type: wikipedia

text:
Nheçu foi um líder Mbyá guarani do século XVII . Era a autoridade máxima nas terras ao norte e a oeste do rio Ijuí, até as margens do rio Uruguai. Atualmente essa região abrange o território do município de Roque Gonzales, no estado do Rio Grande do Sul, e comunidades vizinhas.
 Os anais da história indicam que, em 1628, Nheçu teria comandado o assassinato dos padres jesuítas Roque Gonzales, Juan del Castillo e Afonso Rodrigues, os três primeiros homens brancos a adentrar o atual território do Rio Grande do Sul para dar início a sua colonização européia. Hoje eles são comemorados como mártires pela Igreja católica.
 O centro de controle do chefe Nheçu teria sido o Cerro do Inhacurutum, um acidente geográfico em forma de morro um tanto incomum levando-se em conta as redondezas e o perfil geral do vale do rio Ijuí.
 Terra de Nheçu, uma obra do autor e pesquisador Nelson Hoffmann, publicada em 2006, discute as várias facetas e explora as mais profundas questões em torno deste personagem ameríndio que orquestrou o primeiro posicionamento de resistência ao colonialismo europeu no Brasil meridional.
 Ver também
 Missões jesuíticas
 Sepé Tiaraju (Nome mais conhecido de José Tiaraju)
 São Miguel das Missões (Ruinas do templo de São Miguel)
 Companhia de Jesus (Jesuitas)
 Língua guarani (ver tronco lingüístico Línguas tupi-guaranis)
 Ligações externas
 Sociedade Nheçuanos (vários autores); revista online publicada desde 2009 em Roque Gonzales, Rio Grande do Sul - Brasil; site acessado em 29 de novembro de 2011.
 Nota da União Brasileira de Escritores (UBE): O Nheçuano; jornal editado desde 2009 na cidade de Roque Gonzales, Rio Grande do Sul, Brasil, por Marco Marques); site acessado em 29 de novembro de 2011.
 Correio do Povo: "Criada em Roque Gonzales a Associação Nheçuana"; Ano 115 No 35 - Porto Alegre, 4 DE NOVEMBRO DE 2009; site acessado em 29 de novembro de 2011.
 História do Rio Grande do Sul
 Missões jesuíticas
 Indígenas do Brasil Colonial
 História de Roque Gonzales
 Chefes ameríndios
 Brasileiros do século XVII


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 GA
 Iris Oifigiúil an Aontais Eorpaigh
 C 202/290
 PRÓTACAL (Uimh. 19)
 MAIDIR LE ACQUIS SCHENGEN ARNA LÁNPHÁIRTIÚ I gCREAT AN AONTAIS EORPAIGH
 TÁ NA hARDPHÁIRTITHE CONARTHACHA,
 AG TABHAIRT DÁ nAIRE DÓIBH gurb é is aidhm do na Comhaontuithe maidir le seiceálacha ag na comhtheorainneacha a dhíothú de réir a chéile a shínigh roinnt Ballstát den Aontas Eorpach in Schengen ar an 14 Meitheamh 1985 agus an 19 Meitheamh 1990, maille leis na comhaontuithe a bhaineann leo agus na rialacha arna nglacadh ar bhonn na gcomhaontuithe sin, a rinneadh a lánpháirtiú i gcreat an Aontais Eorpaigh le Conradh Amstardam an 2 Deireadh Fómhair 1997,
 ÓS MIAN LEO acquis Schengen a chaomhnú, forbartha mar atá ó tháinig Conradh Amstardam i bhfeidhm agus é a fhorbairt chun rannchuidiú leis an gcuspóir a ghnóthú limistéar saoirse, slándála agus ceartais gan teorainneacha inmheánacha a chur ar fáil do shaoránaigh an Aontais,
 AG TABHAIRT AIRD ar sheasamh speisialta na Danmhairge,
 AG CUR SAN ÁIREAMH nach bhfuil Éire agus Ríocht Aontaithe na Breataine Móire agus Thuaisceart Éireann rannpháirteach i bhforálacha uile acquis Schengen agus, ar a shon sin, gur cóir a fhoráil go bhféadfaidh na Ballstáit sin glacadh go hiomlán nó go páirteach le forálacha eile an acquis sin,
 Á AITHINT DÓIBH gur gá mar sin leas a bhaint as forálacha na gConarthaí maidir le comhar níos dlúithe idir roinnt Ballstát,
 AG CUR SAN ÁIREAMH a riachtanaí atá sé caidreamh speisialta a choimeád ar bun le Poblacht na hÍoslainne agus Ríocht na hIorua, ar Stáit iad sin araon atá faoi cheangal ag forálacha aontas Nordach na bpasanna, mar aon leis na Stáit Nordacha is Ballstáit den Aontas Eorpach,
 TAR ÉIS COMHAONTÚ ar na forálacha seo a leanas, a chuirfear i gceangal leis an gConradh ar an Aontas Eorpach agus leis an gConradh ar Fheidhmiú an Aontais Eorpaigh:
 Airteagal 1
 Údarófar do Ríocht na Beilge, do Phoblacht na Bulgáire, do Phoblacht na Seice, do Ríocht na Danmhairge, do Phoblacht Chónaidhme na Gearmáine, do Phoblacht na hEastóine, don Phoblacht Heilléanach, do Ríocht na Spáinne, do Phoblacht na Fraince, do Phoblacht na hIodáile, do Phoblacht na Cipire, do Phoblacht na Laitvia, do Phoblacht na Liotuáine, d'Ard-Diúcacht Lucsamburg, do Phoblacht na hUngáire, do Phoblacht Mhálta, do Ríocht na hÍsiltíre, do Phoblacht na hOstaire, do Phoblacht na Polainne, do Phoblacht na Portaingéile, don Rómáin, do Phoblacht na Slóivéine, do Phoblacht na Slóvaice, do Phoblacht na Fionlainne agus do Ríocht na Sualainne comhar níos dlúithe a bhunú eatarthu féin sna réimsí a thig faoi fhorálacha arna sainiú ag an gComhairle arb éard iad acquis Schengen (1). Seolfar an comhar sin laistigh de chreat institiúideach dlíthiúil an Aontais Eorpaigh agus forálacha ábhartha na gConarthaí á n-urramú.
 Airteagal 2
 Beidh feidhm ag acquis Schengen maidir leis na Ballstáit dá dtagraítear in Airteagal 1, gan dochar d'Airteagal 3 d'Ionstraim Aontachais an 16 Aibreán 2003 ná d'Airteagal 4 d'Ionstraim Aontachais an 25 Aibreán 2005 (2). Gabhfaidh an Chomhairle ionad an Choiste Feidhmiúcháin arna chur ar bun le comhaontuithe Schengen.
 Airteagal 3
 Beidh rannpháirtíocht na Danmhairge i nglacadh beart arb éard iad forbairt ar acquis Schengen, maille leis na bearta sin a chur chun feidhme agus a chur i bhfeidhm sa Danmhairg, faoi rialú ag forálacha ábhartha an Phrótacail maidir le seasamh na Danmhairge.
 Airteagal 4
 Féadfaidh Éire agus Ríocht Aontaithe na Breataine Móire agus Thuaisceart Éireann a iarraidh, tráth ar bith, bheith rannpháirteach i bhforálacha uile acquis Schengen nó i roinnt díobh.
 Cinnfidh an Chomhairle ar an iarraidh le haontoilíocht na gcomhaltaí sin dá cuid dá dtagraítear in Airteagal 1 agus ionadaí rialtas an Stáit i dtrácht.
 Airteagal 5
 1. Beidh tograí agus tionscnaimh chun cur le acquis Schengen faoi réir fhorálacha ábhartha na gConarthaí.
 Sa chomhthéacs sin, mura mbeidh fógra i scríbhinn tugtha ag Éirinn nó ag an Ríocht Aontaithe don Chomhairle laistigh de thréimhse réasúnta gur mian léi a bheith rannpháirteach, measfar an t-údarú dá dtagraítear in Airteagal 329 den Chonradh ar Fheidhmiú an Aontais Eorpaigh a bheith deonaithe do na Ballstáit dá dtagraítear in Airteagal 1 agus d'Éirinn nó don Ríocht Aontaithe nuair is mian le ceachtar díobh a bheith rannpháirteach sna réimsí comhair atá i gceist.
 2. Má mheastar go bhfuil fógra tugtha ag Éirinn nó ag an Ríocht Aontaithe de bhun cinneadh faoi Airteagal 4, féadfaidh ceachtar acu, mar sin féin, fógra a thabhairt don Chomhairle i scríbhinn, taobh istigh de 3 mhí, nach mian léi a bheith rannpháirteach i dtogra nó i dtionscnamh den sórt sin. Sa chás sin, ní bheidh Éire ná an Ríocht Aontaithe rannpháirteach ina ghlacadh. Ón bhfógra deiridh sin ar aghaidh, déanfar an nós imeachta chun an beart chun cur le acquis Schengen a fhionraí go dtí deireadh an nós imeachta a leagtar amach i mír 3 nó i mír 4 nó go dtí go n-aisghairfear an fógra sin tráth ar bith le linn an nós imeachta sin.
 3. I dtaca le Ballstát a bhfuil an fógra tugtha aige dá dtagraítear i mír 2, ní bheidh feidhm a thuilleadh maidir leis ag aon chinneadh a dhéanfaidh an Chomhairle de bhun Airteagal 4, ón dáta a dtiocfaidh an beart molta i bhfeidhm, a mhéid a mheasfaidh an Chomhairle is gá sin agus faoi na coinníollacha a chinnfear i gcinneadh ón gComhairle a fheidhmeoidh trí thromlach cáilithe ar thogra ón gCoimisiún. Déanfar an cinneadh sin i gcomhréir leis na critéir seo a leanas: féachfaidh an Chomhairle lena oiread rannpháirtíochta ón mBallstát lena mbaineann agus is féidir a choinneáil gan dochar tromchúiseach a dhéanamh d'inoibritheacht phraiticiúil na gcodanna éagsúla d'acquis Schengen, agus a gcomhchuibheas á urramú. Cuirfidh an Coimisiún a thogra isteach a luaithe is féidir tar éis an fhógra dá dtagraítear i mír 2. Gníomhóidh an Chomhairle, más gá tar éis dhá chruinniú i ndiaidh a chéile a chomóradh, taobh istigh de cheithre mhí den togra ón gCoimisiún.
 4. Mura mbeidh cinneadh glactha ag an gComhairle faoi dheireadh na tréimhse ceithre mhí, féadfaidh Ballstát a éileamh ar an toirt go gcuirfí an t-ábhar faoi bhráid na Comhairle Eorpaí. Sa chás sin, déanfaidh an Chomhairle Eorpach, ag gníomhú di trí thromlach cáilithe ar thogra ón gCoimisiún, cinneadh a ghlacadh i gcomhréir leis na critéir dá dtagraítear i mír 3 ag an gcéad chruinniú eile a bheidh aici.
 5. Má tharlaíonn, faoi dheireadh an nós imeachta a leagtar amach i mír 3 nó i mír 4, nach bhfuil a cinneadh glactha ag an gComhairle nó ag an gComhairle Eorpach, de réir mar a bheidh, déanfar fionraí an nós imeachta maidir le beart chun cur le acquis Schengen a ghlacadh a fhoirceannadh. Má ghlactar an beart sin ina dhiaidh sin, ní bheidh feidhm feasta ag aon chinneadh a dhéanfaidh an Chomhairle de bhun Airteagal 4, ón dáta a dtiocfaidh an beart sin i bhfeidhm, maidir leis an mBallstát lena mbaineann a mhéad a chinnfidh an Coimisiún agus faoi na coinníollacha a chinnfidh an Coimisiún, mura mbeidh an fógra dá dtagraítear i mír 2 tarraingthe siar ag an mBallstát sin sula nglacfar an beart. Gníomhóidh an Coimisiún roimh dháta an ghlactha sin. Nuair a bheidh a chinneadh á dhéanamh aige, urramóidh an Coimisiún na critéir dá dtagraítear i mír 3.
 Airteagal 6
 Beidh Poblacht na hÍoslainne agus Ríocht na hIorua bainteach le acquis Schengen a chur chun feidhme agus a fhorbairt tuilleadh. Comhaontófar ar nósanna imeachta iomchuí chuige sin i gComhaontú a dhéanfaidh an Chomhairle, ag gníomhú di le haontoilíocht na gcomhaltaí sin dá cuid atá luaite in Airteagal 1, a thabhairt i gcrích leis na Stáit sin. Cuimseoidh Comhaontú den sórt sin forálacha maidir le rannchuidiú na hÍoslainne agus na hIorua le haon iarmhairtí airgeadais a thig ón bPrótacal seo a chur chun feidhme.
 Tabharfaidh an Chomhairle, ag gníomhú di d'aon toil, Comhaontú ar leith i gcrích leis an Íoslainn agus an Iorua ar mhaithe le cearta agus oibleagáidí a bhunú idir Éire agus Ríocht Aontaithe na Breataine Móire agus Thuaisceart Éireann de pháirt amháin, agus an Íoslainn agus an Iorua de pháirt eile, i réimsí de acquis Schengen a bhfuil feidhm acu maidir leis na Stáit sin.
 Airteagal 7
 Chun críche na caibidlíochta chun Ballstáit nua a ligean isteach san Aontas Eorpach, measfar gur acquis nach foláir do gach Stát is iarrthóir glacadh leis ina iomláine acquis Schengen agus bearta eile arna nglacadh ag na hinstitiúidí laistigh dá raon feidhme.
 (1) I gomhréir le hIonstraim Aontachais an 9 Nollaig 2011, tháinig Poblacht na Cróite chun bheith ina comhalta den Aontas Eorpach ón lá sin i leith.
 (2) Tá feidhm ag an bhforáil seo gan dochar d'Airteagal 4 d'Ionstraim Aontachais an 9 Nollaig 2011 freisin.


text:
Maria Vittoria Ghirighini, connue sous le nom de scène Vittoria Di Silverio est une actrice italienne.
 Biographie
 Filmographie partielle
 1967 : Un Homme, un Colt de Tulio Demicheli
 1970 : L'Homme orchestre de Serge Korber
 1979 : L'Infirmière du régiment () de Mariano Laurenti
 1979 : L'Infirmière de nuit () de Mariano Laurenti
 1986 : Grandi magazzini de Franco Castellano et Giuseppe Moccia
 Notes et références
 Liens externes
 Personnalité italienne du XXe siècle
 Actrice italienne
 Nom de scène


type: other

text:
Motorcycle Fairing Trim | J&P Cycles
 Motorcycle Fairing Trim
 Kuryakyn Chrome LED Fairing Vent Accent
 J&P Part: 207-131
 J&P Part: 160-763
 Manufacturer Part Number: 6904
 Kuryakyn Gloss Black LED Fairing Vent Accent
 J&P Part: 207-132
 Kuryakyn Mesh Chrome Fairing Vent Accent
 J&P Part: 901-922
 Manufacturer Part Number: 6511
 J&P Part: 351-485
 J&P Part: 901-923
 J&P Part: 751-826
 J&P Part: 212-207
 Manufacturer Part Number: 6925
 J&P Part: 702-436
 Manufacturer Part Number: 8649
 Sale Price: $39.99 Regularly: $79.99


text:
 Avis juridique important
 |
 21981D1212(03)
 Beslut nr 1/81 fattat av samarbetsrådet för EEG-Egypten den 18 september 1981 om utbyte av beräkningsenheten mot ecu i protokollet rörande definitionen av ursprungsvaror och metoder för administrativt samarbete till samarbetsavtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Egypten
 Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 357 , 12/12/1981 s. 0006 Finsk specialutgåva Område 2 Volym 3 s. 0102 Svensk specialutgåva Område 2 Volym 3 s. 0102
 BESLUT NR 1/81 FATTAT AV SAMARBETSRÅDET FÖR EEG-EGYPTEN den 18 september 1981 om utbyte av beräkningsenheten mot ecu i protokollet rörande definitionen av "ursprungsvaror" och metoder för administrativt samarbete till samarbetsavtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och EgyptenSAMARBETSRÅDET HAR BESLUTAT FÖLJANDEmed beaktande av samarbetsavtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Egypten, i synnerhet avdelning I i detta,med beaktande av protokollet rörande definitionen av begreppet "ursprungsvaror" och metoder för administrativt samarbete, nedan kallat "protokollet", i synnerhet artiklarna 6.1 och 25 i detta, ochmed beaktande av följande:Beräkningsenheten motsvarar inte den internationella monetära situation som råder och det är därför nödvändigt att fastställa en ny gemensam värderingsgrund för att bestämma när blankett EUR.2 kan användas i stället för varucertifikat EUR.1 och när ursprungsintyg inte är nödvändigt.Europeiska gemenskaperna har infört ecun från och med den 1 januari 1981.Det är lämpligt att använda ecun som en gemensam värderingsgrund.Av administrativa och kommersiella skäl måste den gemensamma värderingsgrunden förbli fast under en period av minst två år. Värdet på den ecu som skall användas måste därför undantagsvis fastställas till en referensdag som uppdateras vartannat år.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Protokollet ändras på följande sätt:1. I artikel 6.1 andra stycket skall beloppet "1 000 beräkningsenheter" ersättas med "1 620 ecu".2. I artikel 6.1 skall tredje stycket utgå och ersättas med följande:"För tiden fram till och med den 30 april 1983 skall den ecu som skall gälla i den nationella valutan för ett av gemenskapens medlemsländer utgöra ecuns motsvarighet i denna nationella valuta den 1 oktober 1980. För varje följande tvåårsperiod skall den utgöra ecuns motsvarighet i denna nationella valuta den första arbetsdagen i oktober året närmast före denna tvåårsperiod.Reviderade belopp som ersätter de belopp som anges i ecu i denna artikel och i artikel 17.2 kan vid behov införas av gemenskapen i början av varje efterföljande tvåårsperiod och gemenskapen skall underrätta Tullsamarbetskommittén därom senast en månad innan de träder i kraft. Dessa belopp skall under alla omständigheter vara sådana att gränsvärdena uttryckta i en medlemsstats valuta inte sänks.Om varorna faktureras i valutan för någon annan av gemenskapens medlemsstater skall den importerande medlemsstaten godta det belopp som meddelats av den berörda medlemsstaten."3. I artikel 17.2 skall beloppen "60 beräkningsenheter" och "200 beräkningsenheter" ersättas med "105 ecu" respektive "325 ecu".Artikel 2Detta beslut träder i kraft den 1 februari 1982.Utfärdat i Bryssel den 18 september 1981.På samarbetsrådets vägnarMichael BUTLEROrdförande


type: caselaw

text:
 29.1.2011
 DE
 Amtsblatt der Europäischen Union
 C 30/23
 Rechtsmittel der 4care AG gegen das Urteil des Gerichts (Vierte Kammer) vom 8. September 2010 in der Rechtssache T-575/08, 4care AG gegen Harmonisierungsamt für den Binnenmarkt (Marken, Muster und Modelle) (HABM), eingelegt am 19. November 2010
 (Rechtssache C-535/10 P)
 ()
 2011/C 30/39
 Verfahrenssprache: Deutsch
 Verfahrensbeteiligte
 Rechtsmittelführerin: 4care AG (Prozessbevollmächtigte: S. Redeker, Rechtsanwältin)
 Andere Verfahrensbeteiligte: Harmonisierungsamt für den Binnenmarkt (Marken, Muster und Modelle) (HABM), Laboratorios Diafarm, S.A.
 Anträge
 —
 Das Urteil der Vierten Kammer des Gerichts vom 08.09.2010, Rechtssache T-575/08, wird aufgehoben und der Widerspruch der Streithelferin zurückgewiesen.
 —
 Der Beklagte und die Streithelferin tragen die Kosten des Verfahrens.
 Rechtsmittelgründe und wesentliche Argumente
 Das vorliegende Rechtsmittel richtet sich gegen das Urteil des Gerichts, mit dem dieses die Klage der Rechtsmittelführerin auf Aufhebung der Entscheidung der Zweiten Beschwerdekammer des Harmonisierungsamtes für den Binnenmarkt vom 7. Oktober 2008 über die Abweisung ihres Antrags auf Eintragung des Bildzeichens „Acumed“ abgewiesen hatte. Das Gericht bestätigte mit seinem Urteil die Entscheidung der Beschwerdekammer, wonach eine Verwechslungsgefahr mit der älteren nationalen Wortmarke „AQUAMED ACTIVE“ bestehe.
 Die angefochtene Entscheidung des Gerichts beruhe auf einer Verletzung des Unionsrechts im Sinne des Artikels 58 der Satzung des Gerichtshofs. Das Gericht habe die Kennzeichnungskraft der Widerspruchsmarke, die Ähnlichkeit der sich gegenüberstehenden Zeichen sowie die Frage der Verwechslungsgefahr fehlerhaft beurteilt.
 Im Rahmen der Prüfung der Kennzeichnungskraft habe das Gericht den beschreibenden Charakter des Begriffs „AQUAMED“ innerhalb der Widerspruchsmarke nicht hinreichend berücksichtigt. Darüber hinaus habe das Gericht die Bedeutung der von der Klägerin angeführten Vielzahl älterer Drittmarken verkannt. Die Bezeichnung „AQUAMED ACTIVE“ sei nicht nur aufgrund der Verwendung beschreibender und auf dem Produktsektor weithin üblicher Zeichenbestandteile von Hause aus kennzeichnungsschwach. Hinzu komme eine nachträgliche Schwächung der Kennzeichnungskraft infolge der Benutzung ähnlicher Drittzeichen im geschäftlichen Verkehr. Hätte das Gericht diese Gesichtspunkte zutreffend beurteilt, wäre es zu dem Ergebnis gekommen, dass der Widerspruchsmarke „AQUAMED ACTIVE“ allenfalls sehr geringe Kennzeichnungskraft und damit ein enger Schutzbereich zukommt.
 Im Rahmen der Prüfung der Zeichenähnlichkeit habe das Gericht wesentliche Umstände unberücksichtigt gelassen und damit keine umfassende Beurteilung vorgenommen. Zu Unrecht sei das Gericht davon ausgegangen, dass der Bestandteil „ACTIVE“ innerhalb der Widerspruchsmarke im Rahmen des Zeichenvergleichs vollständig zu vernachlässigen sei und lediglich die Begriffe „AQUAMED“ und „Acumed“ einander gegenüberzustellen seien. Dabei habe das Gericht verkannt, dass die Begriffe „AQUAMED“ und „ACTIVE“ eine enge Kombination bilden, was einem vollständigen Zurücktreten des Begriffs „ACTIVE“ entgegenstehe. Wenn das Gericht die Widerspruchsmarke „AQUAMED ACTIVE“ in ihrer Gesamtheit der angemeldeten Marke „Acumed“ gegenübergestellt hätte, hätte es eine Zeichenähnlichkeit verneinen müssen.
 Selbst wenn man — zu Unrecht — nur die Begriffe „AQUAMED“ und „Acumed“ miteinander vergleichen wolle, habe das Gericht jedenfalls die Frage der Verwechslungsgefahr rechtsfehlerhaft beurteilt. Insoweit habe sich das Gericht über eine Reihe früherer Entscheidungen hinweggesetzt, in denen unter vergleichbaren Umständen eine Verwechslungsgefahr ausgeschlossen worden war. Zudem habe das Gericht nicht berücksichtigt, dass infolge des engen Schutzbereichs der Widerspruchsmarke bereits geringe Zeichenunterschiede ausreichen, um Verwechslungsgefahr auszuschließen. Hätte das Gericht diesem Umstand Rechnung getragen, wäre es zu dem Ergebnis gekommen, dass die angemeldete Marke aufgrund der vorhandenen bildlichen, klanglichen und konzeptionellen Unterschiede in jedem Fall einen ausreichenden Zeichenabstand zur Widerspruchsmarke wahre.


text:
 29.6.2015
 HR
 Službeni list Europske unije
 C 213/13
 Rješenje Suda (deveto vijeće) od 15. travnja 2015. (zahtjev za prethodnu odluku Tribunale ordinario di Torino – Italija) – kazneni postupak protiv Stefana Burzija
 (Predmet C-497/14) (1)
 ((„Zahtjev za prethodnu odluku - Povelja Europske unije o temeljnim pravima - Članak 50 - Načelo ne bis in idem - Nacionalno zakonodavstvo koje propisuje upravnu i kaznenu sankciju zbog neplaćanja pretporeza - Neprovođenje prava Unije - Očita nenadležnost”))
 (2015/C 213/20)
 Jezik postupka: talijanski
 Sud koji je uputio zahtjev
 Tribunale ordinario di Torino
 Stranke glavnog postupka
 Stefano Burzio
 Izreka
 Sud Europske unije je očito nenadležan za odgovor na pitanje koje je postavio Tribunale ordinario di Torino (Italija), odlukom od 27. listopada 2014.
 (1) SL C 34, 2. 2. 2015.


text:
„Съседка за секс“ е американски тийнейджърски филм от 2004 г., режисиран от Люк Грийнфийлд.
 Във филма участват Емил Хърш и Елиша Кътбърт.
 Сюжет
 Гимназистът Матю Кидман се влюбва в новонастанилата се симпатична съседка Даниел. За негово учудване обаче Даниел се оказва не просто едно красиво и забавно момиче, а момиче, което умело пази тайната си.
 Номинации
 Филмът получава 4 номинации за награди, включително две за Филмовите награди на MTV през 2005.
 Източници
 Външни препратки
 Официален сайт
 Филми от 2004 година
 Американски трагикомични филми
 Американски романтични филми
 Филми на Риджънси Ентърпрайсис
 Филми на Туентиът Сенчъри Фокс


text:
» Szentatyánk, XVI. Benedek búcsúbeszéde Castel Gandolfóban
 19:59 | Aktualitás | vatikanifigyelo | 0 komment
 2013. február 28-án 17:38-kor a Castel Gandolfo-i pápai palota homlokzati erkélyéről mondta el utolsó pápai beszédét s adta utolsó apostoli áldását XVI. Benedek pápa.
 „Köszönöm. Köszönöm nektek!
 Kedves barátaim, örülök, hogy itt lehetek veletek, ahol a teremtett világ és a ti rokonszenvetek vesz körül, ami nagyon jólesik nekem. Köszönöm barátságotokat, szereteteteket.
 Tudjátok, hogy ez a napom különbözik a korábbiaktól. Nem vagyok már a katolikus Egyház pápája: este nyolc óráig még az leszek, azután már nem. Egyszerűen egy zarándok vagyok, aki földi zarándokútjának utolsó szakaszát kezdi meg. De szeretnék szívemből, szeretetemmel, imádságommal, gondolkodásommal, minden benső erőmmel a közjóért és az Egyház és a világ javáért dolgozni. S nagyban érzem rokonszenvetek támogatását. Menjünk tovább az Úrral az Egyház és a világ javára.
 Köszönöm, most teljes szívemből adom rátok áldásomat.
 Áldjon meg minket a mindenható Isten, áldjon meg titeket a mindenható Isten: az Atya, a Fiú és a Szentlélek!
 Köszönöm, jó éjszakát! Köszönöm mindnyájatoknak!”
 » A Pápai Államtitkárság tiltakozik a nyomásgyakorlás ellen
 19:49 | Római Kúria | Aktualitás | vatikanifigyelo | 0 komment
 A Pápai Államtitkárság közleménye 2013. február 23-án
 A Bíborosi Kollégium szabadságát, amelynek a jog szerint feladata a Római Pápai megválasztása, a Szentszék mindig is fáradhatatlanul védelmezte annak biztosítékaként, hogy a választás egyedül az Egyház javát célzó megfontolásokon alapuljon.
 Az évszázadok során a bíborosoknak az egyes választókra, vagy magára a Kollégiumra irányuló nyomásgyakorlás számos formájával kellett szembesülniük, melyek döntéseiket politikai, vagy világi logika szerint akarták befolyásolni.
 A múltban az úgynevezett hatalmak, vagyis az államok törekedtek befolyásukat érvényesíteni a pápaválasztás során, ma pedig a közvélemény súlyát kísérlik meg kijátszani, sokszor olyan megfontolások alapján, amelyek nem ragadják meg az Egyház által átélt időszak jellegzetes lelki természetét.
 Sajnálatos, hogy a konklávé kezdetének közeledtével, amikor is a bíborosoknak lelkiismereti és Isten előtti kötelessége teljes szabadsággal kinyilvánítani választásukat, sokasodnak a sokszor nem ellenőrzött, vagy ellenőrizhetetlen, sőt egyenesen hamis híresztelések, amikből súlyos károk származnak a személyekre és az intézményekre nézve is.
 Ezekben a pillanatokban a katolikusok mindennél jobban összpontosítanak arra, ami lényeges: imádkoznak Benedek pápáért, imádkoznak, hogy a Szentlélek világosítsa meg a Bíborosi Kollégiumot, imádkoznak a jövendő pápáért, bizakodva, hogy Péter hajójának sorsa Isten kezében van.
 (VF fordítás)
 » XVI. Benedek pápa lemondónyilatkozata
 19:45 | XVI. Benedek | Kánonjog | Aktualitás | vatikanifigyelo | 0 komment
 2013. február 11-én a vatikáni Apostoli Palotában megtartott konzisztórium végén Szentatyánk, XVI. Benedek bejelentette, hogy 2013. február 28. este 8 órai hatállyal lemond a péteri szolgálatról.
 A latin nyelvű nyilatkozat magyar fordítása:
 Nem csupán a három szentté avatás miatt hívtalak össze benneteket erre a konzisztóriumra, hanem hogy közöljek veletek egy, az egyház élete szempontjából nagy jelentőséggel bíró döntést. Miután ismételt lelkiismeretvizsgálatot tartottam az Úr színe előtt arra a bizonyosságra jutottam, hogy előrehaladott korom miatt nincs már elég erőm a péteri szolgálat megfelelő gyakorlásához.
 Tudatában vagyok, hogy ezt a szolgálatot, a maga lelki lényegéből fakadóan, nem csupán tettel és szóval kell ellátni, de nem kevésbé szenvedéssel és imádsággal.
 Mindazonáltal a mai, gyorsan változó, s a hitéletet érintő nagy jelentőségű kérdések által hányatott világban, Szent Péter hajójának kormányzásához és az Evangélium hirdetéséhez szükség van mind a test, mind a lélek erejére. Arra az erőre, ami az utóbbi hónapokban olyannyira megfogyatkozott bennem, hogy el kell ismernem, képtelen vagyok jól ellátni a rám bízott szolgálatot.
 Éppen ezért, cselekedetem súlyának teljes tudatában, teljes szabadsággal kijelentem, hogy lemondok Róma püspökének, Szent Péter utódjának a bíborosok keze által 2005. április 19-én rám bízott szolgálatáról. Oly módon, hogy 2013. február 28-án 20 órakor a római szék, Szent Péter széke megüresedett lesz, és azoknak, akiknek ez a feladatuk, össze kell hívniuk az új római pápát megválasztó konklávét.
 Kedves Testvérek, igaz szívből köszönetet mondok nektek mindazért a szeretetért és munkáért, amivel velem együtt hordoztátok szolgálatom súlyát, és bocsánatot kérek minden hibámért.
 Bízzuk most az egyházat Legfőbb Pásztora, a mi Urunk, Jézus Krisztus gondjaira, s kérjük az ő Szentséges Anyját, Máriát, hogy anyai jóságával támogassa a bíboros atyákat az új Római Pápa megválasztásakor.
 Ami engem illet, a jövőben is teljes szívemből, egy imádságnak szentelt élettel akarom szolgálni Isten Szent Egyházát.
 (VF ford.)
 » Az engedelmesség és a szabadság közötti hamis ellentét
 14:12 | XVI. Benedek | Hit és tanítás | vatikanifigyelo | 1 komment
 A nagycsütörtök esti szentmisén XVI. Benedek – mintegy folytatván a délelőtt megkezdett gondolatmenetet – az engedelmesség és a szabadság látszólagos ellentmondásának tarthatatlanságára világított rá Krisztus példája nyomán.
 Homíliájának vonatkozó része (VF-fordítás):
 „Oda kell figyelnünk Jézus Olajfák-hegyi imájának tartalmára is. Jézus azt mondja: „Abba, Atyám! Te mindent megtehetsz. Vedd el tőlem ezt a kelyhet! De ne úgy legyen, ahogy én akarom, hanem ahogyan te!" (Mk 14,36). Az Ember Jézus természetes akarata ijedten hátrál az ilyen hatalmas dolog elől. Azt kéri, hogy kíméljék meg tőle. Fiúként azonban ezt az emberi akaratot az Atya akaratába helyezi: nem én, hanem te. Ezáltal Jézus megváltoztatta Ádám hozzáállását, az ember elsődleges bűnét, s így meggyógyította az embert.
 Ádám hozzáállása ez volt: ne az legyen, amit te akartál, Isten, hanem én magam akarok isten lenni. Ez a gőg a bűn igazi lényege. Úgy gondoljuk, hogy akkor lehetünk csak szabadok és valóban saját magunk, ha kizárólag a saját akaratunkat követjük. Isten a szabadságunk ellentétének tűnik. Meg kell szabadulnunk Tőle – így gondoljuk – mert csak akkor leszünk szabadok. Ez az az alapvető lázadás, ami áthatja a történelmet, s az alapvető hazugság, ami kiforgatja életünket.
 Amikor az ember Isten ellen fordul, saját igazsága ellen fordul s így nem szabaddá lesz, hanem elidegenedik saját magától. Csak akkor vagyunk szabadok, ha saját igazságunkban maradunk, ha együtt vagyunk Istennel. Akkor leszünk valójában „olyanok, mint Isten” – nem pedig akkor, ha szembeszállunk Istennel, vagy megszabadulunk Tőle, vagy tagadjuk Őt.
 Az Olajfák-hegyén mondott küzdelmes imádságával Jézus feloldotta az engedelmesség és a szabadság közötti hamis ellentétet, és megnyitotta az utat a szabadság felé. Imádkozzunk az Úrhoz, hogy vezessen el minket az Isten akaratára kimondandó „igenre”, s így tegyen minket valóban szabaddá.”
 » Az engedetlenség révén meg lehet újítani az Egyházat?
 14:09 | XVI. Benedek | Hit és tanítás | vatikanifigyelo | 0 komment
 Nagycsütörtök az áldozati papság alapításának ünnepe is, s ezért a délelőtti krizmaszentelési misén az egyházmegye papsága a püspök előtt megújítja ígéreteit. Nem véletlen, hogy XVI. Benedek is ezt az alkalmat használta fel, hogy nagyon is egyértelmű iránymutatást adjon a papoknak arról, hogyan is kell hitelesnek lenniük. Egyúttal szelíd, de határozott választ adott arra is, mi az értelme a papi engedelmességnek és hogyan is kell hozzáfogni az Egyház – egyesek által fennhangon szorgalmazott – megújításához. Egyértelműen az osztrák „papi kezdeményezésre” (Pfarrer-Initiative) célzott.
 Röviden: Isten akaratát Jézus tudta hitelesen értelmezni számunkra. Ő pedig engedelmes volt az Atya akarata iránt, méghozzá nem is akárhogyan: egészen a kereszthalálig. És ezek után még vannak, akik az engedetlenségben látnák a megújulás útját? Az Egyház megújulásának előfeltétele, hogy mind jobban hasonlóvá váljunk Krisztushoz: ezért van az, hogy az igazi egyházreformerek a szentek voltak. Az Evangéliumot, az Egyház tanítását nem csak prédikálni kell, hanem saját életünkben meg is kell élni – figyelmeztette a papokat Szentatyánk.
 A Szentatya homíliájának vonatkozó részei (VF-fordítás):
 „Hogyan kell megvalósulnia ennek a Krisztushoz hasonulásnak, aki nem uralkodik, hanem szolgál; nem elvesz, hanem ad – hogyan kell hát ennek megvalósulnia abban a gyakorta drámai helyzetben, amiben ma az Egyház leledzik? Nemrég az egyik európai országban papok egy csoportja engedetlenségi felhívást tett közzé, amiben egyúttal konkrét példákat is felhozott az engedetlenség lehetséges kifejezési formáira, akár a Tanítóhivatal által véglegesnek kijelentett döntéseket is figyelmen kívül hagyva. Például a nők pappá szentelésének kérdésével kapcsolatban, amiről Boldog II. János Pál pápa végérvényesen kijelentette, hogy az Egyház erre nézve semmilyen felhatalmazást nem kapott az Úrtól.
 Az engedetlenség az Egyház megújításának útja volna? Szeretnénk hinni a felhívás szerzőinek, amikor azt állítják, hogy az Egyház iránti buzgalom indítja őket; amikor meggyőződésüknek mondják, hogy az intézmények lassúságával szemben drasztikus eszközöket kell alkalmazni, s így nyitni új utakat – annak érdekében, hogy az Egyház ma újra a helyzet magaslatán álljon. De az engedetlenség valóban egy járható út? Vajon fel lehet-e benne fedezni valamit a Krisztushoz hasonulásból, ami minden megújulás előfeltétele? Vagy inkább csak egy elkeseredett törekvés volna, hogy csináljunk valamit, hogy az Egyházat a saját vágyainknak és elképzeléseinknek megfelelően alakítsuk át?
 De ne egyszerűsítsük le túlzottan a problémát. Krisztus talán nem korrigálta azokat az emberi hagyományokat, amik Isten szavának és akaratának elnyomásával fenyegettek? De, megtette, méghozzá azért, hogy újra felébressze az Isten valódi akarata, s az ő örökérvényű igéje iránti engedelmességet. Ő éppenséggel az igazi engedelmességet tartotta fontosnak az emberi önkényességgel szemben. S ne feledjük: Ő volt a Fiú, akinek egyedülálló hatalma és felelőssége volt, hogy felfedje Isten hiteles akaratát, hogy Isten igéje számára ily módon megnyissa az utat a pogányok világa felé. Végül pedig a küldetését Ő a kereszthalálig tartó engedelmességével és alázatosságával valósította meg, s így hitelessé tette küldetését. Ne az én akaratom, hanem a tiéd: ezek a szavak fedik fel előttünk a Fiút, az ő alázatosságát, s ezzel együtt istenségét, s ezek mutatják meg számunkra az utat.
 De tegyük fel még egyszer a kérdést magunknak: nem lehet, hogy ezen megfontolásokkal valójában csak a mozdulatlanságot, a hagyomány megmerevedését védjük? Nem. Aki végigtekint a zsinat utáni korszak történelmén, felismerheti a valódi megújulás dinamikáját, amely élettel teli mozgalmakban gyakorta váratlan formákat öltött, s ami mintegy tapinthatóvá teszi a Szentegyház kifogyhatatlan vitalitását, a Szentlélek jelenlétét és hatékony működését. S ha azokra az emberekre tekintünk, akiktől az élet ezen friss folyamai fakadtak s fakadnak, azt látjuk, az új termékenységhez az kell, hogy el legyünk telve a hit örömével, az engedelmesség radikalitásával, a remény dinamikájával és a szeretet erejével.
 Kedves barátaim! Világos, hogy minden megújulás előfeltétele és alapja a Krisztushoz hasonulás. (...) A szentek megmutatják nekünk, hogyan működik a megújulás és hogyan állhatunk annak szolgálatába. És segítenek megérteni, hogy Isten nem a nagy számokat nézi és a külső sikereket, hanem a mustármag alázatos jelében aratja győzelmét. (...)
 Igehirdetésünk mércéjét Jézus Krisztus szavai adják: „Tanításom nem tőlem való, hanem attól, aki küldött.” (Jn 7,16). Nem saját elméleteinket és magánvéleményünket hirdetjük, hanem az Egyház hitét, amelynek szolgái vagyunk. Ez azonban természetesen nem azt jelenti, hogy nekem ne kellene teljes valómmal támogatnom ezt a tanítást és ne kellene hozzá szilárdan ragaszkodnom. (...)
 Ha nem önmagunkat hirdetjük, s ha bensőleg teljes mértékben azonosulunk Azzal, aki arra hívott bennünket, hogy hírnökei legyünk, s így a hit alakít bennünket, és megéljük a hitet – igehirdetésünk csakis így lesz hiteles. Nem reklámozom magamat, hanem odaadom magamat. Az ars-i plébános nem volt tanult értelmiségi, mint tudjuk. Igehirdetése mégis megérintette az emberek szívét, mert szívében őt magát is megérintették. (...)
 Az embereknek nem szabad soha úgy érezniük, hogy mi lelkiismeretesen kitöltjük ugyan a munkaidőnket, de előtte és utána csakis magunkéi vagyunk. Egy pap sosem saját magáé. Az embereknek buzgóságunkat kell érzékelniük, ami által hiteles tanúságot teszünk Jézus Krisztus Evangéliumáról.”
 » Egyházi törvények helyes értelmezése
 18:38 | Római Kúria | Kánonjog | vatikanifigyelo | 0 komment
 Amikor a pápa kihallgatáson fogadja a Rota Romana Bíróság bíráit és munkatársait, a bírósági éved megnyitása alkalmával, beszédében mindig az egész Egyház számára jelentőséggel bíró üzeneteket fogalmaz meg. Iránymutatással szolgál az egyházi igazságszolgáltatás számára, és jogfilozófiai kérdésekben is kifejti tanítását. Ezek a beszédek, amint arra a pápa ezúttal is nyomatékosan emlékeztetett, kötelező erővel bírnak. Az idei Rota-beszédben XVI. Benedek az egyházi törvény értelmezésének kérdését taglalta. Két téves hozzáállás elítélése mellett természetesen kifejtette azt is, mi a helyes út, amit tehát követni kell (a Vatikáni Rádió ismertetője itt olvasható).
 Az egyik szélsőséges hozzáállás az egyházi törvényekhez a jogszabály betűjének szolgai követésében áll. Ez a manapság a világi jogban uralkodó jogpozitivista felfogás: az a törvény, amit az illetékes törvényhozó a megfelelő formában törvényként kihirdet. Esetünkben a kánonjogi kódex és egyéb pápai dokumentumok. Ez azonban teljesen elszakad az Egyház valóságától, megfeledkezik arról, ami mégiscsak a legfontosabb: a természetjogról és a tételes isteni jogról (vagyis az Isten által adott törvényeket írásba foglaló egyházi tanításról, ami nem mind a kánonjogi kódexben található meg).
 A másik téves és szélsőséges felfogás pedig mindenféle „pasztorális” ürüggyel kifacsarja, vagy egyszerűen megkerüli az egyházi jogszabályokat. Vagyis: nem az a lényeg, mit akart a törvényhozó, s mit tartalmaz a jogszabály, hanem az, hogyan lehet a szabályokat úgy értelmezni, hogy azok a saját elképzeléseinket és az általunk kigondolt megoldásokat igazolják, mert vélt „lelkipásztori szempontok” így diktálnák. Ez is olyan, mint a jogpozitivista megközelítés, mondja a Szentatya, csak ellenkező előjellel: a törvény betűje helyett az önkényes értelmezéshez ragaszkodik.
 Ezekkel szemben a helyes felfogás az, ami nemcsak a törvényességet de az igazságosságot is biztosítja. A pápa visszatérően hangoztatja a nem hívők előtt is – legutóbb a német parlamentben – hogy az igazi jog nem szakadhat el az igazságosságtól. Még inkább igaz ez Egyházra: a kánonjog esetében végképp nem válhat külön a törvényesség és az igazságosság. Hiszen az Egyházban minden kérdésnek, még a tisztán egyházi törvények által szabályozott kérdéseknek is van valami isteni jogi, hittani alapja. Az egyházi törvény valódi értelmének megértéséhez tehát figyelembe kell venni, mi is az, amit szabályozni kíván, mindenekelőtt azt kell megérteni, miről is szól maga az Egyház léte és élete.
 XVI. Benedek a mostani beszédben külön kijelentette, hogy a kánonjogra is érvényes a „folytonosság és reform hermeneutikája”, akárcsak a II. Vatikáni Zsinat tanítására. Vagyis az egyházi törvények értelmezéséhez az egyházi hagyomány egészét figyelembe kell venni, s a jogszabályt az „Egyházban kell értelmezni”, vagyis az Egyház sajátos céljának és természetének megfelelően. Ahogy a pápa mondta: egyházias érzülettel.
 Végül a pápa két fontos figyelmeztetést intézett a kánonjog művelőihez. Egyrészt engedelmesen, becsülettel és odaadással kell fogadni az Egyház törvényeit, és azonosulni kell velük, legyen szó akár az illetékes főpásztorok rendelkezéseiről, akár – s még inkább – a pápa által hozott jogszabályokról, illetve a vonatkozó pápai tanításról. Másrészt pedig – főként az egyházi bíróságoknak – munkájuk során alkalmazniuk kell az egységes jogértelmezést biztosító, amúgy kötelező erejű jogi eszközöket: a vonatkozó pápai tanítást (különösen a mostanihoz hasonló Rota-beszédeket), továbbá magának a Rota Romanának a jogalkalmazási gyakorlatát, valamint a Római Kúria többi dikasztériuma által kiadott jogszabályokat és nyilatkozatokat. Kicsit olyan, mintha arra figyelmeztetne, hogy a „Roma locuta causa finita” ősi alapelve továbbra is érvényes.
 Érdemes megemlíteni, hogy a Rota Romana tavaly újabb kompetenciákat kapott a Qaerit semper motu proprio alapján. Mindeddig tevékenységének túlnyomó többségét a házassági semmisségi perek képezték. Mostantól ezek mellett ítélkezni fog a megkötött de el nem hált házasságok ügyeiben, valamint az egyházi renddel kapcsolatos semmisségi ügyekben is (érvénytelen papszentelés). Ez a két kategória eddig az Istentiszteleti és Szentségi Fegyelmi Kongregáció illetékességébe tartozott, lévén hogy szentségekkel kapcsolatos kérdéseket érint. XVI. Benedek a Qaerit semperrel egyfajta „profiltisztítást” hajtott végre ennél a kongregációnál, hogy legfőbb feladatára, a liturgia előmozdítására tudjon összpontosítani.
 » A negyedik konzisztórium
 23:56 | Római Kúria | XVI. Benedek | Érdekesség | vatikanifigyelo | 1 komment
 Huszonkét új bíboros, köztük 18 választókorú – tehát 80 év alatti – kinevezését jelentette be XVI. Benedek a vízkereszti Úrangyala-imádság végén. Jelenleg a 192 bíborosból 108 választókorú, így a februári konzisztóriummal – hacsak rövid időre is – 126-ra emelkedik létszámuk, vagyis a Szentatya túllép a 120 fős „törvényes limiten” – ami persze jogában áll. Figyelembe kell venni azonban, hogy még az idén további 11 bíboros lépi át a 80 éves választói korhatárt.
 A mostani konzisztóriummal az olasz bíborosok létszáma egy esetleges konklávé létszámának negyedét tenné ki, az őket követő legnépesebb nemzeti csoport az amerikai, összesen 18 kardinálissal. Noha minden országban kiemelt figyelemmel követik a bíborosi kalapok földrajzi elosztását, valójában a kinevezések nem a katolikusok létszámának aránya alapján történnek, ez utóbbi szempont csak második helyen játszhat szerepet. Ezért nem hordoz különösebb üzenetet, hogy a mostani alkalommal például nem lesz afrikai a kinevezettek között. A bíborosi kinevezések nagy része „hivatalból” történik: a Római Kúria dikasztériumainak vezetői szinte automatikusan (a pápai tanácsok elnökei nem feltétlenül), illetve a fontosabb egyházmegyék főpásztorai az első adandó alkalommal bekerülnek a Szent Kollégiumba.
 A mostani lista ezért nem sok meglepetést tartalmaz: az elmúlt hónapokban a vatikáni kongregációk és hivatalok élén több olyan személyi változás történt, ami miatt az új bíborosok nagy része a Kúriából kerül ki.
 Ilyen az olasz Fernando Filoni (Népek Evangelizálása Kongregáció prefektusa) és a brazil João Braz De Aviz (Megszentelt Élet Intézményei és Apostoli Élet Társaságai Kongregáció prefektusa), a két fontos szentszéki gazdasági tárcát vezető Domenico Calcagno (Apostoli Szék Vagyonkezelőségének elnöke) és Giuseppe Versaldi (Szentszék Gazdasági Ügyei Prefektúrájának elnöke), továbbá Giuseppe Bertello vatikánvárosi kormányzó (Vatikánvárosi Pápai Bizottság és Kormányzóság elnöke, amolyan „főpolgármester”), az amerikai Edwin F. O’Brien (Szent Sír Lovagrend nagymestere), a spanyol Santos Abril y Castelló, a S. Maria Maggiore-bazilika archipresbiterje, vagy éppen az alig egy nappal a mostani bejelentés előtt kinevezett új, portugál származású főpenitenciárius, Manuel Monteiro de Castro.
 Nem számít automatikusnak a két pápai tanácsi elnök bíborosi méltóságra emelése: Francesco Coccopalmerio (Törvényszövegek Pápai Tanácsa) már két konzisztóriumot „kihagyott”, Antonio Maria Veglió (Migránsok és Útonlevők Pápai Tanácsa) viszont csak a legutóbbit – ráadásul az ő neve nem is szerepelt azok között, akiket az elemzők most esélyesnek tartottak. Várnia kell még viszont a bíborosi kalapra Salvatore Fisichella érseknek, az Új Evangelizáció Pápai Tanácsa elnökének, akire pedig az idén induló Hit Éve és az októberi püspöki szinódus kapcsán központi szerep vár a Kúriában.
 Az egyházmegyés főpásztorok esetében ezúttal is érvényesült az íratlan szabály, hogy egy székhelynek egyszerre csak egy választókorú bíborosa lehet, így ahol a nyugalmazott érsek még 80 év alatti, az utódnak várnia kell. Ez alól kivételt – ezúttal – Giuseppe Betori firenzei érsek képez, aki korábban az olasz püspöki konferencia főtitkára volt, s elődje, Ennio Antonelli bíboros a Pápai Családtanács elnöke. Dominik Duka prágai, Timothy Dolan New York-i és John Tong Hon Hong Kong-i érsek azért kerülhetett mégis a listára, mert elődjük a közeli hónapokban lépi át a 80-at.
 Két ún. sajátjogú egyház vezetője is megkapja a bíborosi kalapot: az indiai George Alencherry ernakulam-angamalyi szír-malabár rítusú nagyérsek, valamint Lucian Mureşan fogaras-gyulafehérvári román görögkatolikus nagyérsek. Ez utóbbi már betöltötte a 80-at, így kinevezése részben az általa vezetett egyház megbecsülését, részben saját „életműve”elismerését jelenti (a román görögkatolikus egyházat XVI. Benedek emelte a nagyobb önállósággal járó nagyérseki rangra 2005-ben). A keleti rítusú egyházak vezetői azért kapnak kinevezést a Bíborosi Kollégiumba (ami pedig eredetileg a „római”, tehát latin rítusú klérus intézménye), hogy az egyetemes Egyház sokszínűségét és egységét képviseljék a pápa legszorosabb tanácsadói körében.
 A konzisztóriumok alkalmával többnyire a 80. évüket már betöltött bíborosok jelentik az igazi meglepetést, akik mintegy „életműdíjként” kapják az elismerést, hivatali kötöttségek nélkül, így esetükben érvényesül legjobban a pápa személyes választása.
 Ezúttal három jeles teológust tüntet ki a Szentatya, akik közül a máltai ágostonrendi Prosper Grech és a német jezsuita Karl Becker sokáig munkatársai voltak a Hittani Kongregáció konzultoraként. A Gregoriana Egyetem dogmatika professzora, P. Becker szakértelmét Ratzinger bíboros mindig is nagyra becsülte, többek között részt vett a katolikus-evangélikus Közös Nyilatkozat a Megigazulásról szerkesztésében, vagy legutóbb a Szt. X. Piusz Papi Testvériséggel folytatott teológiai párbeszédben. Grech atya biblikus teológus, a hermeneutika és a patrisztika jeles szakértője, s egyben a történelem második máltai származású bíborosa lesz. A harmadik új bíboros teológus Julien Ries, a Louvain-i Katolikus Egyetem volt professzora, a vallásantropológia atyjának számít, s mint ilyen a vallás társadalmi szerepének tanulmányozója (Szentatyánk egyik kedves témája).
 A februári lesz XVI. Benedek pápaságának negyedik konzisztóriuma, s 84-re emelkedik az általa kinevezett bíborosok száma. Akik közül összesen 63-an vehetnének részt egy esetleges konklávén, vagyis a következő pápa megválasztásakor minden bizonnyal már jelenlegi Szentatyánk bíborosai alkotják majd a többséget (mégha nem is a szükséges kétharmadot).
 Az új bíborosok életrajza angolul és olaszul.
 » Keresztény nemzedékek bölcsessége: Te Deum
 22:56 | XVI. Benedek | Érdekesség | Hit és tanítás | vatikanifigyelo | 0 komment
 A pápa szilveszter estéje ünnepi hálaadással telt a Szent Péter-bazilikában, Szűz Mária Istenanyasága ünnepének első vesperása keretében.
 A szertartás után a Szentatya szokás szerint kikocsizott a térre, hogy röviden imádkozzon a hatalmas betlehem előtt. A Pápai Svájci Gárda zenekara közben karácsonyi énekeket adott elő.
 Részlet XVI. Benedek szilveszteri homíliájából (VF-fordítás):
 „Te Deum laudamus! Téged, Isten, dicsérünk! Az Egyház javasolja, hogy ne fejezzük be az évet anélkül, hogy köszönetet mondanánk Istennek jótéteményeiért. Istenben kell véget érnie a mi utolsó óránknak, s az idő és a történelem utolsó órájának. Ha megfeledkezünk életünk ezen végső céljáról a semmibe hullunk, az értelmetlen életbe. Az Egyház ezért adja ajkunkra a Te Deum ősi himnuszát. Számos keresztény nemzedék bölcsességével telített himnusz ez, akik szükségét érezték, hogy magasba emeljék szívüket annak tudatában, hogy mindannyian Isten irgalommal teli kezeiben vagyunk.”
 » A Szent Péter-bazilika betleheme
 7:48 | Érdekesség | vatikanifigyelo | 0 komment
 A karácsonyi időben nemcsak kint a téren, de bent a Szent Péter-bazilikában is található egy hatalmas betlehem. Első alkalommal 1985-ben állították fel, s a bazilika karbantartói, a „sanpietrinók” gondozzák.
 A bazilika baloldali második mellékkápolnáját foglalja el (Szent X. Piusz oltára). Központi szobrait egy oberammergaui fafaragó adományozta II. János Pálnak. Az idők során jellegzetes olasz betlehemmé fejlődött további szobrokkal, épületekkel. Érdekessége, hogy igazi patak csobog benne, amely egy vízimalom kerekét hajtja. Sőt, az idén, a nap meghatározott óráiban még havazik is benne.
 A Kisjézus szobrát maga a Szentatya viszi körmenetben a betlehemhez a karácsony éjjeli szentmise végén. (A Kisjézus ünnepélyes elhelyezése a templomi betlehemben másutt is könnyen megvalósítható szép eleme lehetne az éjjeli szentmisének.)
 » Karácsonyfa a Szent Péter téren
 7:41 | Érdekesség | vatikanifigyelo | 0 komment
 Az idei hatalmas karácsonyfát – melyet szintén II. János Pál kezdeményezésére állítanak minden évben – az idén Ukrajna adományozta a Szentatyának. A 30 méteres, 61 éves vörösfenyő Kárpátaljáról érkezett, az ungvári görögkatolikus egyházmegye területéről.
 Színes égők, a pápai színeket idéző arany és ezüst üveggömbök díszítik, valamint fából faragott jellegzetes ukrajnai karácsonyfa-díszek.
 Felavatására december 16-án került sor (Olaszországban már Advent során felállítják a karácsonyfákat) ukrajnai latin, illetve görög szertartású katolikus, valamint ortodox egyházi hatóságok jelenlétében. A Szentatya nem vett részt az ünnepségen, de különkihallgatáson fogadta a delegációt.
 A hozzájuk intézett beszédében emlékeztetett:
 „A fenyőfa, mely Krisztus Születésének jelentőségteljes szimbóluma, mert örökzöld ágaival az élet fennmaradására utal, egyúttal hazátok népi vallásosságát és kultúrátok keresztény gyökereit is jelzi. (...)
 A Karácsony keresztény ünnep, és jelképei kiemelten utalnak Jézus megtestesülésének és születésének nagy titkára, amit a liturgia folytonosan felidéz. A világegyetem Teremtője gyermekké lett, s eljött közénk, hogy társunk legyen az úton. Kicsinnyé lett, hogy belépve az ember szívébe megújítsa őt szeretetével.”
 » Betlehem a Szent Péter téren
 12:36 | Érdekesség | Történelem | vatikanifigyelo | 0 komment
 A Szent Péter téri betlehem állításának hagyománya 1982-re nyúlik vissza, II. János Pál kezdeményezésére. Az idei, sorban a harmincadik óriásbetlehem Szűz Mária életének egyes jeleneteit eleveníti meg: a Vatikánvárosi Kormányzóság technikusai a boldog pápa Mária-tiszteletének kívántak adózni vele.
 A központban a betlehemi barlang-istálló áll, benne a fából faragott hatalmas történelmi alakokkal, amiket még 1842-ben Pallotti Szt. Vince alkalmazott először a Sant’Andrea della Valle templomban. Mária, József, a Kisjézus és a Háromkirályok hatalmas szobrait Alessandro Torlonia herceg megbízására faragták.
 A tér közepén, az obeliszk mellett álló betlehem-építmény túloldalán kisebb épületek sorakoznak: egyikük ablakán betekintve az angyali üdvözlet jelenete tűnik fel.
 A barlang mellett jobbra látható annak jelenete, amikor Szűz Mária felkeresi Erzsébetet.
 A főjelenet baloldalán pedig Jézus bemutatásának történetét ábrázolták a jeruzsálemi templomot idéző épületben.
 A hatalmas épület-együttes heteken át épült, és egészen február 2-ig, Gyertyaszentelő Boldogasszony ünnepéig lesz látható. December 24-én késő délután avatták fel karácsonyi dalok kíséretében. A Szentatya dolgozószobája ablakából nézte, kezében égő gyertyával. December 31-én este, a Te Deumot követően majd kikocsizik a térre, hogy imádkozzon a betlehemnél – mintegy belépve a jelenetbe letérdel a Kisjézus jászla előtt.
 » Hogyan lett Karácsony a fontosabb ünneppé? – XVI. Benedek éjjeli szentbeszéde
 23:53 | XVI. Benedek | Hit és tanítás | vatikanifigyelo | 2 komment
 A keresztény hit tartalma szerint, s liturgikus értelemben is a Húsvét a legfontosabb ünnep. Mégis mára a Karácsony mintegy „társadalmilag” fontosabbá nőtte ki magát mint a meghittség és „a szeretet ünnepe”. XVI. Benedek Karácsony éjjeli szentbeszédéből többek között azt is megtudhatjuk, miért alakulhatott ez így.
 Amikor Szent Ferenc Greccióban megjelenítette a születéstörténetet, az első élő betlehemet, kézzel foghatóan megtapasztalhatta Isten alázatosságát, aki gondozásra és szeretetre szoruló kisgyermekké lett. A betlehemi Születés-templom alacsony bejárati kapuja jól példázza ezt az alázatot: nekünk is lélekben lehajtott fővel kell átlépnünk a hit kapuját, hogy találkozhassunk Istennel.
 Ehhez képest a pápa beszédének lényegét a magyar híradások többsége hozzávetőleg abban vélte megragadni, hogy a pápa „az ünnepet elhomályosító fogyasztási láz ellen szólalt fel”, illetve hogy „a mai embernek el kell szakadnia mindattól, ami ’anyagi, mérhető és kézzel fogható’”...
 Íme XVI. Benedek szentbeszédének két vonatkozó részlete:
 „Amikor 1223-ban Assisi Ferenc Greccióban a Karácsonyt egy ökörrel és egy szamárral, s egy szalmával teli jászollal ünnepelte meg, a Karácsony titkának új dimenziója vált láthatóvá. Assisi Ferenc Karácsonyt – minden más ünnepnél inkább – ’az ünnepek ünnepének’ nevezte, és ’kimondhatatlan buzgalommal’ ünnepelte (Celanói Tamás, Vita Secunda, 199). Nagy áhítattal csókolgatta a Kisjézus képmását, s gyermek módjára édes szavakat gügyögött, amint azt Celanói Tamás elmeséli (u.o.). Az ókori Egyház számára az ünnepek ünnepe a Húsvét volt: feltámadásával Krisztus ledöntötte a halál kapuját s így radikálisan megváltoztatta a világot: az ember számára magában Istenben teremtett helyet.
 Nos, Ferenc nem kívánta az ünnepek ezen objektív rangsorát, a hit belső szerkezetét megváltoztatni, amelynek középpontja a húsvéti titok. Azonban általa, s az ő hite révén valami új történt: Ferenc teljesen új mélységében fedezte fel Jézus emberségét. Istennek ez az ember-léte abban a pillanatban vált számára leginkább evidenssé, amikor Isten Fiát, aki Szűz Máriától született, pólyába takarták és egy jászolba fektették. A feltámadás feltételezi a megtestesülést. Isten Fia mint gyermek, mint valódi emberfia – ez mélységesen megérintette Assisi Szentjének szívét, a hitet szeretetté alakítva. ’Megmutatkozott előttünk Isten jósága és emberek iránti szeretete’: Szent Pál ezen mondta teljesen új mélységet nyert így. A betlehemi istállóban fekvő gyermekben úgymond meg lehet érinteni az Istent, meg lehet simogatni Őt. Így hát az egyházi év egy második súlypontot nyert ezzel az ünneppel, ami mindenekelőtt a szív ünnepe. Mindebben nincsen semmi szentimentalizmus. Éppen Jézus emberi valóságának új megtapasztalásában mutatkozik meg a hit nagy titka.
 Ferenc szerette Jézust, a gyermeket, mert ebben a gyermek-létben világossá vált előtte Isten alázatossága. Isten szegénnyé lett. Fia az istálló szegénységében született meg. A gyermek Jézusban Isten függővé tette magát, akinek emberek szeretetére van szüksége, s a szeretetüket – a miénket – kéri.
 Mára Karácsony az üzletek ünnepévé lett, a vakító csillogás elrejti Isten alázatának titkát, ami pedig alázatra és egyszerűségre int minket. Kérjük az Urat, hogy segítsen tekintetünkkel áthatolni korunk villódzó kirakatain, hogy mögöttük megleljük a betlehemi istállóban fekvő Kisdedet, s így felfedezzük az igazi örömöt, s az igazi fényt.
 A jászol fölött, ahol az ökör és a szamár volt, Ferenc szentmisét mondatott (vö. Celanói Tamás, Vita Prima, 85). Később a jászol fölé oltárt építettek, hogy ahol valamikor az állatok a szénát ették, ott azontúl testük és lelkük egészségére az emberek vegyék az ártatlan és érintetlen Báránynak, a mi Urunk Jézus Krisztusnak testét, amint azt Celánói Tamás elbeszéli (vö. Celanói Tamás, Vita Prima, 87). A grecciói szent éjben Ferenc, mint diakónus, csengő hangján személyesen énekelte a karácsonyi evangéliumot. A testvérek ragyogó karácsonyi énekeinek köszönhetően az egész szertartás egyetlen örömujjongásnak tűnt (vö. Celanói Tamás, Vita Prima, 85-86). Az Isten alázatosságával való találkozás változott örömmé: az ő jósága adja az igazi ünnepet.”
 „Ha meg akarjuk találni a gyermek képében megjelent Istent, le kell szállnunk ’felvilágosult’ értelmünk magas lováról. Le kell vetkőznünk hamis bizonyosságainkat, szellemi kevélységünket, ami megakadályozza, hogy megérezzük Isten közelségét. Szent Ferenc belső útját kell követnünk – azt az utat, ami a szívet látni képessé tevő külső és belső egyszerűség felé vezet. Meg kell hajolnunk, lelki értelemben úgymond gyalog kell mennünk, hogy beléphessünk a hit kapuján és találkozhassunk Istennel, aki különbözik előítéleteinktől és véleményeinktől: ő az újszülött kisgyermek alázatában megbúvó Isten. Ünnepeljük így e Szent Éj liturgiáját, s mondjunk le arról, hogy az anyagira, a mérhetőre és a kézzelfoghatóra összpontosítunk. Engedjük, hogy egyszerűvé tegyen bennünket az Isten, aki az egyszerűvé lett szív előtt mutatkozik meg.”
 (VF-fordítás)
 Kép: Greccio: „a jászol fölé oltárt építettek”
 » Közénk jött, hogy társunk legyen
 17:47 | Aktualitás | vatikanifigyelo | 0 komment
 „A világegyetem Teremtője gyermekké lett,
 s közénk jött, hogy társunk legyen az úton.
 Kicsinnyé lett, hogy belépve az ember szívébe megújítsa őt szeretetével.”
 (XVI. Benedek a Szt. Péter téren felállított, kárpátaljai eredetű karácsonyfa avatásakor, 2011.12.16.)
 » A mai Úrangyala-beszéd
 23:05 | Szemle | Aktualitás | vatikanifigyelo | 0 komment
 A Szentatya mai Úrangyala-beszéde, és azt követő üzenete is olvasható teljes fordításban az "Úrangyala - XVI. Benedek vasárnapi beszédei" blogon:
 Advent II. vasárnapja – Karácsonyra készülvén szálljunk magunkba és vizsgáljuk felül életünket
 » XVI. Benedek Úrangyala-beszédei – új blog
 20:40 | Érdekesség | Szemle | Aktualitás | vatikanifigyelo | 1 komment
 Minden vasárnap és jelesebb egyházi ünnepen a Szentatya délben kiáll vatikáni dolgozószobája ablakába és rövid szentbeszédet mond a Szent Péter téren gyülekező zarándokoknak. Az Angelus Domini (Úrangyala) – illetve húsvéti időben a Regina Caeli (Mennyek királyné asszonya) – kezdetű imádság közös elmondása után áldását adja, majd több nyelven köszönti az összegyűlteket. Előfordul, hogy valamely fontosabb aktuális egyházi, vagy világi eseményre, hírre is reflektál ilyenkor. Amikor a téren délelőtt pápai mise van, a Szentatya nem a dolgozószobája ablakában, hanem a bazilika előtti oltárnál végzi az imádságot.
 Az Úrangyala akkor sem marad el, ha a pápa Rómán kívül tartózkodik. Olaszországi, vagy nemzetközi utazásai során a vasárnap déli szentmise zárásaként imádkozza el, s ugyanúgy hozzáfűz egy külön üzenetet, mint amikor a Vatikánban tartózkodik. Nyári szabadsága idején Castel Gandolfóban, a pápai nyaralókastély erkélyéről imádkozza az őt ott is felkereső zarándokokkal, s egyúttal élő video-összeköttetésben a Szent Péter téren összegyűltekkel.
 A pápai Úrangyala-imát élőben közvetíti több televíziós csatorna és rádióadó (köztük természetesen a Vatikáni Rádió), szövege pedig szinte azonnal olvasható a Szentszék honlapján.
 Az Úrangyala tehát a pápával való találkozás és közös imádság egy egyszerű, de fontos alkalma.
 XVI. Benedek ilyenkor valóságos mini-homíliát mond: szól az aktuális egyházi ünnepről, magyarázza az aznapi szentírási olvasmányokat, illetve ezek alapján lelki útravalóval látja el a híveket. A vasárnapi szentbeszédnek éppen erről kell(ene) szólnia – a Szentatya nem tesz mást, mint személyes példájával jár elől.
 Papoknak és egyszerű világi hívőknek tehát egyaránt épülésére szolgálnak XVI. Benedek Úrangyala-beszédei. Ennek elősegítését tűzi ki célul a Vatikáni Figyelő testvérblogja, az „Úrangyala – XVI. Benedek vasárnapi beszédei”, ami az új egyházi év kezdete alkalmából indult, Advent I. vasárnapján.
 A blog az Úrangyala előtt elhangzó pápai beszéd magyar fordítását közli: nem tekinthető sem hivatalos, sem egyházilag jóváhagyott fordításnak, csupán segédeszközként szolgál.
 » Gantin bíboros emlékezete
 1:15 | Római Kúria | Érdekesség | Pápai utazások | Magyar vonatkozás | vatikanifigyelo | 0 komment
 Az egyik ok, amiért Beninre esett Szentatyánk választása második afrikai útja célpontjaként Bernardin Gantin bíboros emléke volt. Maga XVI. Benedek erősítette ezt meg a szokásos repülőfedélzeti interjú során, s a benini látogatás egyik megható mozzanata volt, amikor imádkozott régi barátja sírjánál.
 Egyúttal felelevenítette megismerkedésük történetét is: Gantint 1977-ben, egy közös tanítványuk meghívása nyomán részt vett Ratzinger püspökké szentelésén Münchenben. A közös tanítvány nem mellesleg ma a Kultúra Pápai Tanácsának titkára: Mons. Barthélémy Adoukounou.
 XVI. Benedeket személyes jó viszony fűzte Gantin bíboroshoz, akinek különösen is tisztelte okos bölcsességét és lényeglátását, sőt humorát is. Hosszú éveken át együtt dolgozott vele a Római Kúriában, ugyanis Gantin 1984-1998. között az egyik legfontosabb dikasztériumot, a Püspöki Kongregációt vezette. Közben 1993-ban a Bíborosi Kollégium dékánjává választották, ami tulajdonképpen a pápa utáni legmagasabb méltóság a katolikus egyházban (széküresedés idején egyfajta ideiglenes államfőként irányítja a Bíborosi Kollégium és a Vatikánvárosi Állam működését).
 80. életéve betöltésekor, 2002-ben Bernardin Gantin bíboros lemondott dékáni tisztéről, ami pedig életre szóló megbízatás, tehát nem esik a 80. betöltött életév általános korlátja alá. Vissza kívánt ugyanis térni hazájába, Beninbe (2008. május 13-án egy párizsi kórházban érte őt a halál, ahová a benini kormány szállíttatta át utolsó napjaiban, hogy a lehető legjobb kezelésben részesüljön).
 Nem nehéz e tettében a Gondviselés működését észrevenni: helyébe ugyanis az addigi dékán-helyettest, Joseph Ratzinger bíborost választották meg, akinek a dékáni pozíció kiemelkedő szerepet biztosított a 2005-ös széküresedés idején. Elég csak a II. János Pál temetésén, valamint a konklávét megnyitó szentmisén elmondott nagyhatású homíliáira gondolni.
 Bernardin Gantin bíboros emlékezete Magyarországon is él. Leginkább talán a budapesti felső-krisztinavárosi plébánián, ahol mindmáig látható az ottani látogatását megörökítő fénykép. 1981. november 29-én vasárnap reggel ugyanis maga Gantin bíboros celebrálta a 9-órai diákmisét a felső-krisztinavárosi templomban Lékai László bíboros és Ijjas József kalocsai érsek társaságában. Francia nyelvű szentbeszédét Gál Ferenc teológiaprofesszor tolmácsolta. A misét követően a plébánia fiataljai adventi játékot mutattak be előtte, a meghatódott Gantin bíboros pedig megígérte, hogy elviszi a magyar gyerekek köszöntését a Szentatyának.
 Ezt megelőzően Gantin, aki akkor még az Igazságosság és Béke Pápai Tanács és a Cor Unum Pápai Tanács elnöke volt, felkereste az épülő lelkigyakorlatos házat Leányfalun, valamint Farkasréten az új templomot és a XXIII. János Szeretetotthont.
 Másik emlékezetes látogatására 1995-ben került sor, amikor a Püspöki Kongregáció prefektusaként október 25-én megáldotta a budapesti Tábori Püspökség székházát.
 (Kép: Bernardin Gantin bíboros a felső-krisztinavárosi templomban, 1981., forrás: Felsőkrisztina, 2002. Te Deum)
 » Az ökumené feladatai és félreértése
 12:55 | XVI. Benedek | Pápai utazások | Hit és tanítás | Ökumenikus és vallásközi kapcsolatok | vatikanifigyelo | 0 komment
 A szeptemberi németországi pápalátogatás egyik központi mozzanata volt, amikor XVI. Benedek egy kiemelkedően szimbolikus helyszínen, az erfurti volt ágostonos kolostorban találkozott a németországi evangélikus egyház tanácsának képviselőivel, amit ökumenikus imádság követett az egykori kolostortemplomban.
 Itt élt 1505-1511. között Luther Márton ágostonrendi szerzetesként, itt tanult teológiát, itt mutatta be első szentmiséjét. A helyszín tehát a „katolikus Luther” emlékét is őrzi valamiképpen. Éppen erre a „hely szellemére” kívánt építeni a Szentatya mindkét ottani beszédében, melyekben rámutatott az ökumenikus mozgalom valódi eredményeire, továbbá azokra a feladatokra, amelyeknek a keresztények közötti együttműködés középpontjában kell állniuk.
 A felekezeti szembenállás korának nagy tévedése az volt – mutatott rá Benedek pápa –, hogy a keresztények csak azt nézték, ami elválasztja őket, s nem fogták fel azt, ami minden megosztottság ellenére közös maradt bennük. Az utóbbi évtizedek nagy ökumenikus haladása éppen abban áll, hogy újra felfedezték a köztük fennálló alapvető közösséget, ami a Szentírásban és az ókeresztény hitvallásokban gyökerezik.
 Nem szabadna, hogy meglepetést okozzon a Szentatya pozitív megközelítése: ökumenikus körökben ne a megosztottság és a szakadások miatt panaszkodjunk, hanem mindenekelőtt adjunk hálát Istennek az egység azon jeleiért, amelyeket Ő ad és tart meg a keresztények között. A pápa szerint a fennálló közösséget mindenekelőtt a közös imádságban lehet megélni, továbbá a keresztény ethosz melletti nyilvános kiállásban, és a Jézus Krisztus Istene melletti közös tanúságtételben.
 Az ökumené két legfontosabb feladata, célja a pápa szerint, hogy a keresztények kölcsönösen segítsék egymást mind mélyebben és élőbben hinni, továbbá hogy közösen tanúságot tegyenek az élő Isten jelenlétéről, s ezáltal megadják a világnak azt a választ, amire szüksége van.
 S hogy mit ért a pápa ezen hit alatt? A keresztény hit alapja nem egy a világ keletkezésére vonatkozó filozófiai elmélet – figyelmeztetett –, mert Istennek arca van és beszélt hozzánk: „az ember Jézus Krisztusban egy lett közülünk, egyszerre valódi Isten és valódi ember”. Luther teljes lelkisége Krisztus-központú volt, Krisztus jelentette számára a Szentírás értelmezésének döntő kritériumát – emlékeztetett a pápa. Ennek megfelelően a mi életünknek és lelkiségünknek középpontjában is Krisztusnak kell állnia, s az iránta való szeretetnek, a vele való együttlétnek kell életünket irányítania.
 A hit komolysága végső soron abban nyilvánul meg, ahogyan megéljük Isten Igéjét. Ez pedig a mai világban az Isten képére és hasonlatosságára teremtett ember iránti szolgálatban mutatkozik meg nagyon konkrét módon: „Isten ismerete nélkül az ember manipulálhatóvá válik. Az istenhitnek az ember iránti közös elkötelezettségben kell konkretizálódnia”. Amikor manapság „bizonytalanná váltak annak kritériumai, hogy mi is az ember, s az etika helyére a következmények mérlegelése lépett”, az ökumenikus tanúságtétel egyik konkrét területe a pápa szerint „az ember sérthetetlen méltóságának védelmezése, a fogamzástól a halálig, a preimplantációs diagnózis kérdéseitől az eutanáziáig”.
 Az ökumenizmus politikai félreértése
 A közös pontok hangsúlyozása után XVI. Benedek nem mulasztotta el, hogy tisztázzon egy alapvető félreértést is az ökumenizmussal kapcsolatban. Voltak ugyanis, mind evangélikus, mind katolikus részről, akik a pápa látogatásától azt várták, hogy az majd fontos előrelépést hoz az ökumenikus kapcsolatok terén, méghozzá katolikus részről teendő bizonyos engedmények révén. Ezen félreértés miatt történhetett, hogy némelyeknek aztán csalódást jelentett a pápalátogatás.
 Az ökumenikus szertartáson XVI. Benedek egyértelműen fogalmazott ebben a kérdésben is: az ilyen elvárások „a hit és az ökumenizmus politikai félreértését jelentik”. Az államközi kapcsolatok működnek úgy – folytatta –, hogy az államfői látogatást megelőzően a felek képviselői leülnek tárgyalni, hogy az előnyök és hátrányok mérlegelésével mindkét fél számára előnyösnek tűnő kompromisszumra jussanak, s így aztán aláírhassanak egy megállapodást.
 „Azonban a keresztények hite nem az előnyök és hátrányok mérlegelésén nyugszik. A saját magunk által készített hit értéktelen. A hit nem olyasvalami, amit mi találunk ki és letárgyalunk, hanem életünk alapja. Az egység nem az előnyök és hátrányok mérlegelése révén növekszik, hanem csakis azáltal, hogy gondolatban és életünkben mindinkább elmélyülünk a hitben.”
 » Magyarok a Szentszék intézményeiben
 5:18 | Római Kúria | Érdekesség | Magyar vonatkozás | vatikanifigyelo | 0 komment
 A Szentszék különböző intézményei, testületei a Római Pápát hivatottak segíteni legfőbb pásztori szolgálata ellátásában. Ebből a küldetésből valamiképpen az egész Egyház kiveszi a részét, többek között azon hívek – klerikusok és világiak – révén, akik különböző státusban „a Vatikánban” dolgoznak: tagjai, vagy tanácsadói a szentszéki dikasztériumoknak, különféle tanácsadó szerveknek. Közöttük természetesen magyarokat is találunk, jelenleg az alábbi megoszlásban.
 A bíborosok egyik legfontosabb feladata a pápa munkájának segítése a Római Kúria hivatalaiban, legalábbis 80 éves korukig. Ennek megfelelően a két magyar bíboros közül Erdő Péter összesen hat szentszéki megbízatással rendelkezik. Tagja a Pápai Államtitkárság Államközi Kapcsolatok Részlege Bíborosi és Püspöki Tanácsának, az Istentiszteleti és Szentségi Fegyelmi Kongregációnak, valamint a Katolikus Nevelésügyi Kongregációnak. Emellett az Apostoli Szignatúra Legfelsőbb Bíróságának, továbbá a Törvényszövegek Pápai Tanácsának és a Kultúra Pápai Tanácsának.
 A szentszéki dikasztériumok tagjai közé megyéspüspököket is kinevez a pápa. Így találjuk Udvardy György pécsi püspököt a Kléruskongregációnál működő Nemzetközi Kateketikai Tanács tagjai sorában.
 Bizonyos pápai tanácsoknak világiak is tagjai lehetnek, mert egyrészt tanácsadó testületekről van szó, tehát nem egyházkormányzati szervekről, másrészt az illetékességi terület éppenséggel világi szakértelmet kíván meg. Magyar részről a Világiak Pápai Tanácsának tagja Schanda Balázs jogászprofesszor, a Pázmány Péter Katolikus Egyetem Jogi Karának dékánja, a Pápai Családtanácsé pedig egy házaspár: Gergely Attila és Júlia.
 A Római Kúria hivatali apparátusában is dolgoznak magyarok. A Gyulafehérvári Főegyházmegyéből származó Mons. Kovács Gergely a Kultúra Pápai Tanácsa irodavezetője (capo ufficio), s emellett tagja a Kléruskongregáció diakónusi és papi kötelezettségek alóli felmentéseket vizsgáló különbizottságának, valamint kötelékvédő az Istentiszteleti és Szentségi Fegyelmi Kongregációnál működő, az el nem hált házasságok alóli felmentések ügyeivel foglalkozó különbizottságánál (ezek a kompetenciák nemrég átkerültek a Rota Romana bíróságához). Somorjai Ádám bencés atya pedig a Pápai Államtitkárság Államközi Kapcsolatok Részlegének munkatársa.
 A pápai diplomácia soraiban jelenleg három magyar pap teljesít szolgálatot. A váci egyházmegyés Mons. Pintér Gábor a manilai nunciatúra tanácsosa, a felvidéki származású, esztergom-budapesti egyházmegyés Forró József atya a jakartai nunciatúra, a székesfehérvári egyházmegyés Lengyel Ervin atya pedig a kameruni nunciatúra titkára.
 A Szentszék egyik legfontosabb háttérintézményének számító Vatikáni Rádió magyar adásának felelős szerkesztője Vertse Márta.
 A szentszéki hivatalok tanácsadói között találjuk Szentmártoni Mihály jezsuita atyát, aki a Szenttéavatási Ügyek Kongregációja konzultora, valamint a Pápai Gergely Egyetem Lelkiségi Intézetének igazgatója. Továbbá Szabó Pétert, a Pázmány Péter Katolikus Egyetem kánonjogász professzorát, a Törvényszövegek Pápai Tanácsának konzultoraként.
 A nemzetközi bizottságok, testületek soraiban is vannak magyarok. A Nemzetközi Kateketikai Tanácsban tag az Amerikában élő Ráday Ágnes nővér, a magyar alapítású Jézus Szíve Nővérek Társaságából. A Nemzetközi Teológiai Bizottságnak magyar tagja Mons. Ivancsó István, a Szent Atanáz Görögkatolikus Hittudományi Főiskola professzora, a Pápai Biblikus Bizottságé pedig Farkasfalvy Dénes ciszterci rendi apát. A Pápai Tudományos Akadémia egyetlen magyar származású tagja jelenleg a Kanadában élő Polányi János (John Charles Polányi) Nobel-díjas kémikus.
 Az elmúlt évek újdonsága a magyar világiak megjelenése: Schanda és Szabó professzorok mellett a Gergely-házaspár. Ugyanakkor püspökeink közül lejárt szentszéki megbízatása (mely rendesen öt évre szól) Ternyák Csaba egri érseknek és Keresztes Szilárd nyugalmazott hajdúdorogi püspöknek. A magyar jelenlét további csökkenését hozta, hogy a közelmúltban elhunyt Mons. Tóth Giulio (Gyula), a Pápai Kápolna magyar származású klerikusa, Jáki Szaniszló bencés atya, a Pápai Tudományos Akadémia tagja, valamint Hajnal János festőművész, a Pantheon Melletti Virtuózok Tekintetes Pápai Szépművészeti és Irodalmi Akadémiája tiszteletbeli tagja.
 » Liszt Ferenc és IX. Piusz – egy sztár megtérése
 23:55 | Érdekesség | Magyar vonatkozás | Történelem | vatikanifigyelo | 0 komment
 Köztudott, hogy a 200 évvel ezelőtt született Liszt Ferenc élete második felében sok időt töltött Rómában, s jó kapcsolatban állt Boldog IX. Piusz pápával. Az is benne van a köztudatban, hogy a zeneszerző felvette az ún. kisebb egyházi rendeket is. Ez utóbbit sokan talán csak mozgalmas élete egyik extravagáns gesztusának vélik.
 Pedig nyugodtan mondható, hogy esetében egy ünnepelt nemzetközi sztár megtéréséről volt szó. Ami ráadásul szorosan kapcsolódott a pápához és a Szentszékhez, méghozzá egy olyan korban, amikor a pápát és magát a katolikus Egyházat is heves támadások érték. Az 1860-as évekről van szó, amikor az olasz egység megvalósulásának – korántsem katolikus szellemiségtől áthatott – folyamata immár közvetlenül fenyegette a Pápai Államot.
 Miközben egyesek kampányt indítottak Boldog IX. Piusz pápa ellen, ultrakonzervatívnak és a modernitás ellenfelének kiáltván ki őt (valójában nem a modernitást, hanem a modernizmust mint ideológiát ellenezte), az ünnepelt sztárzeneszerző a pápa tiszteletére írt himnuszt. A később a Krisztus oratóriumba integrált „Tu es Petrus” („Pio IX, Der Papsthymnus”) eredetileg éppúgy pápai himnuszként született, mint más híres kortárs zeneszerzők pápahimnuszai: elég Gioacchino Rossinira, vagy éppen Charles Gounod-ra gondolni – végül ez utóbbi műve vált a ma is hivatalos pápahimnusszá.
 Liszt pápahimnusza eredetileg a „Dall’Alma Roma sommo Pastore” olasz himnusz megzenésítése volt, amit később orgonára is átírt Tu es Petrus címmel, IX. Piusz tiszteletére, amit Szt. Péter halálának 800. évfordulójának ünnepségein 1867-ben mutattak be. Az 1869-es „Inno a Maria Vergine” kórusmű szintén IX. Piusz tiszteletére készült.
 Liszt 1861-ben érkezett Rómába, majd 1863-65. között a Monte Marión, az akkoriban még Rómán kívül fekvő domonkosrendi Rózsafüzér Királynője (Santa Maria del Rosario) kolostorban lakott. A mindössze három szerzetes lakta helyet a Vatikáni Titkos Levéltár prefektusa, Agostino Theiner ajánlotta neki. Több vallásos témájú zeneműve született e falak között, mint például a Krisztus oratórium.
 Ugyancsak itt került sor talán legismertebb találkozására is IX. Piusszal 1863. július 11-én. Az őt cellájában felkereső pápának Liszt a hagyomány szerint a Szent Ferenc a madarakkal beszél című művét adta elő, majd Bellini Normájából a Casta diva áriát, amit a pápa el is énekelt. IX. Piusz ekkor egy gyűrűt adományozott Lisztnek, majd pár nappal később a Vatikánban fogadta őt és egy Madonnát ábrázoló kámeával ajándékozta meg.
 Nagyrabecsülését a pápa hivatalosabb formában is kifejezésre juttatta, így lett Liszt Ferenc az egyik legtöbb pápai kitüntetéssel dicsekedhető magyarrá. IX. Piusz még 1859 augusztusában, az Esztergomi Mise (Missa Solennis) elismeréseképpen adományozta Lisztnek a Nagy Szent Gergely-rend tisztikeresztjét. 1864. március 21-én, a nagyheti péterfillér-gyűjtés alkalmával Liszt kifejezetten a pápa felkérésére adott jótékonysági hangversenyt a római Castro Pretorio laktanyában. Ennek hatalmas sikere is hozzájárult, hogy érdemei elismeréséül 1864. április 15-én a pápa az általa alapított Piusz-rend harmadosztályával (lovagkereszt) tüntette ki. Végül pedig később az ugyancsak IX. Piusz által újjáélesztett Jeruzsálemi Szent Sír Lovagrend tagjává (nagykeresztes lovag) lett.
 IX. Piusz számára később is több alkalommal adott hangversenyt. 1864 júliusában például Castel Gandolfóban tartózkodott, s az ott nyaraló pápai udvar számára koncertezett. 1866. június 21-én a pápai magánkönyvtárban IX. Piusz koronázásának 20. évfordulója alkalmából adott hangversenyt, amit két évvel később is megismételt.
 A Monte Mario magányát otthagyva, 1865 áprilisa és 1866 júniusa között Liszt a vatikáni Apostoli Palotában lakott, Mons. Gustav Hohenlohe lakosztályában, ahol ablaka a Szent Péter térre nyílt. Reggelente ministrált Hohenlohe-nak, majd teológiai tanulmányokat folytatott, előkészületként a kisebb egyházi rendek felvételére.
 1865. április 25-én Liszt Mons. Hohenlohe-tól a magánkápolnájában felvette a tonzúrát, ami által klerikusi állapotba lépett. Aznap este rövid magánkihallgatáson fogadta őt a pápa. A kisebb egyházi rendeket – ostiarius, lector, exorcista, acolitus – 1865. július 30-án, ugyancsak Hohenlohe-tól vette fel, de immár Tivoliban, a Villa d’Este kápolnájában (később ugyanitt külön lakosztály állt rendelkezésére). Gustav Hohenlohe ebben az időben rangját tekintve pápai kamarás és trónálló volt, funkciói szerint pedig a Szent Péter-bazilika kanonokja és pápai titkos alamizsnás. IX. Piusz 1866-ban nevezte ki presbiter-bíborossá, majd 1879-ben lett albanói püspök-bíboros, ezért történhetett, hogy az ottani káptalannal kineveztette Lisztet tiszteletbeli albanói kanonokká.
 Liszt római tartózkodásának egyik fontos emlékhelye a Monte Marión álló Rózsafüzér Királynője kolostor, amelynek homlokzatán éppen 100 évvel ezelőtt, a zeneszerző születésének első centenáriumán örökítették meg emléktáblával IX. Piusszal történt találkozását is.
 A szabad szemmel alig olvasható olasz felirat a következő:
 „A QUESTA ALTURADA CUI S’APRE TANTA VISIONEDI BELLEZZA E DI STORIACHIESE TRANQUILLITÀ E SALUTEFRANZ LISZTE NELLE ARMONIE DEL LUOGOTROVÒ SUBLIMI ACCORDI PEL CHRISTUS--NEL PRIMO CENTENARIO DELLA SUA NASCITA22 OTTOBRE 1911L’ASSOCIAZIONE PRO-MONTE MARIOE L’UNIONE STORIA E ARTEVOLLERO QUIVI PERPETUATOIL RICORDO DEL SUO SOGGIORNODOVE IL PONTEFICE PIO IX SI RECÒ A VISITARLOL’11 LUGLIO 1863” („E magaslaton – ahonnan a szépség és a történelem nagy látványa tárul fel – keresett Liszt Ferenc nyugalmat és egészséget, s a hely harmóniái közepette lelt magasztos hangzásokra a Christus-hoz. – Születése első centenáriumán, 1911. október 22-én, a Monte Marióért Egyesület és a Történelmi és Művészeti Unió itt kívánta megörökíteni tartózkodásának emlékét, ahol IX. Piusz pápa 1863. július 11-én felkereste őt.”)
 Képek: Santa Maria del Rosario a Monte Mario – a templom homlokzata, baloldalt a Liszt-emléktáblával, a templom belülről, továbbá a kolostor oldalszárnya.
 » A hit kapuja mindig nyitva áll – XVI. Benedek „kisenciklikája” a hitről
 18:57 | XVI. Benedek | Hit és tanítás | vatikanifigyelo | 0 komment
 „A hit kapuja (vö. ApCsel 14,27), mely az Istennel való közösségre vezet, és lehetővé teszi, hogy belépjünk Egyházába, mindig nyitva áll előttünk. Akkor lehet átlépni küszöbét, ha Isten Igéjét hirdetik és a szív engedi, hogy átalakítsa a kegyelem.” E szavakkal kezdődik a Porta fidei motu proprio, amivel, illetve a benne meghirdetett Hit Évével XVI. Benedek a három legaktuálisabb egyházi kérdésre igyekszik választ adni: az új evangelizáció tartalmára, a II. Vatikáni Zsinat értelmezésére és az Egyház reformjára.
 Apostoli Szentszék Vatikánváros Magyar Kurír Mária Rádió Magyarország XVI-benedek.lap.hu Úrangyala - XVI. Benedek vasárnapi beszédei Régi dolgok
 2013. február2012. április2012. január2011. december2011. november2011. október2011. szeptember2011. augusztus2011. június2011. május
 Aktualitás (181) Botrányok-félreértések (49) Diplomácia (103) Érdekesség (124) Hit és tanítás (189) II. János Pál (51) Kánonjog (77) Liturgia (59) Magyar vonatkozás (107) Ökumenikus és vallásközi kapcsolatok (25) Pápai utazások (95) Római Kúria (141) Szemle (106) Történelem (61) XII. Piusz (16) XVI. Benedek (305) Linkek


jurisdiction: US

text:
 267 Md. 679 (1973)
 298 A.2d 442
 SPRIGGS ET UX.
 v.
 LEVITT & SONS, INC., ET AL.
 [No. 127, September Term, 1972.]
 Court of Appeals of Maryland.
 Decided January 11, 1973.
 Motion for rehearing filed February 13, 1973.
 Denied February 26, 1973.
 *680 The cause was argued before BARNES, McWILLIAMS, SINGLEY, SMITH, DIGGES and LEVINE, JJ.
 Harleigh P. Ewell, with whom were Robert H. Law and Law & Ewell on the brief, for appellants.
 Leo Wm. Dunn, Jr., with whom were Nylen & Gilmore on the brief, for Levitt & Sons, Inc., part of appellees. Alan John Leidecker, Associate County Attorney, with whom were Walter H. Maloney, Jr., County Attorney, Harry L. Durity and John R. Barr, Associate County Attorneys, on the brief, for Prince George's County, another appellee. Frank W. Wilson, Special Attorney, with whom were Francis B. Burch, Attorney General, Nolan H. Rogers, Special Assistant Attorney General, and Carl Harrison Lehmann, Special Attorney, on the brief, for State Highway Administration, other appellee.
 SMITH, J., delivered the opinion of the Court.
 Sick at heart and outraged when a nearby stream overflowed its banks and flooded their home after a heavy rain on July 26, 1969, appellants, Mr. and Mrs. James Spriggs (the Spriggs), a year and a half later through counsel apparently trained a shotgun in the nature of a *681 suit for damages against anyone and everyone who might conceivably have any possible liability for their loss.[1] They were unsuccessful in the circuit court. Here they succeed only in winning our sympathy.
 The Spriggs' home is on the west side of Route 301 slightly to the north of its intersection with Mitchellville Road in Prince George's County. Their declaration alleged that drainage from approximately 158 acres of land west of Route 301 adjacent to their home flows into a small stream running in a direction approximately parallel to Mitchellville Road and between that road and their home. It passes through a culvert under Route 301 and continues in a generally easterly direction. The drainage area south of Mitchellville Road which contributes to this stream passes under the road by a pre-existing culvert and a pipe said to have been "constructed by the defendant Levitt & Sons, Incorporated" (Levitt) and installed by that corporation "before the months of July and August 1969" when it "was engaged in extensive construction in the area which drains to the creek adjacent to the [Spriggs'] home."
 The Spriggs sued Levitt, the State Roads Commission, the City of Bowie, the Washington Suburban Sanitary Commission, and the Prince George's County Board of County Commissioners. Motions raising preliminary objections on the basis of governmental immunity were filed by each of the governmental bodies. These motions were granted without leave to amend. The Spriggs here challenge only the granting of the motions as to Prince George's County and the State Roads Commission, now the State Highway Administration of the Department of Transportation.
 The case proceeded to trial against Levitt. The Spriggs contended in their first count that Levitt had placed a *682 pipe of inadequate size under the road, thus causing the flood. A motion for directed verdict was granted at the end of the plaintiffs' case as to that count on the ground, conceded by the Spriggs, that the proof did not support that count, a point not an issue here. The second count claimed that the construction work performed by Levitt had "created large areas of bare soil, thus increasing the runoff from the area which contributed to the stream adjacent to the [Spriggs'] property," that "[t]he bare soil and the increased rate of runoff combined to increase the siltation of the said creek" and this "increased rate of runoff and the more advanced siltation of the stream ... combined to cause the flooding which damaged the [Spriggs'] property...." A jury returned a verdict in favor of Levitt.
 In their appeal against Levitt the Spriggs complain only of the testimony of an expert witness produced by Levitt. He said that preliminary plans for grading and drainage were submitted to various county agencies. We find it unnecessary to pass upon the admissibility of this testimony for two reasons. First, the objection was made after the answer to the question had been given and there was no motion made to strike out what was actually an unresponsive answer, the question having been, "[W]hat did those plans consist of?" In Greater Baltimore Consolidated Market Authority v. Duvall, 255 Md. 90, 256 A.2d 882 (1969), Judge Marbury said for the Court:
 "If we assume without deciding that the testimony complained of was inadmissible, the appellant waived its objection to its admission by not moving to strike out the non-responsive answer of the witness so that the alleged error, if any, has not been preserved for our consideration on this appeal." Id. at 94.
 Secondly, without objection, virtually the same testimony came from this witness at a later time in the proceedings. Accordingly, as Judge Prescott put it for the Court in Forrester v. State, 224 Md. 337, 344, 167 A.2d *683 878 (1961), "[I]f we assume without deciding that the evidence was inadmissible, any objection to its admission was waived by its subsequent admission without objection." See also Hyson v. State, 225 Md. 140, 142, 169 A.2d 449 (1961); Journigan v. State, 223 Md. 405, 412, 164 A.2d 896 (1960); and State Roads Comm. v. Bare, 220 Md. 91, 93-95, 151 A.2d 154 (1959). Cf. Baltimore & O.R.R. v. Plews, 262 Md. 442, 470-71, 278 A.2d 287 (1971).
 Against the State Roads Commission the Spriggs claimed that the culvert under Route 301 was of insufficient size to service the drainage area, that the Commission had permitted an accumulation of debris which reduced the flow of the stream, that prior to the flooding the Spriggs informed the Commission of this blockage and after inspection its representative informed the Spriggs that nothing could be done to alleviate the condition, but after the flooding the Commission cleared the debris "which greatly reduced the tendency of the stream to flood."
 Suit against Prince George's County was based upon two theories. The first was that Levitt's work had been done pursuant to permits issued by the county, that the construction and drainage pipes "were specifically approved by the County and required as part of the construction plans submitted before" Levitt was "permitted to begin construction, and that [the County] had a duty to refrain from issuing permits which would approve work which would cause damage to persons in the position of the plaintiffs, and such duty was breached by issuing permits and approving the construction performed by ... Levitt...." The second theory went out the window with the unfavorable jury verdict in the suit against Levitt since it was based on the claim that all of the work done by Levitt was as the agent of the county "in that the streets, storm sewers and drainage system were to be the property of and for the benefit of ... Prince George's ... County...."
 *684 Although recognizing the doctrine of governmental immunity, the Spriggs urge that the law in this State "is that failure to abate a public nuisance having relation to public rights-of-way or other property owned or maintained by a municipality constitutes an actionable wrong," citing Fowler v. Bd. of Co. Comm'rs, 230 Md. 504, 187 A.2d 856 (1963), and Hitchins v. Frostburg, 68 Md. 100, 11 A. 826 (1887). (Emphasis added.) We regard neither case as apposite here. If we were to assume, without deciding, that the Spriggs have alleged or could amend their declaration so as to allege that the State Roads Commission had created a public nuisance in constructing a culvert of inadequate size or had created a public nuisance by not properly maintaining the culvert, the Spriggs would not be permitted to recover. The nuisance theory is one existing with reference to municipal corporations. This is implicit in the opinion of Judge Hammond for the Court in Fowler and was explained by Judge Offutt in Wynkoop v. Hagerstown, 159 Md. 194, 150 A. 447 (1930). The State Highway Administration is not a municipal corporation. Its potential liability was considered in State v. Rich, 126 Md. 643, 95 A. 956 (1915). There the State Roads Commission was sued for having allegedly permitted a public highway to be open for use under such circumstances that it constituted "a dangerous nuisance" as the result of which the son of the equitable plaintiffs was killed. This Court held "that the State Roads Commission [was] not liable to the action [t]here sought to be maintained, and that the demurrer to the declaration was properly sustained," referring to the doctrine of sovereign immunity and the fact that no funds were appropriated for the satisfaction of such claims. As recently as last February in Jekofsky v. State Roads Comm'n, 264 Md. 471, 287 A.2d 40 (1972), we were faced with a claim that the State Roads Commission had improperly planned and constructed Interstate 495 in Montgomery County thereby causing Mr. Jekofsky's automobile "`to fly out of control' and to strike a steel pole on the side of the road." *685 In denying liability and reaffirming the doctrine of sovereign immunity Judge Barnes said for the Court:
 "Quite apart from our prior decisions, it is desirable and in the public interest that any change in the doctrine of sovereign immunity should come from the legislative branch of the State Government rather than from the judicial branch inasmuch as there are fiscal considerations, administrative difficulties and other problems in balancing the rights of the State and its agencies with new possible rights of the individual citizens, which can far better be considered and resolved by the legislative branch than by the judiciary of the State." Id. at 474.
 A point often overlooked by those who advocate the abolition by judicial fiat of the doctrine of sovereign immunity is the separation of powers mandated by Article 8 of the Maryland Declaration of Rights and the fact that, as pointed out by Chief Judge Bartol in State v. Baltimore & O.R.R., 34 Md. 344, 374 (1871), "The right to sue the State was given by the Act of 1786, ch. 53, but this was afterwards repealed and the right taken away." The repeal came by Chapter 210, Acts of 1820, State v. Wingert, 132 Md. 605, 611, 104 A. 117 (1918), a position the General Assembly has not seen fit to change in the intervening 150 years.
 The suit against the county can be no more successful. There is not even an intimation that the county owns the area in which the offending culvert was constructed. The claim against the county is entirely based upon its action in issuing permits to Levitt. We deem this case controlled by Irvine v. Montgomery County, 239 Md. 113, 210 A.2d 359 (1965), where Judge Oppenheimer said for the Court:
 "An actionable wrong may arise under some circumstances if a private nuisance is created as a result of grading and other building activities *686 which accelerate the natural flow of water and damage an adjoining property. Battisto v. Perkins, 210 Md. 542, 124 A.2d 288 (1956). However, in issuing permits for construction, a municipality is only exercising its governmental authority and is immune from action against it. Lipsitz v. Parr, 164 Md. 222, 227, 164 A. 743 (1933); 18 McQuillin, Municipal Corp., 3d ed. § 53.37; 25 Am. Jur. Highways, §§ 356 and 592. Even though the permits were for street construction, the municipal corporation is immune from liability for error of judgment, unaffected by negligence. Cumberland v. Turney, 177 Md. 297, 314, 9 A.2d 561 (1939). Here, the bill of complaint does not allege any acts of negligence on the part of the County in approving the plan of subdivision, or any failure of the plan, in respect of streets, to conform to the specifications of the county code." Id. at 117-18.
 Since we perceive no error, the judgments must be affirmed. We add that we are heartened by the fact that at argument we were advised that since construction in the area has been completed runoff has apparently been stabilized so that flooding no longer occurs.
 Judgments affirmed; appellants to pay the costs.
 NOTES
 [1] Their action may in part be induced by the fact that the average homeowner has been unable to insure against the peril of damage by flood. The National Flood Insurance Act of 1968 as amended since this loss now makes insurance protection available in those flood prone areas in which requisite action has been taken by the local governmental body.