanju Pravilnik-98) ni mogoče uporabiti, ker tožnik te pravice ni uveljavljal letno in je sedaj ne more uveljavljati za desetletno obdobje v enkratnem znesku na škodo uporabnikov.
 2. Sodišče druge stopnje je tožnikovi pritožbi delno ugodilo in sodbo sodišča prve stopnje spremenilo tako, da je sklep o izvršbi ohranilo v veljavi glede glavnice v višini 403,79 EUR, glede zakonskih zamudnih obresti od štirih zneskov po 17,35 EUR ter od sedmih zneskov po 47,77 EUR od zapadlosti dalje in glede stroškov izvršilnega postopka v višini 20 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi. V preostanku je sklep o izvršbi v 1. in v 3. točki izreka razveljavilo in tožbeni zahtevek v tem delu zavrnilo. V ostalem je pritožbo zavrnilo in sodbo v izpodbijanem, a nespremenjenem delu potrdilo. Odločilo je, da je toženka dolžna tožniku povrniti stroške pritožbenega postopka z zakonskimi zamudnimi obrestmi. Izpodbijana sodba kot odločilno izpostavlja vprašanje, kako zagotoviti izvrševanje avtorske pravice v obdobju do sklenitve sporazumov med kolektivnimi organizacijami avtorjev in uporabniki, ki jih je kot sredstvo za določitev pogojev in načina uporabe del ter višine nadomestila predvidel ZASP po uveljavitvi novele, sprejete v letu 2004 (v nadaljevanju ZASP-B).(4) Zavzema stališče, da mora biti varstvo avtorske pravice zaradi tega, ker je ustavna pravica in ker neodrska glasbena dela obstajajo ne glede na to, kakšna je zakonska ureditev, in ne glede na to, ali je do sklenitve sporazuma prišlo ali ne, zagotovljeno ne glede na normativno stanje na zakonski in podzakonski ravni. S pojmom tarife iz prehodne določbe četrtega odstavka 26. člena ZASP-B je (zato) treba razumeti Pravilnik-98 v celoti. Člen 11 Pravilnika vzpostavlja mehanizem za valorizacijo tarifnih vrednosti. Gre za neposredno podlago za rast tarifnih vrednosti, njihova objava pa je le deklaratorna. Z odobreno in objavljeno tarifo so bili določeni pogoji za uporabo avtorskih del, v ostalem pa gre le za ohranjanje realne vrednosti avtorskega nadomestila in s tem za ohranjanje že vzpostavljenega razmerja oziroma za izključitev vpliva zunanjih okoliščin na to razmerje. Če tožnik doslej tega upravičenja ni udejanjil, še ne pomeni, da ga nima.
 3. Zahteva za varstvo zakonitosti je kot pomembna navedla tri vprašanja v razmerju zaporedne podrejenosti: (1) ali izraz "tarife kolektivnih organizacij" iz četrtega odstavka 26. člena ZASP-B pomeni le tarifo ali Pravilnik-98 skupaj s tarifo, (2) ali bi za veljavnost vsakokratne valorizacije zneskov iz tarife ti morali biti objavljeni v Uradnem listu, (3) ali besedilo 11. člena Pravilnika-98 izpolnjuje pogoje splošnih ustavnih načel pravne države po jasnosti predpisov. O odgovorih na ta vprašanja obstaja različna sodna praksa Višjega sodišča v Ljubljani, sodne prakse Vrhovnega sodišča pa ni. V zvezi s prvim vprašanjem je zahteva navedla, da je Urad Republike Slovenije za intelektualno lastnino (v nadaljevanju UIL) dal soglasje le k tarifi Pravilnika-98, ne pa k Pravilniku-98 kot celoti. Ta ugotovitev je vsebovana v mnenju Vlade, danem v postopku odločanja Ustavnega sodišča v zadevi U-I-149/98. Poleg tega je Ustavno sodišče v navedeni zadevi zavzelo stališče, da je Pravilnik sestavljen iz dveh delov: pogojev, ki niso bili predmet soglasja, in tarife.(5) Da Pravilnik-98 sestavljata normativni del in tarifa, izhaja tudi iz odločbe Ustavnega sodišča U-I-165/03.(6) V zvezi z drugim vprašanjem zahteva trdi, da je bila glede na drugi odstavek 153. člena ZASP potrebna objava odobrenih splošnih tarif v Uradnem listu. Objava služi seznanitvi z obveznostjo. Ker valorizirani zneski niso bili objavljeni, niso mogli pričeti veljati. Pri tem se sklicuje na odločbo U-I-43/98,(7) kjer je Ustavno sodišče odločilo, da občinski sklep o višini nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča ni začel veljati in se ni smel uporabljati, ker ni bil objavljen v uradnem občinskem glasilu. V zvezi s tretjim vprašanjem zahteva trdi, da je Pravilnik-98 splošni akt za izvrševanje javnih pooblastil in bi moral biti jasen, razumljiv in nedvoumen. Ker je 11. člen preveč splošen in dopušča več možnosti valorizacije (letno ali v krajših obdobjih), pomeni le eno od meril za določitev višine obveznosti uporabnikov in ni neposredno uporabljiv.
 4. Sodišče je zahtevo za varstvo zakonitosti vročilo pravdnima strankama. Tožnik v odgovoru trdi, da je četrti odstavek 26. člena ZASP-B treba razumeti na način, da obsega tako tarifo kot tisti del Pravilnika-98, ki ne določa splošnih pogojev za uporabo avtorskih del (npr. členi 1 do 4), ampak splošno tarifo (npr. členi 5 do 11). Same tarife sicer sploh ni mogoče uporabljati. Meni, da je tako tudi stališče Ustavnega sodišča v zadevi U-I-149/98. Zahtevi po objavi je zadoščeno, ker so bili valorizirani zneski tarife objavljeni v Pravilniku-2006. S tem aktom je bil izveden preračun v EUR in izvedena valorizacija v skladu z 11. členom Pravilnika, kar je navedeno na koncu pravilnika. Poleg tega objava niti ni bila potrebna. Upoštevanje valorizacije pomeni uresničevanje avtorske pravice, nasprotna razlaga pa bi pomenila poseg v ustavno in z mednarodnimi pogodbami zagotovljeno pravico. Zakon lahko predpiše samo način uresničevanja avtorske pravice. Indeks inflacije za obdobje marec 1998 – november 2006 na letni ravni ni nikoli presegel 10 %, skupen indeks pa znaša 158,7. Neupoštevanje tolikšne inflacije bi pomenilo neenakopraven položaj strank v obravnavanem razmerju.
 6. Ker revizija zoper izpodbijano sodbo glede na vrednost spornega predmeta ni dovoljena (četrti odstavek 367. člena Zakona o pravdnem postopku – v nadaljevanju ZPP) in ker so stališča Višjega sodišča v Ljubljani(8) o vprašanjih, ki jih navaja zahteva za varstvo zakonitosti, različna, sodne prakse Vrhovnega sodišča pa ni, je zahteva za varstvo zakonitosti dovoljena (drugi in tretji 385. člena ZPP).
 7. Stališči sodb druge in prve stopnje se razhajata v odgovoru na vprašanje, ali je tožnik pri obračunu nadomestila za uporabo avtorskih del iz svojega repertoarja smel uporabiti tarifne postavke iz Pravilnika-2006 oziroma ali ta akt predstavlja pravno veljavno revalorizacijo tarifnih postavk iz tarifne priloge Pravilnika-98.
 8. Vrhovno sodišče se strinja s stališči izpodbijane sodbe o pravno relevantnem okviru, v katerega je treba umestiti odgovor na sporno vprašanje, in ki je na podoben način orisan tudi v sklepu Ustavnega sodišča U-I-149/98. Med preudarki, relevantnimi za odločitev v obravnavani zadevi, je na eni strani treba upoštevati, da ne glede na to, da je male avtorske pravice zaradi njihove narave, razprostranjenosti in množičnosti uporabe mogoče učinkovito zagotavljati le s sistemom kolektivnega varovanja, pravica do plačila za uporabo avtorskih del – kot bistvena sestavina (ustavno zagotovljene) avtorske pravice – ostaja pri avtorju. Kljub kolektivnemu uveljavljanju avtor in uporabnik nista enakopravna pri določanju cene za uporabo avtorskega dela. Kolektivna organizacija ima v razmerju do uporabnikov značaj kolektivnega avtorja z vsemi značilnostmi avtorja; vsa dejanja in posle opravlja za račun avtorjev in v njihovem kar najboljšem interesu, a v svojem imenu.(9) Na drugi strani mora zakonodajalec zaradi nevarnosti zlorab, ki izvirajo iz monopolnega položaja kolektivnih organizacij, predvideti ustrezne varovalke za njihovo preprečitev. Iz teh razlogov sme urejati način določanja primernih tarif. Pri izbiri načina uživa določeno polje presoje, vendar pa je dolžan predpisati tako ureditev, ki bo onemogočala morebitno blokado varstva avtorskih pravic s strani uporabnikov.(10)
 9. ZASP je bil v delu, v katerem je urejal način določanja nadomestila za uporabo avtorskih del v upravljanju kolektivnih organizacij, večkrat spremenjen. Po prvotni ureditvi je tarifo sprejela kolektivna organizacija avtorjev, kontrola njene ustreznosti oziroma primernosti pa je bila v pristojnosti UIL. Tarifo je bila dolžna objaviti v Uradnem listu (153. člen).(11) ZASP-B, veljaven ob sprejetju Pravilnika-2006, je predvidel, da se tarife določajo s skupnim sporazumom, ki ga sklenejo kolektivne organizacije in reprezentativna združenja uporabnikov, hkrati pa je določil nekaj ohlapnih kriterijev za določitev tarife (156. člen ZASP).(12) Pri odločitvi za tako rešitev je bil zakonodajalec dolžan predvideti mehanizem, ki bi preprečeval blokado dogovarjanj. Niti rešitev, predvidena v ZASP-B, niti rešitev, predvidena v ZASP-C, nista učinkovito preprečevali, da bi ena od strank imela možnost ovirati sklenitev skupnega sporazuma. ZASP-B je predvideval posredovanje mediatorja, vendar je bilo to mogoče le na podlagi sporazuma strank. Poleg tega njegovega predloga stranki nista bili dolžni sprejeti (163. člen ZASP). ZASP-C je predvidel odločitev arbitraže, vendar je bilo tudi za predložitev zadeve arbitraži potrebno soglasje obeh strank sporazuma (163.a člen ZASP). Zaradi teh pomanjkljivosti je bil v zakonodajni postopek že pol leta po uveljavitvi ZASP-C vložen nov predlog novele in bil že v decembru 2006 tudi sprejet. ZASP-D je uvedel in opredelil pojem primerne tarife, natančneje opredelil kriterije za določitev njene višine, predvidel – vsaj na abstraktni ravni – učinkovit postopek za sprejem primerne tarife in postopek za presojo njene (zakonitosti in) primernosti ter določil, da so sodišča vezana na tarifo (157. do 157.f člen ZASP).
 10. Ne glede na navedene pomanjkljivosti ureditve po ZASP-B in ZASP-C zakonodajalec ni v celoti prepustil vprašanja ureditve nadomestila za uporabo avtorskih del skupnemu dogovoru, ampak je to vprašanje za prehodno obdobje do sprejema skupnega sporazuma uredil sam. S prehodno določbo četrtega odstavka 26. člena ZASP-B je ohranil v veljavi dotedanje tarife in jim dal naravo skupnih sporazumov. Določba se glasi: "Tarife kolektivnih organizacij, ki veljajo na dan uveljavitve tega zakona, se obravnavajo kot skupni sporazumi o tarifi po določbah tega zakona." S tem je ohranil v veljavi tarifo, ki jo je sprejel tožnik sam in ki je dotlej veljala kot primerna.(13)
 11. Stališči izpodbijane sodbe (s katerim se v odgovoru na revizijo strinja tudi tožnik) in zahteve se razhajata v odgovoru na vprašanje, kaj je treba razumeti s pojmom "tarife kolektivnih organizacij, ki veljajo na dan uveljavitve tega zakona". Pravilno je stališče zahteve. Glede na to, da ZASP v tedaj veljavnem besedilu ni opredeljeval pojma tarife, s tem pojmom ni mogoče razumeti drugega kot to, kar je dotedanji zakon štel za veljavno tarifo. Drugi argumenti za razlago pojma tarife, navedeni v izpodbijani sodbi, bi bili upoštevni šele v primeru dvoma o tem, kaj je do uveljavitve ZASP-B predstavljalo veljavno tarifo. Vprašanje o (ne)urejenosti posameznih vidikov izvrševanja avtorske pravice samo po sebi ne more biti argument za nasprotno stališče. Kolikor gre za uresničevanje pravice kolektivnih organizacij oziroma avtorjev v razmerju do uporabnikov, je treba odgovore nanje najti ob uporabi določb ZASP in ustrezni uporabi splošnih določb pogodbenega oziroma obligacijskega prava.(14)
 12. Kot pogoj za veljavnost tarife je bila v ZASP določena odobritev UIL. Iz njenega besedila, ki ga Vrhovno sodišče povzema po obrazložitvi sklepa Ustavnega sodišča U-I-149/98 (tč. 41), nedvomno izhaja, da je UIL preizkusil le tarifni del Pravilnika-98. UIL je namreč dne 20. 3. 1998 izrekel soglasje "s tarifo Pravilnika o javni priobčitvi glasbenih del SAZAS, sprejeto 19. marca 1998." Naravo skupnega sporazuma po četrtem odstavku 26. člena ZASP-B je imela torej tarifna priloga Pravilnika-98, poimenovana Tarifa za javno priobčitev glasbenih del.
 13. Ker normativni del Pravilnika-98 – in s tem tudi njegov 11. člen, ki je urejal usklajevanje tarifnih postavk ob upoštevanju indeksa rasti cen na drobno – ni bil sestavni del veljavne tarife, z uveljavitvijo ZASP-B ni postal sestavni del skupnega sporazuma. Tožnik bi zato lahko dosegel njegovo spremembo le po postopku, ki ga je predvideval zakon za sklenitev (vključno s spremembo) skupnega sporazuma. V izpodbijani sodbi ni ugotovitev, da bi bil akt, ki ga je sprejel tožnik in ga z imenom Pravilnik o javni priobčitvi glasbenih del objavil v Uradnem listu nekaj dni po sprejetju ZASP-D(15) in en dan pred njegovo objavo, sprejet po postopku, predvidenem s tedaj veljavnim zakonom (skupni sporazum ali arbitražna odločba). Tak akt zato ne more imeti učinka skupnega sporazuma, ki je bil po tedaj veljavni zakonski ureditvi podlaga za zaračunavanje nadomestila za uporabo avtorskih del.
 14. V danem primeru ni izkazano, da bi neupoštevanje enostransko določenih tarifnih postavk, zvišanih ob upoštevanju indeksa rasti cen na drobno in objavljenih v Uradnem listu,(16) pomenilo, da avtorske pravice, s katerimi v skladu z zakonom upravlja tožnik, niso več zagotovljene v ustavno varovanem obsegu.
 15. ZASP-B, ki je predvidel sporazumno dogovorjeno tarifo, je pričel veljati aprila 2004, tj. šest let po uveljavitvi Pravilnika-98. Stopnja inflacije v tem obdobju, ki je temeljila na indeksu cen življenjskih potrebščin, je – po podatkih Statističnega urada Republike Slovenije(17) – znašala 48,3 %. Tožnik je v tem obdobju imel možnost, da sam spremeni tarifo (z odobritvijo UIL). Njena veljavnost v tem obdobju torej ni bila odvisna od uporabnikov avtorskih del, a ni izkazano, da bi to možnost uveljavil. Če je tožnik po uveljavitvi ZASP-B poskušal doseči spremembo veljavne tarife, pa mu to zaradi nepripravljenosti organizacij uporabnikov ni uspelo, je imel možnost sprožiti postopek za presojo ustavnosti zakonske ureditve. Tožnik ni zatrjeval niti da bi poskušal doseči spremembo skupnega sporazuma, pa mu to zaradi nepripravljenosti nasprotne strani ni uspelo, niti da je iz tega razloga sprožil postopek za presojo ustavnosti zakonske ureditve. Šele potem, ko je zakonodajalec dopolnil zakonsko ureditev na način, ki mu vsaj na prvi pogled ni mogoče odreči ustreznosti (in se je tudi izkazal kot učinkovita alternativa za primer, ko do sklenitve oziroma spremembe skupnega sporazuma ne pride(18)), je tožnik v nasprotju z zakonom sprejel enostransko odločitev o revalorizaciji tarifnih postavk za leto 2007 in kasneje.
 16. S tem, ko je tožnik uporabnikom izstavil račune ob upoštevanju enostransko določenih tarifnih postavk, uporabniki pa so temu nasprotovali, je presoja o pravni veljavi tarife iz Pravilnika-2006 in o primernosti tarife iz Pravilnika-98 postala stvar sodnih postopkov.
 17. Ker tarifa iz Pravilnika-2006 ni bila sprejeta po postopku, ki ga je predvidel zakon, ne more imeti pravne veljave. Ker tožnik ni izkazal, da bi uporabil zakonsko predvidena sredstva za spremembo tarife in da do spremembe tarife ni prišlo zaradi blokade nasprotne strani (pravilnik je bil sprejet po sprejetju ZASP-D), ni bilo podlage za prekinitev postopka in pričetek postopka za oceno ustavnosti. Tožnik pa tudi ni izkazal, da bi se razmere v obdobju, ko je tarifa iz Pravilnika-98 veljala kot skupni sporazum, toliko spremenile, da bi to narekovalo prisoditev zahtevane višine nadomestila (ob primerni uporabi določb obligacijskega prava o pravični prilagoditvi pogodbenih pogojev zaradi spremenjenih okoliščin). V obdobju od aprila 2004 (uveljavitev ZASP-B) do januarja 2007 (uveljavitev ZASP-D) je indeks rasti cen življenjskih potrebščin po podatkih Statističnega urada Republike Slovenije znašal 6,6 %, drugih okoliščin pa tožnik ni zatrjeval.(19)
 18. Iz navedenih razlogov je zmotno materialnopravno stališče izpodbijane sodbe, da tarifa po Pravilniku-2006 predstavlja veljavno pravno podlago za tožnikove terjatve iz naslova nadomestila za uporabo avtorskih del iz njegovega repertoarja. Glede na to je Vrhovno sodišče zahtevi za varstvo zakonitosti ugodilo in sodbo sodišča druge stopnje spremenilo tako, da se tožnikova pritožba zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje ter da tožnik sam krije svoje stroške pritožbenega postopka (prvi odstavek 380. člena ZPP).
 Op. št. (1): Uradni list RS, št. 138/2006.
 Op. št. (2): Uradni list RS, št. 17/2006.
 Op. št. (3): Uradni list RS, št. 139/2006.
 Op. št. (4): Uradni list RS, št. 43/2004.
 Op. št. (5): Sklep U-I-149/98 z dne 28. 6. 2001, Uradni list RS, št. 85/2001, s katerim je zavrnilo pobudo za oceno ustavnosti nekaterih določb ZASP, ki se nanašajo na kolektivno upravljanje avtorskih pravic, ter za oceno ustavnosti in zakonitosti Pravilnika-98.
 Op. št. (6): Odločba U-I-165/03 z dne 15. 12. 2005, Uradni list RS, št. 120/2005, s katero je razveljavilo prvi odstavek poglavja II – Javno oddajanje – Tarife za javno priobčitev glasbenih del Pravilnika-98.
 Op. št. (7): Odločba z dne 15. 2. 2001, Uradni list RS, št. 17/2001.
 Op. št. (8): Gre za stvarno pristojno sodišče za odločanje o pritožbah zoper odločbe Okrožnega sodišča v Ljubljani kot izključno krajevno pristojnega sodišča za odločanje v sporih o pravicah intelektualne lastnine.
 Op. št. (9): Prim. sodbo II Ips 606/2007 z dne 9. 10. 2008.
 Op. št. (10): Prim. 20. točko obrazložitve odločbe U-I-149/98.
 Op. št. (11): Objava je služila zagotovitvi preglednosti delovanja oziroma enakega obravnavanja uporabnikov, za odločitev v obravnavani zadevi pa ni pomembno, ali je bila tudi predpostavka za njeno veljavnost. Pravilnik-98 je bil po stališču Ustavnega sodišča v sklepu U-I-149/98 po svoji naravi splošni akt za izvrševanje javnih pooblastil. Mnenja o funkciji objave takih aktov so bila tedaj na Ustavnem sodišču deljena (prim. sklep U-I-224/95 z dne 14.1.1999 in ločena mnenja k odločitvi), zadeva, na katero se v zvezi s konstitutivnostjo uradne objave sklicuje zahteva, pa ni primerljiva z obravnavano, ker je šlo tam za (občinski) predpis, za katere Ustava predpisuje objavo v uradnem glasilu (U-I-43/98), glede splošnih aktov za izvrševanje javnih pooblastil pa take izrecne določbe ne vsebuje (drugi odstavek 154. člena Ustave).
 Op. št. (12): Sporazumna določitev tarif ni posebnost slovenskega prava, ampak v mednarodnem prostoru uveljavljen način določitve primernih tarif za uporabo avtorskih del v upravljanju kolektivnih organizacij. Povzeto po Poročevalec, št. 20/2004, str. 37, ki se sklicuje na podatke spletne strani Mednarodne konfederacije združenj avtorjev in skladateljev (Confédération International des Sociétés d'auteurs et compositeurs).
 Op. št. (13): Poleg tega je za primere, ki niso urejeni s skupnimi sporazumi, predvidel, da nadomestila za te vrste uporabe avtorskih del kolektivne organizacije določijo same (četrti odstavek 157. člena ZASP).
 Op. št. (14): Tudi Ustavno sodišče je v sklepu U-I-149/98 glede normativnega dela Pravilnika-98 navedlo, da gre za "operativno potreben [...] sklop določb", vendar pa si z njimi tožnik "ne jemlje pristojnosti mimo tistih, ki jih že ima po določbah ZASP v skladu s svojim pravnim položajem in zaradi narave svoje dejavnosti" (tč. 37 obrazložitve).
 Op. št. (15): Pravilnik je bil sprejet 21. 12. 2006, sprememba zakona pa 15. 12. 2006.
 Op. št. (16): Gre za trditve tožnika, odločitev v zadevi pa ne zahteva preizkusa, ali gre dejansko za upoštevanje rasti cen ali za novo določitev tarifnih postavk.
 Op. št. (17): Podatki so dostopni na spletni strani http://www.stat.si/indikatorji_preracun_inflacija.asp.
 Op. št. (18): Zakon je predvidel ustanovitev organa, ki avtoritativno odloči o tarifi, odločba pa velja tudi za tiste, ki niso sodelovali v pogajanjih ali so od njih odstopili. Poleg tega je bila strankam dana možnost, da zahtevajo določitev "začasne" tarife za čas do sprejetja odločbe o novi tarifi. Svet za avtorsko pravo je 18.6.2008 sprejel odločbo, ki je bila v januarju 2010 potrjena s strani Vrhovnega sodišča (Uradni list 19/2010).
 Op. št. (19): Glede na to ni bilo pomembno dokončno razrešiti vprašanja, ali je bila presoja primernosti tarife do uveljavitve ZASP-D sploh lahko predmet posameznih sodnih postopkov.
 ZPP člen 380, 380/1.
 Pravilnik o javni priobčitvi glasbenih del (1998) člen 11.
 Pravilnik o javni priobčitvi glasbenih del (2006)
 P2RvYy0yMDEwMDQwODE1MjU5MTEz


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 9.3.2017
 EL
 Επίσημη Εφημερίδα της Ευρωπαϊκής Ένωσης
 C 73/20
 Προσφυγή που ασκήθηκε στις 17 Νοεμβρίου 2016 από την DB Schenker κατά της Εποπτεύουσας Αρχής της ΕΖΕΣ
 (Υπόθεση E-14/11 COSTS)
 (2017/C 73/10)
 Στις 17 Νοεμβρίου 2016 ασκήθηκε προσφυγή κατά της Εποπτεύουσας Αρχής της ΕΖΕΣ ενώπιον του Δικαστηρίου της ΕΖΕΣ από τις Schenker North AB, Schenker Privpak AB και Schenker Privpak AS (εφεξής συλλογικά «DB Schenker»), εκπροσωπούμενες από τον Jon Midthjell, Advokatfirmaet Midthjell AS, Grev Wedels plass 5, NO-0151 Όσλο, Νορβηγία.
 Η προσφεύγουσα ζητεί από το Δικαστήριο να εκδώσει την ακόλουθη απόφαση:
 1.
 Το συνολικό ποσό των λοιπών δαπανών που θα καταβληθούν από την Εποπτεύουσα Αρχή της ΕΖΕΣ στις Schenker North AB, Schenker Privpak AB και Schenker Privpak AS καθορίζεται σε 183 951 ευρώ.
 2.
 Το ποσό αυτό προσαυξάνεται με τόκους υπερημερίας από την ημερομηνία κατά την οποία η παρούσα απόφαση επιδίδεται στους διαδίκους μέχρι την πραγματική ημερομηνία πληρωμής. Το επιτόκιο που θα εφαρμοστεί υπολογίζεται βάσει του επιτοκίου που εφαρμόζει η Ευρωπαϊκή Κεντρική Τράπεζα στις κύριες πράξεις αναχρηματοδότησης που ισχύουν την πρώτη ημερολογιακή ημέρα του μηνός λήξης της προθεσμίας, προσαυξημένο κατά τρεισήμισι ποσοστιαίες μονάδες.
 Νομικά και πραγματικά περιστατικά και νομική θεμελίωση:
 —
 Οι προσφεύγουσες, καλούμενες συλλογικά «DB Schenker», ασκούν δραστηριότητες χερσαίων, θαλάσσιων και σιδηροδρομικών μεταφορών στη Νορβηγία, Σουηδία και Δανία. Η DB Schenker ήταν η προσφεύγουσα στην υπόθεση E-14/11 κατά της Εποπτεύουσας Αρχής της ΕΖΕΣ ενώπιον του Δικαστηρίου της ΕΖΕΣ.
 —
 Το άρθρο 70 παράγραφος 1 του Κανονισμού Διαδικασίας του Δικαστηρίου της ΕΖΕΣ αναφέρει:
 «Αν γεννηθεί αμφισβήτηση σχετικά με τα έξοδα που μπορούν να αναζητηθούν, το Δικαστήριο αποφαίνεται με διάταξη κατόπιν αιτήσεως του ενδιαφερομένου διαδίκου και αφού ο αντίδικος υποβάλει τις παρατηρήσεις του.».
 —
 Με την απόφασή του στην υπόθεση E-14/11, το Δικαστήριο της ΕΖΕΣ διέταξε την Εποπτεύουσα Αρχή της ΕΖΕΣ να καταβάλει τα έξοδα στα οποία υποβλήθηκε η προσφεύγουσα.


type: wikipedia

text:
Salvatore Shigeta (born Salvatore Cuomo) is an Italian-born Japanese celebrity chef, restaurateur and media personality, known for his food-focused television shows and cookbooks, and his restaurants across Asia.
 He is known in Japan as "The Pizza Man" and "The Grand Chef". He owns and operates Ystable Corporation, ownedtogether with Seizaburo Kanayama.
 Early life
 Salvatore Cuomo was born in Naples, Italy, in 1972, the son of an Italian father and Japanese mother.
 Cuomo was first inspired by his father who also was an Italian Chef in Naples. He began at the young age of 11, where he trained himself in the kitchen and traveled frequently between Italy and Japan. He gradually learned how to blend the traditional Italian art of cooking with the Japanese art of perfection.
 A few years later he travelled to Japan with his father who opened an Italian restaurant in Chiba in 1984.
 About those early years Salvatore told the press that it wasn't a good starting experience: "I didn’t like Japan at all, so after one year, I went back to Italy and spent 2–3 years studying at a culinary school. When I was 18, I returned to Japan after my father became terminally ill and I have been here ever since."
 Cuomo said that Italian Cuisine was just starting to get popular in those days. He and his two brothers decided that in order to succeed in the restaurant business in Japan they would have to understand the Japanese food mentality. They spent a couple of years researching the market before opening a new restaurant in Tokyo with what Cuomo calls "Original Neapolitan pizza."
 Since that time, Cuomo has been credited with catapulting Neapolitan pizza to fame in Japan, and today in all Asia.
 Career
 His first job was as a pizzaiolo in Naples, where he first gained experience with preparing pizzas and Italian dishes, and developed a relationship with his mentor, his father.
 Cuomo has been credited with catapulting Neapolitan pizza to fame in Japan, and today he operates and supervises more than 77 Pizza Salvatore restaurants, and five The Kitchen Salvatore Cuomo restaurants (in Kyoto, Nagoya and Shanghai, Seoul Korea), as well as Salvatore Cuomo Bros (under the umbrella of XEX), BOTTEGA casual dining, Café al Grazie, and Italiaichiba Bar establishments.
 Cuomo has made numerous guest appearances on TV programs such as Iron Chef and Buona Sera, an Italian cooking program on WOWOW.
 He has written three books: Welcome to Neapolitan Dining Table (1995), Happy Pasta (1997), Sun’s Dining Table (1999), One Life (2010), #PIZZAUNESCO 2016 (2016), #PIZZAUNESCO 2017 (2017)
 In 2010, the Yucasee Newspaper reported Salvatore Cuomo collaborating with 辻口博啓氏 Tsujikuchi Hiroshi Akira, Japanese chef patissier-chocolatier.
 In March 2014, ANA (All Nippon Airways) joins Salvatore Cuomo
 Chef Cuomo said numerous times to be very careful that all his outside activities do not take him out of the kitchen for too long. "It's very important to stay in my chef's uniform. I may be a CEO but the kitchen is my second home. You can only understand the feelings of your customers by being there, not just by asking staff."
 In December 2013, Tsujikuchi Hiroshi chef at Le Chocolat de H (Japan), owned by Salvatore Cuomo, wins the highest award for a Pastry Chef at the Salon Du Chocolat, International Pastry Competition held in Paris.
 In February 2014, Salvatore Cuomo opened his first restaurant in Taiwan. TVBS reported that the chef's move would help the country with an injection of $70 million in the economy.
 Paul Huaug, pizzaiolo working for Chef Cuomo won the Caputo Cup (Taipei) in May 2014. Paul Huang is the first officially recognised Taiwanese pizzaiolo by the Italian Neapolitan Pizzaiolo Association). Always the same month Salvatore Cuomo appears on Vogue Taiwan and Taiwanese Television storm the restaurant for the weeks after the competition as first Taiwanese Pizza Maker wins an international competition for the first time in the history of the country.
 In June 2014, Taiwanese magazine Bazar named Cuomo the best thing that landed in Taiwan in 2014.
 TV and media
 Salvatore started doing TV in Japan, hosting a TV cooking program on major television and smaller channels.
 Every new opening is still today carefully followed by the Japanese Media
 In June 2010, Chinese Magazine Sina Fashion calls Salvatore "a gift from Naples" after the success of the first VPN Accredited Neapolitan Restaurant in mainland China.
 In February 2013 South Korean editor Ju Younguk describes the moment Pizza first arrived in the country in 1985 as if history repeated itself with the first Salvatore Cuomo Restaurant opening in Korea.
 The food critic talks about Salvatore visiting local artisans in order to reproduce the authentic wood oven to bake pizza in Korea too, titleing him "a treat Precious in taste"
 In 2013 XEX Tokyo Restaurant owned by Salvatore Cuomo was described by Anthony Bourdain during his show Anthony Bourdain: No Reservations Tokyo, on the Travel Channel as the final destination for the Japanese elite.
 In 2019 Arirang TV Documentary about Chef Salvatore Cuomo In Busan Korea Travel Channel
 Awards and honours
 In June 2004 awarded by the ICF Worldwide Italian Cuisine Ambassador. A proponent of fresh italian cuisine, Cuomo was named the most influential Italian person in Japan.
 In 2006, 2007 and 2008, Chef Cuomo placed in the first 3 positions at the International Pizza Festival held in Naples World Pizza Championship.
 In 2009, he was honored Chevallier by the ORDRE DES COTEAUX DE CHAMPAGNE in recognition to his economic help to the wine industry and expansion of Italian and French products in Asia.
 In 2010, he was named World Wide 1st. Ambassador of Mozzarella Bufala Campana.
 In 2013 was awarded Parma Ham Specialist by the Parma Ham Prosciutto for his high quality restaurants where Parma Ham is used and his contribution to the industry.
 In 2017 UNESCO Committee Member of the Neapolitan Pizza Association: Listing of the Art of Neapolitan Pizza Making on UNESCO'S Intangible Cultural
 Other
 2017 UNESCO'S Committee Member of the Neapolitan Pizza Association: Listing of the Art of Neapolitan Pizza Making on UNESCO'S Intangible Cultural Heritage Loist in Cheju Iland Korea
 2016 Asia Team Leader - Longest Pizza in the World in Naples, Italy, Guinness World Records 2014 Parma Ham Specialist
 2013 APN Ambassador in Asia2012 Ordre des Coteaux de Champagne (Officier)2010 Shanghai EXPO EXECUTIVE CHEF Casa Italia
 2009 Verace Pizza Napoletana Ambassador in the world. Pizza World Championship 3rd Classified PIZZA FEST NAPLES
 2008 Pizza World Championship 2nd. Classified PIZZA FEST NAPLES
 2007 Pizza World Championship 1st. Classified PIZZA FEST NAPLES
 Books
 Welcome to Neapolitan Dining Table (1995)
 Happy Pasta (1997) – Japanese Only
 Sun’s Dining Table (1999)
 One Life (2010)
 #PizzaUnesco (2016-2017)
 References
 2019 feb. Arirang TV Korea Documentary aout Chef Salvatore Cuomo in Busan
 Further reading
 Japan Today, The Pizza Man at Japan Today
 Spice with style on the side at Japan Times.
 Salvatore Cuomo arrives in Taiwan – Issue 203 – 2014/03/01 in Taipei Walker Magazine.
 Vouge. Restaurant of the month.
 Vogue talks about The Kitchen Restaurant of Salvatore Cuomo, The New Shanghai.
 External links
 Biography at Tokyo Families, February 2011.
 Italian chefs
 Italian bloggers
 Male bloggers
 Italian food writers
 Italian people of Japanese descent
 Living people
 Businesspeople from Naples
 1972 births
 Japanese television chefs
 Expatriate television personalities in Japan


text:
 29.10.2011
 MT
 Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea
 C 319/20
 Digriet tal-Qorti Ġenerali tal-1 ta’ Settembru 2011 — Elosta vs Il-Kummissjoni
 (Kawża T-102/09) (1)
 (Rikors għal annullament - Terminu għall-preżentata ta’ rikors - Tardività - Nuqqas ta’ forza maġġuri - Nuqqas ta’ żball skużabbli - Inammissibbiltà)
 2011/C 319/41
 Lingwa tal-kawża: l-Ingliż
 Partijiet
 Rikorrent: Abdelrazag Elosta (Pinner, Middlesex, ir-Renju Unit) (rappreżentanti: E. Grieves, Barrister, u A. McMurdie, Solicitor)
 Konvenuta: Il-Kummissjoni Ewropea (rappreżentanti: E. Paasivirta u M. Konstantinidis, agenti)
 Parti intervenjenti insostenn tal-konvenuta: Il-Kunsill tal-Unjoni Ewropea (rappreżentanti: R. Szostak, G. Étienne, M. Josephides u E. Finnegan, aġenti)
 Suġġett
 Talba għall-annullament tar-Regolament tal-Kummissjoni (KE) Nru 1330/2008, tat-22 ta’ Diċembru 2008, li jemenda għall-103 darba r-Regolament tal-Kunsill (KE) Nru 881/2002 li jimponi ċerti miżuri speċifiċi restrittivi diretti kontra ċerti persuni u entitajiet assoċjati ma’ Usama bin Laden, in-netwerk ta’ Al-Qaida u t-Taliban, (ĠU L 345, p. 60), sa fejn jirrigwarda lir-rikorrent.
 Dispożittiv
 (1)
 Ir-rikors huwa miċħud bħala inammissibbli.
 (2)
 A. Elosta huwa kkundannat ibati, minbarra l-ispejjeż tiegħu, l-ispejjeż tal-Kummissjoni Ewropea.
 (3)
 Il-Kunsill tal-Unjoni Ewropea għandu jbati l-ispejjeż tiegħu.
 (1) ĠU C 13, 15.01.2011.


text:
Па̀дина е село в Североизточна България. То се намира в община Девня, област Варна. Старото му име е Копузджу („Кълбовиден“).
 История
 До 1934 година името на селото е Копузджу. Преименувано е със заповед от 14 август 1934 г.
 През 1985 година Падина има 543 жители.
 Село Падина разполага с етнографски музей и църква, създадена в средата на XX век.
 В етнографския музей се съхраняват автентични носии, произведени саморъчно от жители на селото. Там могат да се видят и вещи от времето на комунистическата епоха.
 Сградата представлява зала, издигаща се над правоъгълна основа. Интериорът е изцяло от дърво и включва хорова част и олтар в източната, и издигнат като втори етаж балкон, в западната част на църквата. До него се достига по малка стълба.
 Църквата разполага със седалки за вярващите, желаещи да участват в литургиите. Иконите, килимите и свещниците са закупени със средства, събрани от жителите на селото.
 Дворът е ограничен с правоъгълна ограда, а в неговата западна част, зад църквата, се намира камбанария. Тя не е свързана с църквата и във външното си офомление имитира три етажно разделение.
 Целият екстериор на църквата, със своите декоративни заоблени аркади и белия цвят, в който е иззидана сградата напомня средиземноморски стил.
 Почти идентични църкви са изградени в цяля област Девня, вероятно от един и същ майстор.
 През 2011 година в Падина беше сложено началото на „Работилница за бъдеще България“, чийто инициатор е германският предприемач Франц Йозеф Гренцебах.
 „Работилница за бъдеще България“ беше открита на 18.06.2011 от премиера на Република България Бойко Борисов и оттогава организра работни срещи и форуми, подкрепящи диалога между предприемачи, политици и учени на особено решаващи за съдбата на страната теми.
 Население
 Численост на населението според преброяванията през годините:
 Етнически състав
 Преброяване на населението през 2011 г.
 Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:
 Личности
 Велико Стоянов (1943) – български актьор
 Франц Йозеф Гренцебах – предприемач и основател на инициативата Работилница за бъдеще България
 Недко Недев(1948)- български спортист(класическа борба)
 Източници
 Села в област Варна
 Населени места в община Девня


text:
 19.5.2014
 LV
 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
 C 151/12
 Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 24. februārī iesniedza Juzgado de Primera Instancia de Miranda de Ebro (Spānija) – Banco Grupo Cajatres S.A./María Mercedes Manjón Pinilla un Comunidad Hereditaria formada al fallecimiento de D. Miguel Ángel Viana Gordejuela
 (Lieta C-90/14)
 2014/C 151/15
 Tiesvedības valoda – spāņu
 Iesniedzējtiesa
 Juzgado de Primera Instancia de Miranda de Ebro
 Pamatlietas puses
 Prasītāja: Banco Grupo Cajatres S.A.
 Atbildētāji: María Mercedes Manjón Pinilla un Comunidad Hereditaria formada al fallecimiento de D. Miguel Ángel Viana Gordejuela
 Prejudiciālie jautājumi
 1)
 Vai Direktīvas 93/13/EEK (1) 6. panta 1. punktam un 7. panta 1. punktam] ir pretrunā tāda tiesību norma kā 2013. gada 14. maija Likuma Nr. 1/2013 Otrais pārejas noteikums, kurā ir noteikts, ka katrā ziņā ir jāsamazina nokavējuma procentu likme, neatkarīgi no tā, vai noteikums par nokavējuma procentiem jau sākotnēji bija spēkā neesošs, jo tas ir negodīgs?
 2)
 Vai Direktīvas 93/13 3. panta 1. punktam, 4. panta 1. punktam, 6. panta 1. punktam un 7. panta 1. punktam ir pretrunā tāda valsts tiesību norma kā Ley Hipotecaria [Hipotekārā likuma] 114. pants, ar kuru valsts tiesai, pārbaudot, vai noteikums par nokavējuma procentiem ir negodīgs, ir atļauts pārbaudīt tikai to, vai nolīgtā procentu likme trīs reizes pārsniedz likumisko procentu likmi, bet tā nevar pārbaudīt citus apstākļus?
 3)
 Vai Direktīvas 93/13 3. panta 1. punktam, 4. panta 1. punktam, 6. panta 1. punktam un 7. panta 1. punktam ir pretrunā tāda tiesību norma kā LEC [Civilprocesa likuma] 693. pants, saskaņā ar kuru ir atļauts pirms termiņa pieprasīt atmaksāt visu aizdevuma summu, ja nav veikti trīs ikmēneša maksājumi, neņemot vērā citus faktorus, piemēram, aizdevuma termiņu, tā apmēru vai citus būtiskus jautājumus, un kurā ir paredzēts, ka no šādas pirmstermiņa atmaksas sekām var izvairīties, ja kreditors to vēlas, izņemot gadījumus, ja hipotēka ir garantēta ar aizņēmēja mājokli?
 (1) 1993. gada 5. aprīļa Direktīva 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV L 95, 29. lpp.).


text:
Ομοσπονδία Υπαλλήλων Ο.Α.Ε.Δ - Χωρίς καθαριότητα οι Υπηρεσίες του ΟΑΕΔ
 Χωρίς καθαριότητα οι Υπηρεσίες του ΟΑΕΔ
 Αρ. Πρωτ. 368 / 3 -10-2019
 Θέμα: Χωρίς καθαριότητα οι Υπηρεσίες του ΟΑΕΔ
 Τον Ιούνιο του 2018 με τη ΣΟΧ 1/2018 προσελήφθησαν 437 υπάλληλοι καθαριότητας στον ΟΑΕΔ και απομακρύνθηκαν οι εργολάβοι που για χρόνια είχαν αναλάβει τις σχετικές υπηρεσίες καθαριότητας.
 Να σημειώσουμε ότι οι εργολάβοι απομυζούσαν οικονομικά τον Οργανισμό και οι υπάλληλοι καθαριότητας που χρησιμοποιούσαν ήταν κακοπληρωμένοι και εργασιακά υποβαθμισμένοι, το δε κόστος για τον Οργανισμό ήταν αρκετά υψηλότερο.
 Η σύμβαση των συναδέλφων υπαλλήλων καθαριότητας έληξε τη Δευτέρα 30/9. Αντί το Υπουργείο Εργασίας να δώσει μια μικρή παράταση μέχρι την ανάληψη των καθηκόντων από τους επιτυχόντες της νέας προκήρυξης, (ΣΟΧ 1/2019), επέλεξε να μείνουν οι υπηρεσίες χωρίς καθαριότητα, επέλεξε να ξαναφέρει τους εργολάβους καθαριότητας,(ελπίζουμε για λίγο) με διοικητική επιβάρυνση και κόστος για τον ΟΑΕΔ.
 Συμπερασματικά μπορούμε να πούμε ότι, όσο οι Κυβερνήσεις δεν αποφασίζουν να καλύψουν τις θέσεις αυτές με μόνιμο προσωπικό, θα καταγράφονται τέτοια φαινόμενα, φαινόμενα με υπηρεσίες του ΟΑΕΔ χωρίς καθαριότητα, απολυμένους υπαλλήλους καθαριότητας και τις διοικητικές υπηρεσίες του Οργανισμού να τρέχουν να καλύψουν τις ατέρμονες γραφειοκρατικές διαδικασίες.
 Ζητούμε την κάλυψη των θέσεων καθαριότητας με μόνιμο προσωπικό, γιατί αυτονόητα οι θέσεις αυτές καλύπτουν πάγιες και διαρκείς ανάγκες του Οργανισμού.
 Ζητούμε την οριστική απομάκρυνση των εργολάβων από όλους τους τομείς του ΟΑΕΔ
 Μακράκης Γ. Τηλιγάδας Κ.


text:
 Eagrán sealadach
 BREITHIÚNAS NA CÚIRTE (an Mór-Dhlísheomra)
 5 Aibreán 2022 (*)
 (Caingean le haghaidh neamhniú — Cinneadh na Comhairle i ngníomh Choiste na mBuanionadaithe (Coreper) an 5 Feabhra 2020 lena bhformheastar an aighneacht leis an Eagraíocht Mhuirí Idirnáisiúnta (IMO) maidir le treoirlínte saolré a thabhairt isteach chun meastachán a dhéanamh ar astaíochtaí gás ceaptha teasa ag breoslaí malartacha inbhuanaithe “ó thobar go humar” — Airteagal 17(1) CAE — Ionadaíocht sheachtrach an Aontais Eorpaigh — An aighneacht sin a tharchur chuig IMO ag an mBallstát a bhfuil Uachtaránacht na Comhairle aige, thar ceann na mBallstát agus an Choimisiúin)
 I gcás C-161/20,
 IARRAIDH ar chaingean le haghaidh neamhniú faoi Airteagal 263 CFAE, a tionscnaíodh an 14 Aibreán 2020, idir
 An Coimisiún Eorpach, dá ndéanann J.-F. Brakeland, S.L. Kalėda, W. Mölls agus E. Georgieva ionadaíocht ar dtús, agus ina dhiaidh sin dá ndéanann J.-F. Brakeland, S.L. Kalėda agus E. Georgieva ionadaíocht, i gcáil Gníomhairí,
 Iarratasóir
 agus
 Comhairle an Aontais Eorpaigh, dá ndéanann N. Rouam, K. Michoel, T. Haas agus A. Norberg ionadaíocht, i gcáil Gníomhairí,
 Cosantóir
 arna thacú ag:
 Ríocht na Beilge, dá ndéanann S. Baeyens agus P. Cottin ionadaíocht, i gcáil Gníomhairí, agus V. Van Thuyne agus W. Timmermans, advocaten,
 Poblacht na Seice, dá ndéanann M. Smolek, J. Vláčil, D. Czechová, K. Najmanová agus L. Březinová ionadaíocht, i gcáil Gníomhairí,
 Ríocht na Danmhairge, dá ndéanann J. Nymann-Lindegren, M. Jespersen, V. Pasternak Jørgensen agus M. Søndahl Wolff ionadaíocht ar dtús, agus ina dhiaidh sin dá ndéanann V. Pasternak Jørgensen agus M. Søndahl Wolff ionadaíocht, i gcáil Gníomhairí,
 Poblacht Chónaidhme na Gearmáine, dá ndéanann D. Klebs agus J. Möller ionadaíocht, i gcáil Gníomhairí,
 An Phoblacht Heilléanach, dá ndéanann S. Chala ionadaíocht, i gcáil Gníomhaire,
 Poblacht na Fraince, dá ndéanann J.-L. Carré, T. Stéhelin agus A.-L. Desjonquères ionadaíocht, i gcáil Gníomhairí,
 Ríocht na hÍsiltíre, dá ndéanann M.K. Bulterman, H.S. Gijzen agus J.M. Hoogveld ionadaíocht, i gcáil Gníomhairí,
 Poblacht na Fionlainne, dá ndéanann H. Leppo ionadaíocht, i gcáil Gníomhaire,
 Ríocht na Sualainne, dá ndéanann O. Simonsson, J.Lundberg, C. Meyer-Seitz, A.M. Runeskjöld, M. Salborn Hodgson, H. Shev, H. Eklinder agus R. Shahsavan Eriksson, i gcáil Gníomhairí,
 idiragraithe,
 Tugann AN CHÚIRT BHREITHIÚNAIS (an Mór-Dhlísheomra),
 agus í comhdhéanta mar seo a leanas: K. Lenaerts, Uachtarán, A. Prechal, C. Lycourgos, E. Regan, S. Rodin, I. Jarukaitis, N. Jääskinen agus I. Ziemele, Uachtaráin Dlísheomra, J.-C. Bonichot, M. Safjan, P.G. Xuereb, N. Piçarra, L.S. Rossi (Rapóirtéir), A. Kumin agus N. Wahl, Breithiúna,
 Abhcóide Ginearálta: M. Szpunar,
 Cláraitheoir: M. Longar, Riarthóir,
 ag féachaint don nós imeachta i scríbhinn, agus i ndiaidh éisteacht an 7 Meán Fómhair 2021,
 tar éis éisteacht le tuairim an Abhcóide Ghinearálta ag éisteacht an 25 Samhain 2021,
 an Breithiúnas seo a leanas:
 Breithiúnas
 1 Lena iarratas, iarann an Coimisiún Eorpach go ndéanfar neamhniú ar Chinneadh na Comhairle i ngníomh Choiste na mBuanionadaithe (Coreper) an 5 Feabhra 2020 lena bhformheastar an aighneacht leis an Eagraíocht Mhuirí Idirnáisiúnta (IMO) maidir le treoirlínte saolré a thabhairt isteach chun meastachán a dhéanamh ar astaíochtaí gás ceaptha teasa ag breoslaí malartacha inbhuanaithe “ó thobar go humar”, d’fhonn é a tharchur chuig IMO ag Uachtaránacht na Comhairle thar ceann na mBallstát agus an Choimisiúin (“an cinneadh a chonspóidtear”).
 An dlí lena mbaineann
 Rún 65/276
 2 Leagtar amach i Rún 65/276 ó Chomhthionól Ginearálta na Náisiún Aontaithe an 3 Bealtaine 2011 (“Rún 65/276”):
 “GLACANN an Comhthionól Ginearálta,
 [...]
 Ag aithint gur faoi gach eagraíocht réigiúnach atá sé rialacha mionsonraithe a hionadaíochta seachtraí a shainiú,
 Ag meabhrú Rún 3208 (XXIX) an 11 Deireadh Fómhair 1974 lena ndeonaítear stádas breathnóra ar Chomhphobal Eacnamaíochta na hEorpa,
 Ag meabhrú freisin go bhfuil an tAontas Eorpach, i gcomhréir leis na forálacha dlíthiúla ábhartha, tagtha in ionad an Chomhphobail Eorpaigh, go bhfuil sé mar chuid de go leor ionstraimí a cuireadh i gcrích faoi choimirce na Náisiún Aontaithe agus mar bhreathnóir nó rannpháirtí in obair roinnt sainghníomhaireachtaí agus sainchomhlachtaí de chuid na Náisiún Aontaithe,
 [...]
 1. [...]
 2. Leis na rialacha atá leagtha amach san iarscríbhinn a ghabhann leis an Rún seo ar mhaithe le rannpháirtíocht ionadaithe an Aontais Eorpaigh, ina cháil mar bhreathnóir, ina sheisiúin agus ina obair agus i seisiúin agus in obair a choistí agus a mheithleacha, i gcruinnithe agus i gcomhdhálacha idirnáisiúnta arna n-eagrú faoina choimirce, agus ag comhdhálacha de chuid na Náisiún Aontaithe;
 [...] ”
 [Aistriúchán neamhoifigiúil]
 Na hionstraimí a bhaineann le IMO
 3 Is sainghníomhaireacht de chuid na Náisiún Aontaithe í IMO, a bunaíodh faoin gCoinbhinsiún maidir leis an Eagraíocht Mhuirí Idirnáisiúnta (“Coinbhinsiún IMO”) a síníodh sa Ghinéiv an 6 Márta, 1948 (Sraith chonarthaí na Náisiún Aontaithe, imleabhar 289, lch. 3), sa leagan is ábhartha don díospóid seo, atá freagrach, inter alia, as truailliú muirí agus truailliú atmaisféarach ó longa a chosc.
 4 Foráiltear le hAirteagal 4 de Choinbhinsiún IMO:
 “Féadfaidh gach Stát a bheith ina gcomhaltaí den Eagraíocht faoi na coinníollacha atá leagtha síos i gCuid III. ”
 [Aistriúchán neamhoifigiúil]
 5 Tá na Ballstáit uile ina bpáirtithe sa Choinbhinsiún.
 6 Níl an tAontas, ar an taobh eile, ina pháirtí sa Choinbhinsiún sin.
 7 Foráiltear le hAirteagal 25(a) den Choinbhinsiún sin:
 “Féadfaidh an Chomhairle [IMO] comhaontuithe a thabhairt i gcrích nó socruithe a dhéanamh maidir le caidrimh le heagraíochtaí eile [...] ”
 [Aistriúchán neamhoifigiúil]
 8 Foráiltear le hAirteagal 66 den Choinbhinsiún sin:
 “In aon ábhar a thagann faoi réim a inniúlachta, féadfaidh [IMO] comhoibriú le heagraíochtaí idir-rialtasacha eile a bhfuil leasanna agus gníomhaíochtaí acu a bhaineann leis na haidhmeanna atá á saothrú aige cé nach sainghníomhaireachtaí de chuid na Náisiún Aontaithe iad. ”
 [Aistriúchán neamhoifigiúil]
 9 Ar an 28 Meitheamh 1974, thug an Coimisiún comhaontú comhair i gcrích le IMO faoi Airteagal 229 de Chonradh CEE (“Comhaontú Comhair 1974”) trí mhalartú litreacha idir Uachtarán an Choimisiúin agus Ardrúnaí IMO. Foráiltear leis an gComhaontú, atá fós i bhfeidhm, go bunúsach, go mbeidh rúnaíocht IMO agus an Coimisiún ag comhoibriú lena chéile agus ag dul i gcomhairle lena chéile i réimsí leasa choitinn i gcomhréir leis na rialacha a bheidh le sainiú eatarthu ar bhonn gach cáis ar leith, chun faisnéis a mhalartú agus chun a chéile a choinneáil ar an eolas maidir leis na gníomhaíochtaí agus na cláir oibre uile a bheartaítear a d’fhéadfadh a bheith ina n-ábhar spéise ag ceachtar páirtí. Thairis sin, faoin gcomhaontú sin, iarrann rúnaíocht IMO ar an gCoimisiún breathnóirí a chur chuig comhdhálacha arna n-eagrú ag IMO agus chuig cruinnithe chomhlachtaí IMO a bhféadfadh tionchar a bheith acu ar ábhair spéise don Aontas.
 10 Sa bhreis ar a príomhchomhlachtaí, an Tionól, an Chomhairle agus an Rúnaíocht, tá cúig choiste ag IMO, lena n-áirítear an Coiste um Chaomhnú an Chomhshaoil Mhuirí (“MEPC”) agus an Coiste Muir-Shábháilteachta, a bhfuil cumhachtaí cinnteoireachta acu i gcur chun feidhme coinbhinsiún arna nglacadh faoi choimirce IMO nó a bhfuil sí freagrach astu ar shlí eile.
 11 Foráiltear, i bpointe 1.5 dar teideal “Cuspóirí”, sa doiciméad athbhreithnithe maidir le heagrú oibre agus modhanna oibre an Choiste Muir-Shábháilteachta agus MEPC agus a bhfochomhlachtaí (MSC-MEPC.1/Circ.5/Rev.1 an 13 Meitheamh 2018; (“Rialacha Nós Imeachta MSC-MEPC”)):
 “Is é aidhm fhorálacha an doiciméid seo ná na cuspóirí seo a leanas a bhaint amach:
 [...]
 6 an rannpháirtíocht is mó is féidir a áirithiú ag gach Ballstát agus ag gach eagraíocht a bhfuil stádas breathnóra acu in obair na gCoistí agus a bhfochomhlachtaí;
 [...] ”
 [Aistriúchán neamhoifigiúil]
 12 I gcomhréir le Riail 5(3) de Rialacha Nós Imeachta MEPC, tabharfar cuireadh d’Ard-Rúnaí MEPC ionadaíocht a dhéanamh thar a cheann ag gach seisiún den choiste sin ina bhfuil nithe atá ábhartha go díreach don chlár, d’eagraíochtaí idir-rialtasacha eile a bhfuil comhaontú nó socrú speisialta tugtha i gcrích leo agus d’eagraíochtaí neamhrialtasacha idirnáisiúnta a bhfuil caidreamh bunaithe ag IMO leo.
 Cúlra na díospóide
 13 Ar cheann de na coinbhinsiúin a tugadh i gcrích faoi choimirce IMO tá an Coinbhinsiún Idirnáisiúnta um Thruailliú ó Longa a Chosc, a síníodh i Londain an 2 Samhain 1973, arna chomhlánú le dhá phrótacal a glacadh le linn 1978 agus 1997 (“Coinbhinsiún Marpol”). Tá na Ballstáit uile ina bpáirtithe sa Choinbhinsiún seo, cé nach bhfuil an tAontas.
 14 Faoi Choinbhinsiún Marpol, ghlac IMO roinnt bearta éigeantacha arb é is aidhm dóibh astaíochtaí gás ceaptha teasa (GCT) ó mhuiriompar idirnáisiúnta a laghdú. Tá bearta breise á mbreithniú faoi láthair.
 15 Is é MEPC an comhlacht cinnteoireachta atá freagrach as Coinbhinsiún Marpol a chur chun feidhme.
 16 D’fhormheas Comhairle IMO cinneadh ó MEPC lenar bunaíodh meitheal idirsheisiúnach um laghdú astaíochtaí GCT ó longa (Intersessional Working Group on Reduction of GHG Emissions from Ships, nó “ISWG-GHG”) chun tuairisc a thabhairt do MEPC le linn a sheisiúin.
 17 Shainordaigh MEPC don ISWG-GHG moltaí nithiúla a fhorbairt chun úsáid breoslaí ísealcharbóin agus breoslaí carbóin nialasacha malartacha a spreagadh, lena n-áirítear treoirlínte a shainiú do gach cineál breosla ábhartha maidir le déine GCT/carbón le linn na saolré agus scéimeanna dreasachta a fhorbairt chun breoslaí malartacha a úsáid.
 18 Mar chuid den sainordú sin, d’iarr ISWG-GHG, ag an gcruinniú a bhí aige an 11 go 15 Samhain 2019, ar “Bhallstáit leasmhara agus eagraíochtaí idirnáisiúnta chun comhoibriú le chéile agus tograí le haghaidh dréacht-treoirlínte maidir le déine saolré GCT/carbóin do gach cineál breosla ábhartha a thíolacadh” [Aistriúchán neamhoifigiúil].
 19 Ar an 20 Nollaig 2019, chuir an Coimisiún doiciméad inmheánach oibre ar aghaidh chuig an gComhairle dar teideal “Union submission to the seventh meeting of the [ISWG-GHG] of the IMO in London from 23 to 27 March 2020 on the introduction of lifecycle guidelines to estimate well-to[-]tank greenhouse gas (GHG) emissions of sustainable alternative fuels to incentivise the uptake of sustainable alternative fuels at global level” [Aighneacht an Aontais chuig an seachtú cruinniú de chuid [ISWG-GHG] do IMO i Londain ón 23 go dtí an 27 Márta 2020 maidir le treoirlínte saolré a thabhairt isteach chun meastachán a dhéanamh ar astaíochtaí gás ceaptha teasa (GCT) de bhreoslaí malartacha inbhuanaithe ó thobar go humar chun glacadh breoslaí malartacha inbhuanaithe ar an leibhéal domhanda a dhreasú] [SWD (2019) 456 deireanach].
 20 Sa doiciméad oibre sin, chuir an Coimisiún in iúl gur laistigh d’inniúlacht sheachtrach eisiach an Aontais a tháinig an aighneacht atá san Iarscríbhinn agus gur cuireadh faoi bhráid na Comhairle í d’fhonn seasamh an Aontais maidir le tarchur chuig IMO a bhunú. Ina theannta sin, luadh an méid seo a leanas ag bun leathanach 1 den doiciméad oibre sin: “Is gníomhartha ionadaíochta seachtraí iad na tograí nó doiciméid faisnéise a chuirtear faoi bhráid IMO ar ábhair a thagann faoi réim inniúlacht sheachtrach eisiach an Aontais. Ní mór aighneacht den sórt sin a bheith déanta ag gníomhaí de chuid an Aontais a fhéadfaidh ionadaíocht sheachtrach a dhéanamh ar an Aontas faoin gConradh, eadhon, an Coimisiún nó Toscaireacht an Aontais in ábhair lasmuigh de [Chomhbheartas Eachtrach agus Slándála (CBES)], i gcomhréir le hAirteagal 17(1) CAE agus Airteagal 221 CFAE”. [Aistriúchán neamhoifigiúil]
 21 Ar deireadh, luadh i bhfotheideal na haighneachta féin gurb é an Coimisiún Eorpach a “chuir isteach é thar ceann an Aontais Eorpaigh”.
 22 Ar an 31 Eanáir 2020, chinn Meitheal na Comhairle “um Loingseoireacht”, ar thaobh amháin, a mholadh do Coreper go gcuirfí an aighneacht faoi bhráid IMO, ní thar ceann an Aontais, ach thar ceann na 27 mBallstát agus an Choimisiúin. Ar an taobh eile, tar éis leasú a dhéanamh, go háirithe, ar fhotheideal na dréacht-aighneachta ón gCoimisiún, d’iarr Meitheal na Comhairle ar Coreper an aighneacht a leasaíodh a fhormheas, d’fhonn go gcuirfidh Uachtaránacht na Comhairle ar aghaidh chuig IMO í.
 23 Ar an 5 Feabhra 2020, leis an gcinneadh a chonspóidtear, d‘fhormheas Coreper an méid a leasaíodh amhlaidh (“an aighneacht atá faoi dhíospóid”), d’fhonn go gcuirfidh Uachtaránacht na Comhairle chuig IMO í thar ceann na mBallstát agus an Choimisiúin.
 24 Trí ríomhphost an 7 Feabhra 2020, chuir Poblacht na Cróite, a raibh Uachtaránacht na Comhairle aici ar an dáta sin, an aighneacht atá faoi dhíospóid ar aghaidh chuig IMO thar ceann na 27 mBallstát agus an Choimisiúin.
 Foirmeacha na n-orduithe atá á lorg ag na páirtithe agus an nós imeachta os comhair na Cúirte Breithiúnais
 25 Áitíonn an Coimisiún gur cheart don Chúirt Bhreithiúnais an cinneadh a chonspóidtear a neamhniú agus éifeachtaí an chinnidh a choinneáil agus ordú a thabhairt don Chomhairle na costais a íoc.
 26 Áitíonn an Chomhairle gur cheart an caingean a dhíbhe agus gur cheart a ordú don Choimisiún na costais a íoc. Mar mhalairt air sin, sa chás go gcuirtear an cinneadh atá á chonspóid ar neamhní, áitíonn sí gur cheart don Chúirt Bhreithiúnais leanúint d’éifeachtaí an chinnidh sin.
 27 Le cinntí ó Uachtarán na Cúirte Breithiúnais an 15 Meán Fómhair, an 24 Meán Fómhair, an 25 Meán Fómhair, an 1 Deireadh Fómhair, an 6 Deireadh Fómhair, an 8 Deireadh Fómhair agus an 13 Deireadh Fómhair 2020, ceadaíodh do Ríocht na Beilge, do Phoblacht na Seice, do Ríocht na Danmhairge, do Phoblacht Chónaidhme na Gearmáine, don Phoblacht Heilléanach, do Phoblacht na Fraince, do Ríocht na hÍsiltíre, do Phoblacht na Fionlainne agus do Ríocht na Sualainne idirghabháil a dhéanamh mar thaca leis na horduithe atá á lorg ag an gComhairle.
 Ar an gcaingean
 Maidir le dlínse na Cúirte Breithiúnais
 28 Áitíonn an Phoblacht Heilléanach, go bunúsach, go bhfuil caingean an Choimisiúin bunaithe ar an mbuntuiscint, a dhíospóideann an Chomhairle, go bhfuil stádas breathnóra ag an Aontas Eorpach ag IMO. Dá bhrí sin, chun rialú a thabhairt ar an gcaingean sin, ba cheart don Chúirt Bhreithiúnais, mar réamhphointe, Coinbhinsiún IMO a léirmhíniú chun a chinneadh an bhfuil an stádas sin ag an Aontas Eorpach nó nach bhfuil. Níl dlínse chun na críche sin ag an gCúirt Bhreithiúnais, ós rud é nach cuid de dhlí an Aontais é an Coinbhinsiún sin.
 29 I ndáil leis sin, is leor a thabhairt faoi deara, ar an gcéad dul síos, mar a thug an tAbhcóide Ginearálta faoi deara, go bunúsach, i bpointí 44 go 46 dá Thuairim, nach ndíospóideann an Phoblacht Heilléanach go bhféadfaí agóid a dhéanamh i gcoinne an chinnidh a chonspóidtear chun críocha Airteagal 263 CFAE. Ina theannta sin, tá glactha ag an gCúirt Bhreithiúnais cheana féin le hinghlacthacht caingean le haghaidh neamhniú a tugadh i gcoinne cinnidh ó Coreper plépháipéar a chur faoi bhráid coiste arna bhunú le comhaontú idirnáisiúnta, a mhéid a fhéachann cinneadh den sórt sin le héifeachtaí dlíthiúla a tháirgeadh [féach, chuige sin, breithiúnas an 20 Samhain 2018, An Coimisiún v an Chomhairle (AMP Antarctique), C-626/15 agus C-659/16, EU:C:2018:925, míreanna 59 go 67].
 30 Ar an dara dul síos, ní dhéanann an Phoblacht Heilléanach díospóid go bhfuil na saincheisteanna dlí ar a bhfuil an Coimisiún ag brath mar thaca leis an gcaingean ag líomhain go ndearnadh sárú ar na Conarthaí, ós rud é go bhfuil an sárú sin ar cheann de na cásanna inar tionscnaíodh an chaingean neamhnithe atá leagtha amach sa dara mír d’Airteagal 263 CFAE, agus a bhfuil dlínse ag an gCúirt Bhreithiúnais rialú ina leith.
 31 Admhaíodh nach bhfuil dlínse ag an gCúirt Bhreithiúnais, i bprionsabal, athbhreithniú a dhéanamh ar dhlíthiúlacht gníomhartha de dhlí an Aontais i bhfianaise forálacha comhaontaithe idirnáisiúnta nach bhfuil an tAontas ina pháirtí ann (féach, chuige sin, breithiúnas an 21 Nollaig 2011, Air Transport Association of America agus Páirtithe Eile, C-366/10, EU:C:2011:864, mír 52 agus an cásdlí dá dtagraítear).
 32 De réir cásdlí socair, áfach, i gcás ina gcinneann an tAontas Eorpach a chumhachtaí a fheidhmiú, ní mór na cumhachtaí sin a fheidhmiú i gcomhréir leis an dlí idirnáisiúnta ábhartha (breithiúnais an 24 Samhain 1992, Anklagemyndigheden v Poulsen agus Diva Navigation Corp, C-286/90, EU:C:1992:453, mír 9, chomh maith le breithiúnas an 20 Samhain 2018, An Coimisiún v an Chomhairle (AMP Antarctique), C-626/15 agus C-659/16, EU:C:2018:925, mír 127].
 33 Dá bhrí sin, ní mór don Chúirt Bhreithiúnais aird a thabhairt, laistigh de theorainneacha a dlínse faoi Airteagal 263 CFAE ach go háirithe, ar rialacha ábhartha an dlí idirnáisiúnta, a mhéid is gá an breithniú sin a dhéanamh chun an díospóid atá os a comhair a réiteach.
 34 Sa chás seo, chun an díospóid atá ann faoi láthair a réiteach, is gá don Chúirt Bhreithiúnais Coinbhinsiún IMO a chur san áireamh d’fhonn a chinneadh an bhfuil stádas laistigh den eagraíocht sin ag an Aontas Eorpach nó nach bhfuil.
 35 Sna himthosca sin, tá dlínse ag an gCúirt Bhreithiúnais rialú a thabhairt ar an gcaingean arna tionscnamh ag an gCoimisiún.
 Ar shubstaint an cháis
 36 Mar thaca lena gcaingean, chuir an Coimisiún dhá shaincheist dlí ar aghaidh. Leis an gcéad saincheist dlí, líomhnaítear sárú ar Airteagal 3(2) CFAE agus, dá bhrí sin, ar an inniúlacht sheachtrach eisiach atá ag an Aontas Eorpach faoin bhforáil sin, a mhéid is a fhéadfaidh an beart nó an gníomh atá le glacadh ag comhlacht arna chur ar bun le comhaontú idirnáisiúnta “éifeacht a bheith acu ar rialacha comhchoiteanna nó a raon feidhme a athrú”. Leis an dara saincheist dlí, líomhnaítear sárú ar an séú habairt d’Airteagal 17(1) CAE agus, dá bhrí sin, ar shainchumais institiúideacha an Choimisiúin.
 37 Ní foláir an dara saincheist dlí a scrúdú ar dtús.
 Ar an dara saincheist dlí
 – Argóintí na bpáirtithe
 38 Ag tacú leis an dara saincheist dlí dá chuid, áitíonn an Coimisiún gurb amhlaidh, ós rud é nach mbaineann an cinneadh a chonspóidtear le CBES, go bhfuil cumhacht aige sa chás seo, i gcomhréir leis an séú habairt d’Airteagal 17(1) CAE, chun ionadaíocht sheachtrach a dhéanamh ar an Aontas Eorpach. Ba ar an gcúis sin, agus i bhfianaise inniúlacht eisiach an Aontais maidir leis an ábhar lena mbaineann an aighneacht atá faoi dhíospóid, gur mhol an Coimisiún “go ndéanfadh an Coimisiún Eorpach é a chur isteach thar ceann an Aontais Eorpaigh”.
 39 Cuireann an Coimisiún in iúl nár chuir na rialacha is infheidhme maidir le comhar le IMO, lena n-áirítear Comhaontú Comhair 1974, arna léamh i bhfianaise Rún 65/276, ná Rialacha Nós Imeachta MSC-MEPC, go háirithe mír 1.5.6 de, bac ar an aighneacht sin á tíolacadh thar ceann an Aontais Eorpaigh.
 40 Maidir leis an gcéad Rún 65/276, a mhalairt ar fad atá i gceist, sa rún sin aithnítear creat institiúideach nua an Aontais tar éis do Chonradh Liospóin teacht i bhfeidhm. Leis an Rún sin, chuirfí in iúl go sonrach “gur faoi gach eagraíocht réigiúnach atá sé rialacha a hionadaíochta seachtraí a chinneadh” [Aistriúchán neamhoifigiúil]. Ós rud é gur de nádúr ginearálta é an t-aitheantas sin, níl aon tionchar ag an Rún sin ar a ábharthacht chun seasamh an Aontais Eorpaigh agus a chuid institiúidí a chinneadh i leith na sainghníomhaireachtaí sin. Thairis sin, le nóta comhpháirteach ó bhéal an 27 Samhain 2009, chuir an Chomhairle agus an Coimisiún IMO ar an eolas faoi na hiarmhairtí dlíthiúla a d’eascair as teacht i bhfeidhm Chonradh Liospóin, eadhon, “go bhfeidhmeoidh an tAontas Eorpach na cearta uile agus go nglacfaidh sé oibleagáidí uile an Chomhphobail Eorpaigh, lena n-áirítear a stádas laistigh den eagraíocht” ón 1 Nollaig 2009 agus “go ndéanfar na hathruithe a thiocfaidh as sin ar na socruithe ionadaíochta a chur in iúl in am trátha” [Aistriúchán neamhoifigiúil].
 41 Ar an taobh eile, le pointe 1.5.6 de Rialacha Nós Imeachta MSC-MEPC ceadaítear go sainráite d’eagraíochtaí a bhfuil stádas breathnóra acu páirt a ghlacadh in obair MEPC.
 42 Tugann an Coimisiún dá aire gur chuir Uachtaránacht na Comhairle an aighneacht atá faoi dhíospóid chuig IMO, tar éis an cinneadh a chonspóidtear a ghlacadh, thar ceann “na mBallstát agus an Choimisiúin”, agus ní thar ceann an Aontais Eorpaigh.
 43 Ina theannta sin, bhí an Chomhairle mícheart le glacadh leis nach raibh inniúlacht an Aontais Eorpaigh eisiach ach amháin mar chuid den aighneacht atá faoi dhíospóid agus gur ghá an rannchuidiú sin a mheas mar rannchuidiú hibrideach ó thaobh cineáil de. Thairis sin, dá dtuigfí an tagairt don “Choimisiún” mar thagairt indíreach don Aontas Eorpach, chuirfeadh an cinneadh a chonspóidtear cosc ar an gCoimisiún ionadaíocht sheachtrach an Aontais Eorpaigh a áirithiú i ndáil leis an gcuid sin den aighneacht sin.
 44 Ar aon chuma, ciallaíonn cumhacht ionadaíochta an Aontais a thugtar don Choimisiún leis na Conarthaí nach féidir le hUachtaránacht na Comhairle ionadaíocht a dhéanamh thar ceann an Aontais go dlíthiúil ná a cuid inniúlachtaí seachtracha a fheidhmiú. Ós rud é gur gníomh ionadaíochta seachtraí í an aighneacht atá faoi dhíospóid a seoladh chuig IMO, trí ríomhphost, rinneadh an gníomh sin de shárú ar Airteagal 17(1) CAE.
 45 Ina theannta sin, ní údaraíonn an fíoras nach ball d’eagraíocht idirnáisiúnta é an tAontas Eorpach Ballstát, ag gníomhú dó ina aonar i gcomhthéacs a rannpháirtíochta san eagraíocht idirnáisiúnta sin, gealltanais a thabhairt a d’fhéadfadh éifeacht a bheith acu ar rialacha AE arna nglacadh chun cuspóirí an Chonartha a bhaint amach.
 46 Thairis sin, tá tionchar ag na leasuithe a tugadh isteach le Conradh Liospóin, as a dtagann, ach go háirithe, Airteagal 1, Airteagal 17(1) agus Airteagal 47 CAE agus Airteagal 220 CFAE, ar an gcaoi a nglacann an Comhphobal, atá ina Aontas Eorpach anois, páirt in obair shainghníomhaireachtaí na Náisiún Aontaithe. Go háirithe, ó tháinig Conradh Liospóin i bhfeidhm, d’fheidhmigh an tAontas gach ceart agus ghlac sé air féin oibleagáidí uile an Chomhphobail, lena n-áirítear oibleagáidí a bhaineann lena stádas laistigh d’eagraíochtaí idirnáisiúnta ar chuir an Coimisiún naisc ar bun leo i gcomhréir le hAirteagal 229 de Chonradh CEE (Airteagal 302 de Chonradh CE anois). Thairis sin, tá na hathruithe dlíthiúla sin aitheanta go ginearálta ar an leibhéal idirnáisiúnta. Is é Rún 65/276 an léiriú is suntasaí ar an aitheantas sin.
 47 Dar leis an gComhairle, le tacaíocht ó na Ballstáit uile atá ag déanamh idiragairt, níl bunús leis an dara saincheist dlí.
 – Breithniú na Cúirte Breithiúnais
 48 Áitíonn an Coimisiún, trína dhara saincheist dlí, go mbronnann Airteagal 17(1) CAE, sa chás seo, inniúlacht eisiach ar an gCoimisiún chun ionadaíocht sheachtrach an Aontais Eorpaigh a áirithiú, agus gurb é an toradh a bhí air sin gur faoin institiúid sin a bhí sé an aighneacht atá faoi dhíospóid a chur ar aghaidh chuig IMO. Thairis sin, ós rud é go ndearnadh an aighneacht sin maidir le hábhar a thagann faoi inniúlacht eisiach an Aontais Eorpaigh, ba cheart é a thíolacadh thar ceann an Aontais agus ní thar ceann na mBallstát agus an Choimisiúin.
 49 I ndáil leis sin, ní mór a rá ag an tús, a mhéid a d’fhéadfaí a thuiscint go bhfuil argóint an Choimisiúin ag cáineadh an chinnidh a bhfuiltear ag cur ina coinne toisc gur údaraigh sé d’Uachtaránacht na Comhairle an aighneacht a chur ar aghaidh chuig IMO, ní hamháin thar ceann na mBallstát ach thar ceann an Choimisiúin freisin, cé gur chuir an Coimisiún ina coinne, is léir go bhfuil argóint den sórt sin as an am, ós rud é nár cuireadh ar aghaidh í den chéad uair ach sa fhreagra amháin. Ní mór, dá bhrí sin, a mheas go bhfuil sé neamh-inghlactha.
 50 Maidir le substaint na saincheiste dlí sin, ar an gcéad dul síos, ba cheart a mheabhrú, faoi fhoclaíocht an séú habairt d’Airteagal 17(1) CAE, cé is moite CBES agus de na cásanna eile dá bhforáiltear sna Conarthaí, nach bhfuil ábhartha sa chás seo, gur faoin gCoimisiún é ionadaíocht sheachtrach an Aontais Eorpaigh a áirithiú.
 51 Mar sin féin, ní dhéantar aon idirdhealú leis an bhforáil seo ag brath ar cibé an bhfeidhmíonn an tAontas a inniúlacht sheachtrach eisiach i gcomhréir le hAirteagal 3(2) CFAE nó an bhfeidhmíonn sé inniúlacht sheachtrach arna roinnt leis na Ballstáit, cibé acu a dhéanann sé amhlaidh i gcomhar leis na Ballstáit an agraíonn an Chomhairle an fhéidearthacht an tromlach is gá don Aontas Eorpach chun an inniúlacht sheachtrach sin a fheidhmiú leis féin a fháil laistigh di [féach, chuige sin, breithiúnas an 20 Samhain 2018, An Coimisiún v an Chomhairle (AMP Antarctique), C-626/15 agus C-659/16, EU:C:2018:925, mír 126].
 52 Fágann sé nach bhfuil inniúlacht an Choimisiúin ionadaíocht a dhéanamh ar an Aontas Eorpach agus é ag feidhmiú a inniúlachta seachtraí ag brath ar nádúr eisiach nó comhroinnte na hinniúlachta seachtraí sin, nach mbaineann ach le rialacha inmheánacha AE nach gcuireann ceangal ar thríú Stáit ná ar eagraíochtaí idirnáisiúnta eile.
 53 Sa dara háit, cé gur fíor é, mar a chuireann an Coimisiún go bunúsach, go gcuireann na Conarthaí teorainn le hinniúlacht an Choimisiúin ionadaíocht sheachtrach an Aontais Eorpaigh a áirithiú de bhua na maoluithe dá dtagraítear go sainráite in Airteagal 17(1) CAE, is de bhua na maoluithe sin, go fóill, mar a cuireadh in iúl cheana i mír 32 den bhreithiúnas seo, i gcás ina gcinneann an tAontas Eorpach, mar ábhar don dlí idirnáisiúnta, a chumhachtaí a fheidhmiú, nach mór an feidhmiú sin a dhéanamh i gcomhréir leis an dlí ábhartha idirnáisiúnta.
 54 Ar an gcéad dul síos, is léir ó Airteagal 4 de Choinbhinsiún IMO nach bhféadfaidh ach Stáit aontú leis. Dá bhrí sin, cé gur baill de IMO iad Ballstáit uile an Aontais, níl an tAontas féin mar bhall.
 55 Ar an dara dul síos, is fíor, i gcomhréir le hAirteagal 25(a) den Choinbhinsiún sin, go bhféadfaidh Comhairle IMO comhaontuithe a thabhairt i gcrích nó socruithe a dhéanamh maidir le caidreamh le heagraíochtaí eile, agus go bhféadfaidh IMO, faoi Airteagal 66 den Choinbhinsiún sin, maidir le haon ábhar a thagann faoina hinniúlacht, comhoibriú leis na heagraíochtaí idir-rialtasacha eile sin a bhfuil leasanna agus gníomhaíochtaí acu a bhaineann leis na haidhmeanna atá á saothrú aige gan iad a bheith ina sainghníomhaireachtaí de chuid na Náisiún Aontaithe.
 56 Is sa chomhthéacs sin, ina theannta sin, go ndearna an Coimisiún, ar bhonn Airteagal 229 de Chonradh CEE, Comhaontú Comhair 1974 a thabhairt i gcrích le IMO lena bhforáiltear, ach go háirithe, go bhféadfadh an Coimisiún a bheith rannpháirteach, mar bhreathnóir, in obair IMO agus, dá bhrí sin, go bhféadfadh sé aighneacht a chur isteach leis an eagraíocht sin ar a shon féin.
 57 Níl aon cheist faoi, áfach, nach ndearna an Comhphobal ná an tAontas Eorpach, a tháinig ina ionad, comhaontú a thabhairt i gcrích leis an Eagraíocht Mhuirí Idirnáisiúnta (IMO), agus gurb é an toradh a bheadh air sin ná nach bhfuil aon stádas ag an Aontas Eorpach laistigh de IMO.
 58 Is léir ó na doiciméid atá os comhair na Cúirte Breithiúnais agus na díospóireachtaí ón éisteacht go measann comhlachtaí IMO, ar bhonn na dtéacsanna is infheidhme maidir leis an eagraíocht sin, nach bhféadfaidh ach eagraíochtaí idir-rialtasacha a bhfuil comhaontuithe curtha i gcrích acu leo páirt a ghlacadh ina cuid oibre, go háirithe trí aighneachtaí a thaisceadh maidir le gníomhartha dlíthiúla a ghlacadh. Thairis sin, bhí sé bunaithe ar an mbreithniú sin gur dhiúltaigh, an 14 Feabhra 2005, Ardrúnaí IMO aighneacht a ghlacadh ó Ríocht na hÍsiltíre, thar ceann an Chomhphobail, mar fhreagra ar chuireadh IMO chuig eagraíochtaí idir-rialtasacha, ar an bhforas nach raibh an Comhphobal ina chomhalta de IMO agus nach raibh stádas breathnóra aige laistigh den eagraíocht sin.
 59 Sa chomhthéacs sin, is cinnte, ar an gcéad dul síos, go bhforáiltear i bpointe 1.5.6 de Rialacha Nós Imeachta MSC-MEPC do rannpháirtíocht ghníomhach eagraíochtaí a bhfuil stádas breathnóra acu in obair MEPC agus, ar an dara dul síos, i gcomhréir le Riail 5(3) de Rialacha Nós Imeachta MEPC, go bhféadfaidh eagraíochtaí idir-rialtasacha seachas IMO lena bhfuil comhaontú nó socrú speisialta curtha i gcrích agus eagraíochtaí neamhrialtasacha idirnáisiúnta lena bhfuil IMO tar éis a chaidreamh a bhunú leo ionadaíocht a dhéanamh thar ceann na mbreathnóirí sa choiste sin, agus, sa tríú háit, gur seoladh an aighneacht atá faoi dhíospóid chuig IMO mar fhreagra ar chuireadh ISWG-GHG atá luaite i mír 18 den bhreithiúnas seo, a díríodh chuig “na Ballstáit agus na heagraíochtaí idirnáisiúnta lena mbaineann”. Ní thugann na himthosca sin le tuiscint, áfach, go raibh an tAontas Eorpach, nach eagraíocht idirnáisiúnta é a bhfuil stádas breathnóra aici in IMO agus nach raibh aon chomhaontú nó socrú speisialta tugtha i gcrích ag IMO léi, mar a mheabhraítear i mír 57 thuas, i dteideal na haighneachta faoi dhíospóid a chur isteach ina hainm féin.
 60 Dá bhrí sin, murab ionann agus an Coimisiún, a thug Comhaontú Comhair 1974 i gcrích le IMO, níl aon cheart ag an Aontas Eorpach a bheith rannpháirteach in obair institiúidí agus choistí na heagraíochta sin.
 61 Thairis sin, d’aithin an Coimisiún ina mholadh don Chomhairle go n-údarófaí don Choimisiún tús a chur le caibidlíocht le IMO maidir leis na coinníollacha agus na rialacha mionsonraithe d’aontachas an Chomhphobail Eorpaigh (SEC (2002) 381 deireanach), nach raibh sé de cheart ag an gComhphobal páirt a ghlacadh in obair IMO agus, dá bhrí sin, go raibh sé chun leasa IMO aontú do Choinbhinsiún IMO.
 62 Mar sin féin, áitíonn an Coimisiún go gciallaíonn teacht i bhfeidhm Chonradh Liospóin, le tabhairt isteach an tríú mír d’Airteagal 1 agus Airteagal 47 CAE agus Airteagal 220 CFAE ach go háirithe, go raibh an tAontas Eorpach i dteideal gníomhú thar a cheann féin laistigh de IMO.
 63 Maidir leis sin, maidir leis an gcéad mhír d’Airteagal 1 agus d’Airteagal 47 CAE, foráiltear leis na forálacha sin, faoi seach, go ngabhfaidh an tAontas Eorpach ionad an Chomhphobail agus go dtiocfaidh sé i gcomharbas air agus go bhfuil pearsantacht dhlítheanach aige. Chuir an Chomhairle agus an Coimisiún iarmhairt dhlíthiúil Chonradh Liospóin in iúl do IMO le nóta comhpháirteach ó bhéal an 27 Samhain 2009 agus cuireadh san áireamh é i Rún 65/276 ó Chomhthionól Ginearálta na Náisiún Aontaithe.
 64 Seachas an fíoras, áfach, mar a dheimhnigh Ard-Rúnaí na Náisiún Aontaithe i nóta an 1 Meitheamh 2011, nach bhfuil feidhm ag an Rún sin maidir le sainghníomhaireachtaí na Náisiún Aontaithe, ní féidir leis an Rún sin ná, mar gheall ar a nádúr aontaobhach go háirithe, an nóta ó bhéal an 27 Samhain 2009 stádas laistigh de IMO a thabhairt don Aontas Eorpach, ar chaoi ar bith, nach raibh ag an gComhphobal.
 65 Ar an dara dul síos, maidir le hAirteagal 220 CFAE, is fíor go dtugann sé inniúlacht don Aontas “aon chomhar úsáideach a bhunú le horgáin na Náisiún Aontaithe agus a sainghníomhaireachtaí”, agus go dtugann Airteagal 229 de Chonradh CEE cuireadh de chúram ar an gCoimisiún “gach nasc iomchuí a áirithiú le horgáin na Náisiún Aontaithe [agus] lena sainghníomhaireachtaí” [Aistriúchán neamhoifigiúil].
 66 Ní raibh sé d’éifeacht ag glacadh Airteagal 220 CFAE, áfach, go raibh an tAontas tagtha in ionad an Choimisiúin mar pháirtí sna comhaontuithe comhair arna dtabhairt i gcrích ag an gCoimisiún ar bhonn Airteagal 229 de Chonradh CEE, amhail Comhaontú Comhair 1974. Cé, i gcomhréir leis an tríú mír d’Airteagal 1 CAE, gur tháinig an tAontas Eorpach in ionad agus i gcomharbacht an Chomhphobail, nuair a tháinig Conradh Liospóin i bhfeidhm, níor foráladh leis an bhforáil sin ná le haon fhoráil eile de na Conarthaí go bhféadfadh an tAontas Eorpach teacht in ionad an Choimisiúin.
 67 Sa tríú háit, toisc nach bhfuil an tAontas Eorpach ina chomhalta de EMI agus nach bhfuil comhaontuithe sonracha tugtha i gcrích aige le EMI lena gceadaítear dó a bheith rannpháirteach in obair na heagraíochta sin, ní chuirfear bac ar a inniúlacht sheachtrach a fheidhmiú iarbhír sa réimse sin.
 68 Chun na gcríoch sin, ar an gcéad dul síos, ní mór a áirithiú go mbeidh an tAontas Eorpach in ann a inniúlacht a fheidhmiú go hinmheánach agus, i bhfeidhmiú na hinniúlachta sin, saineoidh sé a sheasamh féin i gcomhréir leis an nós imeachta is infheidhme maidir leis an ábhar lena mbaineann.
 69 Ar an dara dul síos, i gcás nach ball d’eagraíocht idirnáisiúnta an tAontas Eorpach agus dá bhrí sin go gcoisceann an dlí idirnáisiúnta ábhartha é a inniúlacht a fheidhmiú go seachtrach, laistigh d’eagraíocht den sórt sin, féadfaidh na Ballstáit, go háirithe, an inniúlacht sin a fheidhmiú, ag gníomhú dóibh go comhpháirteach, i gcomhréir le dualgas an chomhair dhílis dá dtagraítear in Airteagal 4(3) CAE, chun leasa an Aontais Eorpaigh. Sa chomhthéacs sin, ní féidir cosc a chur ar na Ballstáit aighneachtaí a tharchur chuig an eagraíocht sin, cibé an mbaineann siad le réimsí a thagann faoi inniúlacht eisiach an Aontais nó le hinniúlacht a roinneann sé leis na Ballstáit [féach, sa chiall seo, Tuairim 2/91 (Coinbhinsiún Uimh. 170 EIS), an19 Márta 1993, EU:C:1993:106, mír 5; breithiúnas an 12 Feabhra 2009, An Coimisiún v an Ghréig, C-45/07, EU:C:2009:81, mír 31, agus Tuairim 1/13 (Aontachas tríú Stáit le Coinbhinsiún na Háige), an 14 Deireadh Fómhair 2014, EU:C:2014:2303, mír 44].
 70 Sa chás seo, is cinnte gur fhormheas an Chomhairle, ar thogra ón gCoimisiún, aighneacht an Aontais Eorpaigh le cur faoi bhráid IMO, aighneacht nach ndéanfaidh an Coimisiún, mar a dhearbhaigh an Coimisiún ag an éisteacht, an modh formheasta ná an t-ábhar a chonspóid.
 71 San am céanna, ní fhéadfaí an aighneacht sin, ar na cúiseanna a leagtar amach i mír 53 go mír 66 thuas, go neamhspleách ar cibé acu a thagann an aighneacht sin faoi inniúlacht eisiach nó faoi inniúlacht chomhroinnte an Aontais Eorpaigh, a chur faoi bhráid IMO, ar chaoi ar bith, thar ceann an Aontais Eorpaigh gan na rialacha lena rialaítear obair na heagraíochta sin a shárú. Dá bhrí sin, bhí sé de cheart ag an gComhairle a mheas gur ghá do na Ballstáit an aighneacht atá faoi dhíospóid atá i gceist a tharchur thar a gceann, ag gníomhú dóibh go comhpháirteach ar mhaithe leis an Aontas Eorpach.
 72 Ar an gceathrú dul síos, agus ar deireadh, maidir le hargóint an Choimisiúin nach bhféadfadh Poblacht na Cróite an aighneacht atá faoi dhíospóid a tharchur gan inniúlacht sheachtrach an Aontais Eorpaigh agus cumhacht ionadaíochta seachtraí an Choimisiúin a shárú, is fíor nach dtugann an tAontas Eorpach, díreach mar bhall d’eagraíocht idirnáisiúnta, údarú do Bhallstát, ag gníomhú dó ina aonar i gcomhthéacs a rannpháirtíochta in eagraíocht idirnáisiúnta, dul i mbun gealltanas a d’fhéadfadh éifeacht a bheith aige ar a rialacha AE arna nglacadh chun cuspóirí an Chonartha a bhaint amach (breithiúnas an 12 Feabhra 2009, An Coimisiún v an Ghréig, C-45/07, EU:C:2009:81, mír 30).
 73 Sa chás seo, áfach, is léir ón ríomhphost a sheol Poblacht na Cróite chuig IMO an 7 Feabhra 2020 nach ndearna an Chróit, ag gníomhú di thar ceann na mBallstát agus an Choimisiúin, ach aighneacht na mBallstát agus an Choimisiúin a chur ar aghaidh chuig an eagraíocht sin.
 74 Is fíor, i bhfianaise an chaidrimh a bhunaigh an Coimisiún le IMO faoi Chomhaontú Comhair 1974, agus a mhéid nach ndealraítear go gcuireann an dlí idirnáisiúnta ábhartha bac air, go bhféadfadh na Ballstáit an cúram a chur ar an gCoimisiún a n-ionadaíocht a áirithiú agus inniúlacht sheachtrach á feidhmiú go comhpháirteach acu, chun leasa an Aontais Eorpaigh, ar coisceadh don Aontas Eorpach an inniúlacht sheachtrach sin a fheidhmiú faoi rialacha infheidhme Choinbhinsiún IMO.
 75 Mar sin féin, níl aon fhoráil sna Conarthaí lena gceanglaítear ar na Ballstáit ualach a thabhairt don Choimisiún maidir lena n-ionadaíocht a áirithiú, cé nach bhfuil cosc ar an méid sin leis an dlí idirnáisiúnta ábhartha.
 76 Mar a thug an tAbhcóide Ginearálta faoi deara, go bunúsach, i bpointe 84 dá Thuairim, déanann Airteagal 17(1) CAE, seachas na maoluithe dá dtagraíonn sé go sainráite, inniúlacht eisiach a thabhairt don Choimisiún chun a áirithiú nach mbeidh i gceist ach ionadaíocht don Aontas Eorpach agus ní ionadaíocht na mBallstát, lena n-áirítear i gcás ina ngníomhaíonn siad go comhpháirteach chun leasa an Aontais Eorpaigh.
 77 Ní mór a mheas, dá bhrí sin, go mbeidh sé de shaoirse ag na Ballstáit cinneadh a dhéanamh ar bhonn cás ar chás maidir leis na rialacha dá n-ionadaíocht sheachtrach féin, lena n-áirítear i gcás ina ndéanann siad idirghabháil go comhpháirteach chun leasa an Aontais Eorpaigh. Chun na gcríoch sin, ní chuireann aon ní cosc ar na Stáit sin a chur ar iontaoibh an Bhallstáit a shealbhaíonn Uachtaránacht na Comhairle eatarthu féin, ar choinníoll nach ngníomhóidh an Ballstát sin ina aonar nó thar ceann an Aontais Eorpaigh.
 78 I bhfianaise an mhéid thuas, níor mhór diúltú don dara saincheist dlí.
 Ar an gcéad saincheist dlí
 79 Níor chuir an Coimisiún a chéad saincheist dlí ar aghaidh ach amháin chun a fháil amach go raibh inniúlacht eisiach ag an Aontas sa chás seo agus, dá bhrí sin, gur cheart an aighneacht atá faoi dhíospóid a tharchur thar ceann an Aontais.
 80 Ar na cúiseanna a leagtar amach i mír 51, i mír 52 agus i mír 54 thuas, beag beann ar nádúr, eisiach nó comhroinnte, inniúlacht sheachtrach an Aontais Eorpaigh lena mbaineann an aighneacht atá faoi dhíospóid, ní fhéadfadh an tAontas Eorpach, ar aon chuma, an aighneacht sin a tharchur chuig IMO i gcomhréir leis an dlí idirnáisiúnta ábhartha.
 81 Dá bhrí sin, mar a thug an tAbhcóide Ginearálta faoi deara freisin, go bunúsach, i bpointe 97 dá Thuairim, tá an chéad saincheist dlí neamhéifeachtach agus dá bhrí sin ní mór diúltú dó.
 82 Ós rud é nár seasadh le haon cheann de na saincheisteanna dlí sa chaingean, ní mór diúltú don chaingean.
 Costais
 83 Foráiltear le hAirteagal 138(1) de Rialacha Nós Imeachta na Cúirte Breithiúnais go n-ordófar don pháirtí nár éirigh leis na costais a íoc má rinneadh iarratas air sna pléadálacha a rinne an páirtí ar éirigh leis. Sa chás seo, toisc nár éirigh leis an gCoimisiún, ní foláir a ordú dó a chostais féin a íoc agus iad siúd a thabhaigh an Chomhairle a íoc, de réir an oird atá á lorg ag an gComhairle.
 84 Ina theannta sin, i gcomhréir le hAirteagal 140(1) de na Rialacha Nós Imeachta sin, íocfaidh na Ballstáit a rinne idirghabháil sna himeachtaí a gcostais féin. Dá bhrí sin, ní foláir do Ríocht na Beilge, do Phoblacht na Seice, do Ríocht na Danmhairge, do Phoblacht Chónaidhme na Gearmáine, don Phoblacht Heilléanach, do Phoblacht na Fraince, do Ríocht na hÍsiltíre, do Phoblacht na Fionlainne agus do Ríocht na Sualainne a gcostais féin a íoc.
 Ar na forais sin, dearbhaíonn agus rialaíonn an Chúirt Bhreithiúnais (an Mór-Dhlísheomra) mar seo a leanas:
 1. Diúltaítear don chaingean.
 2. Ordaítear don Choimisiún Eorpach na costais arna dtabhú ag Comhairle an Aontais Eorpaigh a íoc, i dteannta a chostais féin.
 3. Dá bhrí sin, ní foláir do Ríocht na Beilge, do Phoblacht na Seice, do Ríocht na Danmhairge, do Phoblacht Chónaidhme na Gearmáine, don Phoblacht Heilléanach, do Phoblacht na Fraince, do Ríocht na hÍsiltíre, do Phoblacht na Fionlainne agus do Ríocht na Sualainne a gcostais féin a íoc.
 Sínithe
 * Teanga an cháis: an Béarla


text:
Stoletja: 6. stoletje pr. n. št. - 5. stoletje pr. n. št. - 4. stoletje pr. n. št.
 Desetletja: 540. pr. n. št. 530. pr. n. št. 520. pr. n. št. 510. pr. n. št. 500. pr. n. št. - 490. pr. n. št. - 480. pr. n. št. 470. pr. n. št. 460. pr. n. št. 450. pr. n. št. 440. pr. n. št.
 Leta: 499 pr. n. št. - 498 pr. n. št. - 497 pr. n. št. 496 pr. n. št. 495 pr. n. št. 494 pr. n. št. 493 pr. n. št.
 Dogodki
 Rojstva
 Smrti