type: wikipedia

text:
Jeleņa Gura () ir pilsēta Polijas dienvidrietumos — Silēzijā, Lejassilēzijas vojevodistē pie Bobras upes. Atrodas netālu no Čehijas robežas un Sudetu Karkonošes kalniem, Jeleņa Guras ielejā (Kotlina Jeleniogórska).
 Sena tirdzniecības pilsēta. Līdz 1945.gadam pilsētas nosaukums bija Hiršberga () un tā ietilpa Vācijā. 1945. gadā pilsēta pēc Jaltas un Potsdamas konferences lēmumiem tika piešķirta Polijai. No 1897. līdz 1899. gadam pilsētā bija tramvajs, kas darbojās ar dabasgāzi. Pilsētas tuvumā — slēpošanas kūrorti (Karpača un Šklarska Poremba). Pilsētā atrodas Karkonošu nacionālā parka (Karkonoski Park Narodowy) administrācija. Viena no pilsētas daļām ir Ceplice — kādreiz atsevišķa kūrortpilsēta. Viena no trijām starptautiskās Neises Universitātes bāzes pilsētām. Pilsētā populārs sports — rokasbumba. Vācu autodaļu kompānijas Dräxlmaier ražotne.
 Jeleņa Gurā dzimuši
 Oto Finšs (Otto Finsch, 1839—1917) — vācu etnologs.
 Georgs Heims (Georg Heym 1887—1912) — vācu dzejnieks.
 Hanna Reiča (Hanna Reitsch, 1912—1979) — vācu aviatore.
 Jeremija Benjamins Rihters (Jeremias Benjamin Richter, 1762—1807) — vācu ķīmiķis.
 Apskates objekti
 Hojņikas pils (Zamek Chojnik)
 Attēlu galerija
 Ārējās saites
 Hojņikas pils
 Polijas pilsētas
 Lejassilēzijas vojevodistes pilsētas
 Lejassilēzijas vojevodistes apriņķi


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 21.7.2007
 PT
 Jornal Oficial da União Europeia
 C 170/41
 Recurso interposto em 4 de Junho de 2007 — Itália/Comissão
 (Processo T-205/07)
 (2007/C 170/78)
 Língua do processo: italiano
 Partes
 Recorrente: República Italiana (Representante: P. Gentili, Avvocato dello Stato)
 Recorrida: Comissão das Comunidades Europeias
 Pedidos da recorrente
 —
 anulação do apelo à manifestação de interesse EPSO/CAST/EU/27/07 para constituição de uma base de dados de candidatos a recrutar como agentes contratuais para desempenharem diversas tarefas nas instituições e agências europeias, na medida em que foi objecto de publicação na página Internet da EPSO http://europa.eu/epso/cast27/call, em 27 de Março de 2007, apenas em francês, inglês e alemão.
 Fundamentos e principais argumentos
 Os fundamentos e principias argumentos são idênticos aos invocados no âmbito do processo T-156/07, Espanha/Comissão.


type: contracts

text:
 7.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 245/46
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP č. 75/2006
 ze dne 2. června 2006,
 kterým se mění Protokol 47 k Dohodě o EHP o odstranění technických překážek obchodu s vínem
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Protokol 47 k Dohodě byl změněn rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 85/2000 ze dne 2. října 2000 (1).
 (2)
 Rozhodnutím Rady EHP č. 1/95 byl pro Lichtenštejnsko zaveden systém souběžného uvádění na trh.
 (3)
 Nařízení Komise (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem (2), ve znění opravy v Úř. věst. L 271, 21.10.1999, s. 47, by mělo být začleněno do Dohody.
 (4)
 Nařízení Komise (ES) č. 1607/2000 ze dne 24. července 2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem, zejména k hlavě o jakostním vínu stanovených pěstitelských oblastí (3), by mělo být začleněno do Dohody.
 (5)
 Nařízení Komise (ES) č. 1622/2000 ze dne 24. července 2000, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem a zavádí se kodex Společenství pro enologické postupy a ošetření (4), by mělo být začleněno do Dohody.
 (6)
 Nařízení Komise (ES) č. 2451/2000 ze dne 7. listopadu 2000, kterým se mění příloha XIV nařízení Komise (ES) č. 1622/2000, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem a zavádí se kodex Společenství pro enologické postupy a ošetření (5), by mělo být začleněno do Dohody.
 (7)
 Nařízení Komise (ES) č. 884/2001 ze dne 24. dubna 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro průvodní doklady pro přepravu vinařských produktů a pro evidenční knihy vedené v odvětví vína (6), by mělo být začleněno do Dohody.
 (8)
 Nařízení Komise (ES) č. 1609/2001 ze dne 6. srpna 2001, kterým se, pokud jde o metody rozboru, mění nařízení (ES) č. 1622/2000, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem a zavádí se kodex Společenství pro enologické postupy a ošetření (7), by mělo být začleněno do Dohody.
 (9)
 Nařízení Komise (ES) č. 1655/2001 ze dne 14. srpna 2001, kterým se mění nařízení (ES) č. 1622/2000, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem a zavádí se kodex Společenství pro enologické postupy a ošetření (8), by mělo být začleněno do Dohody.
 (10)
 Nařízení Komise (ES) č. 2066/2001 ze dne 22. října 2001, kterým se mění nařízení (ES) č. 1622/2000, pokud jde o používání lysozymu ve vinařských produktech (9), by mělo být začleněno do Dohody.
 (11)
 Nařízení Komise (ES) č. 753/2002 ze dne 29. dubna 2002, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 pro popis, označování, obchodní úpravu a ochranu některých vinařských produktů (10), ve znění opravy v Úř. věst. L 272, 23.10.2003, s. 38, by mělo být začleněno do Dohody.
 (12)
 Nařízení Komise (ES) č. 2086/2002 ze dne 25. listopadu 2002, kterým se mění nařízení (ES) č. 753/2002, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 pro popis, označování, obchodní úpravu a ochranu některých vinařských produktů (11), by mělo být začleněno do Dohody.
 (13)
 Nařízení komise (ES) č. 440/2003 ze dne 10. března 2003, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2676/90, kterým se stanoví metody Společenství používané pro rozbor vín (12), by mělo být začleněno do Dohody.
 (14)
 Nařízení komise (ES) č. 1205/2003 ze dne 4. července 2003, kterým se mění nařízení (ES) č. 753/2002, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 pro popis, označování, obchodní úpravu a ochranu některých vinařských produktů (13), by mělo být začleněno do Dohody.
 (15)
 Nařízení Komise (ES) č. 1410/2003 ze dne 7. srpna 2003, kterým se mění nařízení (ES) č. 1622/2000, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem a zavádí se kodex Společenství pro enologické postupy a ošetření (14), by mělo být začleněno do Dohody.
 (16)
 Nařízení Komise (ES) č 1793/2003 ze dne 13. října 2003, kterým se pro hospodářské roky 2003/2004 a 2004/2005 stanoví minimální přirozený obsah alkoholu v % objemových pro jakostní víno s. o. „Vinho verde“ pocházející z portugalské vinařské zóny C I a) (15), by mělo být začleněno do Dohody.
 (17)
 Nařízení Komise (ES) č. 1795/2003 ze dne 13. října 2003, kterým se mění příloha VI nařízení Rady (ES) č. 1493/1999, pokud jde o jakostní víno stanovených pěstitelských oblastí (16), by mělo být začleněno do Dohody.
 (18)
 Nařízení Komise (ES) č. 128/2004 ze dne 23. ledna 2004, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2676/90, kterým se stanoví metody Společenství používané pro rozbor vín (17), by mělo být začleněno do Dohody.
 (19)
 Nařízení Komise (ES) č. 316/2004 ze dne 20. února 2004, kterým se mění nařízení (ES) č. 753/2002, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 pro popis, označování, obchodní úpravu a ochranu některých vinařských produktů (18), by mělo být začleněno do Dohody.
 (20)
 Nařízení Komise (ES) č. 908/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se přizpůsobuje několik nařízení o společné organizaci trhu s vínem z důvodu přistoupení České republiky, Estonska, Kypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Polska, Slovinska a Slovenska k Evropské unii (19), by mělo být začleněno do Dohody.
 (21)
 Nařízení Komise (ES) č. 1427/2004 ze dne 9. srpna 2004, kterým se mění nařízení (ES) č. 1622/2000, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem a zavádí se kodex Společenství pro enologické postupy a ošetření (20), by mělo být začleněno do Dohody.
 (22)
 Nařízení Komise (ES) č. 1428/2004 ze dne 9. srpna 2004, kterým se mění nařízení (ES) č. 1622/2000, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem a zavádí se kodex Společenství pro enologické postupy a ošetření (21), by mělo být začleněno do Dohody.
 (23)
 Nařízení Komise (ES) č. 1429/2004 ze dne 9. srpna 2004, kterým se mění nařízení (ES) č. 753/2002, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 pro popis, označování, obchodní úpravu a ochranu některých vinařských produktů (22), by mělo být začleněno do Dohody.
 (24)
 Nařízení Komise (ES) č. 1991/2004 ze dne 19. listopadu 2004, kterým se mění nařízení (ES) č. 753/2002, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 pro popis, označování, obchodní úpravu a ochranu některých vinařských produktů (23), by mělo být začleněno do Dohody.
 (25)
 Nařízení (EHS) č. 2676/90 (24), které je do Dohody již začleněno, je třeba přemístit pod zvláštní bod dodatku 1 k protokolu 47 k Dohodě,
 ROZHODL TAKTO:
 Článek 1
 Protokol 47 k Dohodě se mění v souladu s přílohou tohoto rozhodnutí.
 Článek 2
 Znění nařízení (ES) č. 1493/1999, ve znění opravy v Úř. věst. L 271, 21.10.1999, s. 47, (ES) č. 1607/2000, (ES) č. 1622/2000, (ES) č. 2451/2000, (ES) č. 884/2001, (ES) č. 1609/2001, (ES) č. 1655/2001, (ES) č. 2066/2001, (ES) č. 753/2002, ve znění opravy v Úř. věst. L 272, 23.10.2003, s. 38, (ES) č. 2086/2002, (ES) č. 440/2003, (ES) č. 1205/2003, (ES) č. 1410/2003, (ES) č. 1793/2003, (ES) č. 1795/2003, (ES) č. 128/2004, (ES) č. 316/2004, (ES) č. 908/2004, (ES) č. 1427/2004, (ES) č. 1428/2004, (ES) č. 1429/2004 a (ES) č. 1991/2004 v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 3. června 2006 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody (25).
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 2. června 2006.
 Za Smíšený výbor EHP
 Předseda
 R. WRIGHT
 (1) Úř. věst. L 315, 14.12.2000, s. 32.
 (2) Úř. věst. L 179, 14.7.1999, s. 1.
 (3) Úř. věst. L 185, 25.7.2000, s. 17.
 (4) Úř. věst. L 194, 31.7.2000, s. 1.
 (5) Úř. věst. L 282, 8.11.2000, s. 7.
 (6) Úř. věst. L 128, 10.5.2001, s. 32.
 (7) Úř. věst. L 212, 7.8.2001, s. 9.
 (8) Úř. věst. L 220, 15.8.2001, s. 17.
 (9) Úř. věst. L 278, 23.10.2001, s. 9.
 (10) Úř. věst. L 118, 4.5.2002, s. 1.
 (11) Úř. věst. L 321, 26.11.2002, s. 8.
 (12) Úř. věst. L 66, 11.3.2003, s. 15.
 (13) Úř. věst. L 168, 5.7.2003, s. 13.
 (14) Úř. věst. L 201, 8.8.2003, s. 9.
 (15) Úř. věst. L 262, 14.10.2003, s. 10.
 (16) Úř. věst. L 262, 14.10.2003, s. 13.
 (17) Úř. věst. L 19, 27.1.2004, s. 3.
 (18) Úř. věst. L 55, 24.2.2004, s. 16.
 (19) Úř. věst. L 163, 30.4.2004, s. 56.
 (20) Úř. věst. L 263, 10.8.2004, s. 3.
 (21) Úř. věst. L 263, 10.8.2004, s. 7.
 (22) Úř. věst. L 263, 10.8.2004, s. 11.
 (23) Úř. věst. L 344, 20.11.2004, s. 9.
 (24) Úř. věst. L 272, 3.10.1990, s. 1.
 (25) Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.
 PŘÍLOHA
 rozhodnutí Smíšeného výboru EHP č. 75/2006
 Dodatek 1 k protokolu 47 se nahrazuje tímto:
 „Dodatek 1
 1.
 390 R 2676: Nařízení Komise (EHS) č. 2676/90 ze dne 17. září 1990, kterým se stanoví metody Společenství používané pro rozbor vín (Úř. věst. L 272, 3.10.1990, s. 1), ve znění:
 —
 392 R 2645: nařízení Komise (EHS) č. 2645/92 ze dne 11. září 1992 (Úř. věst. L 266, 12.9.1992, s. 10),
 —
 395 R 0060: nařízení Komise (ES) č. 60/95 ze dne 16. ledna 1995 (Úř. věst. L 11, 17.1.1995, s. 19),
 —
 396 R 0069: nařízení Komise (ES) č. 69/96 ze dne 18. ledna 1996 (Úř. věst. L 14, 19.1.1996, s. 13),
 —
 397 R 0822: nařízení Komise (ES) č. 822/97 ze dne 6. května 1997 (Úř. věst. L 117, 7.5.1997, s. 10),
 —
 399 R 0761: nařízení Komise (ES) č. 761/1999 ze dne 12. dubna 1999 (Úř. věst. L 99, 14.4.1999, s. 4),
 —
 32003 R 0440: nařízení Komise (ES) č. 440/2003 ze dne 10. března 2003 (Úř. věst. L 66, 11.3.2003, s. 15),
 —
 32004 R 0128: nařízení Komise (ES) č. 128/2004 ze dne 23. ledna 2004 (Úř. věst. L 19, 27.1.2004, s. 3).
 Pro účely Dohody se nařízení upravuje takto:
 Odkazy na jiné akty v nařízení jsou považovány za významné v rozsahu, v jakém jsou tyto akty začleněny do Dohody.
 2.
 399 R 1493: Nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem (Úř. věst. L 179, 14.7.1999, s. 1), ve znění opravy v Úř. věst. L 271, 21.10.1999, s. 47 a ve znění:
 —
 1 03 T: Aktu o podmínkách přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky a o úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie, přijatého dne 16. dubna 2003 (Úř. věst. L 236, 23.9.2003, s. 33),
 —
 32003 R 1795: nařízení Komise (ES) č. 1795/2003 ze dne 13. října 2003 (Úř. věst. L 262, 14.10.2003, s. 13).
 Pro účely Dohody se nařízení upravuje takto:
 a)
 Odkazy na jiné akty v nařízení jsou považovány za významné v rozsahu, v jakém jsou tyto akty začleněny do Dohody.
 b)
 Ustanovení čl. 1 odst. 1 se nepoužije.
 c)
 Hlava II, s výjimkou článku 19, a hlavy III, IV a VII se nepoužijí.
 d)
 Ustanovení čl. 19 odst. 2 poslední věty se nepoužije pro Lichtenštejnsko.
 Dále se pro Lichtenštejnsko nepoužije poslední věta přílohy VI bodu B 1.
 e)
 V čl. 44 odst. 1 se nepoužijí slova ‚a případně, odchylně od článku 45, vína dovezená v souladu s právem‘.
 f)
 V čl. 44 odst. 14 se slova ‚Scelování vína pocházejícího z třetích zemí‘ nahrazují slovy ‚Scelování vína pocházejícího z třetích zemí a států ESVO‘.
 g)
 V čl. 45 odst. 1 písm. a) se nepoužijí slova ‚dovezené nebo nedovezené‘.
 h)
 Kapitola II hlavy V se použije s touto úpravou:
 Odchylně od vnitrostátních právních předpisů Lichtenštejnska musí stolní vína pocházející z Lichtenštejnska, která nemají nárok na zeměpisné označení, splňovat ustanovení kapitoly II hlavy V, která se týkají popisu, označování, obchodní úpravy a ochrany určitých produktů, pokud jsou tato vína určená na trh EHP mimo Lichtenštejnsko.
 i)
 Hlava VI se použije s touto úpravou:
 Jakostní vína pocházející ze států ESVO se považují za rovnocenná jakostním vínům stanovené pěstitelské oblasti (‚jakostní vína s. o.‘) za podmínky, že splňují vnitrostátní právní předpisy, které jsou pro účely tohoto protokolu v souladu se zásadami nařízení Rady (ES) č. 1493/1999, ve znění pozměněném pro účely této dohody.
 Pro tato vína se však nesmějí používat označení ‚jakostní víno s. o.‘ ani jiná označení uvedená v čl. 54 odst. 2.
 Seznam jakostních vín stanovený státy ESVO, které produkují víno, se zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie.
 j)
 S odkazem na čl. 54 odst. 4 se vína pocházející z Lichtenštejnska považují za jakostní vína, pokud splňují všechny požadavky takzvaných ‚vín 1. jakosti‘ podle vnitrostátních právních předpisů.
 Jakostní vína pocházející z Lichtenštejnska mají nárok na jedno z těchto zeměpisných označení, doplněných či nedoplněných o název vinohradu, odkazujících na původ odrůdy hroznů tak, jak se uvádí v lichtenštejnském úředním ‚Seznamu vinohradů a AOC‘:
 Balzers, Bendern, Eschen, Eschnerberg, Gamprin, Mauren, Ruggell, Schaan, Schellenberg, Triesen, Vaduz.
 K tomuto zeměpisnému označení se na etiketě uvede také jeden z výrazů ‚Kontrollierte Ursprungsbezeichnung‘, ‚KUB‘, ‚Appellation d’origine contrôlée‘ nebo ‚AOC‘.
 k)
 Články 71, 77, 78 a 79 se nepoužijí.
 l)
 Pro účely přílohy III se Lichtenštejnsko považuje za součást vinařské zóny B.
 m)
 Bez ohledu na bod D.1. přílohy VI se vína pocházející z Lichtenštejnska vyrobená podle vnitrostátních právních předpisů a následně klasifikovaná jako ‚vína 1. jakosti bez přívlastku‘ považují za jakostní vína.
 3.
 32000 R 1607: Nařízení Komise (ES) č. 1607/2000 ze dne 24. července 2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem, zejména k hlavě o jakostním vínu stanovených pěstitelských oblastí (Úř. věst. L 185, 25.7.2000, s. 17.)
 Pro účely Dohody se nařízení upravuje takto:
 Odkazy na jiné akty v nařízení jsou považovány za významné, pokud jsou tyto akty začleněny do Dohody.
 4.
 32000 R 1622: Nařízení Komise (ES) č. 1622/2000 ze dne 24. července 2000, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem a zavádí se kodex Společenství pro enologické postupy a ošetření (Úř. věst. L 194, 31.7.2000, s. 1), ve znění:
 —
 32000 R 2451: nařízení Komise (ES) č. 2451/2000 ze dne 7. listopadu 2000 (Úř. věst. L 282, 8.11.2000, s. 7),
 —
 32001 R 1609: nařízení Komise (ES) č. 1609/2001 ze dne 6. srpna 2001 (Úř. věst. L 212, 7.8.2001, s. 9),
 —
 32001 R 1655: nařízení Komise (ES) č. 1655/2001 ze dne 14. srpna 2001 (Úř. věst. L 220, 15.8.2001, s. 17),
 —
 32001 R 2066: nařízení Komise (ES) č. 2066/2001 ze dne 22. října 2001 (Úř. věst. L 278, 23.10.2001, s. 9),
 —
 32003 R 1410: nařízení Komise (ES) č. 1410/2003 ze dne 7. srpna 2003 (Úř. věst. L 201, 8.8.2003, s. 9),
 —
 1 03 T: Aktu o podmínkách přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky a o úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie, přijatého dne 16. dubna 2003 (Úř. věst. L 236, 23.9.2003, s. 33),
 —
 32004 R 1427: nařízení Komise (ES) č. 1427/2004 ze dne 9. srpna 2004 (Úř. věst. L 263, 10.8.2004, s. 3),
 —
 32004 R 1428: nařízení Komise (ES) č. 1428/2004 ze dne 9. srpna 2004 (Úř. věst. L 263, 10.8.2004, s. 7).
 Pro účely Dohody se nařízení upravuje takto:
 Odkazy na jiné akty v nařízení jsou považovány za významné v rozsahu, v jakém jsou tyto akty začleněny do Dohody.
 5.
 32001 R 0884: Nařízení Komise (ES) č. 884/2001 ze dne 24. dubna 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro průvodní doklady pro přepravu vinařských produktů a pro evidenční knihy vedené v odvětví vína (Úř. věst. L 128, 10.5.2001, s. 32), ve znění:
 —
 32004 R 0908: nařízení Komise (ES) č. 908/2004 ze dne 29. dubna 2004 (Úř. věst. L 163, 30.4.2004, s. 56).
 Pro účely Dohody se nařízení upravuje takto:
 a)
 Odkazy na jiné akty v nařízení jsou považovány za významné v rozsahu, v jakém jsou tyto akty začleněny do Dohody.
 b)
 Ustanovení čl. 1 odst. 1 písm. b) první a druhé odrážky a čl. 1 odst. 2 se nepoužijí.
 c)
 Ustanovení čl. 5 odst. 2 se nepoužije.
 d)
 V čl. 6 odst. 5 třetím pododstavci se druhá věta nahrazuje tímto: ‚Tato informace se uskutečňuje v souladu s dodatkem 2 k protokolu 47 k Dohodě.‘
 e)
 Ustanovení čl. 7 odst. 5 a čl. 7 odst. 6 se nepoužijí.
 f)
 V čl. 7 odst. 1 písm. c) první odrážce se slova ‚na vyhotoveních 1 a 2‘ nahrazují slovy ‚na vyhotoveních 1, 2 a 4‘.
 g)
 Ustanovení čl. 8 odst. 2, 3 a 5 se nepoužijí.
 h)
 Hlava II se nepoužije.
 i)
 Ustanovení čl. 19 odst. 2 se nepoužije.
 6.
 32002 R 0753: Nařízení Komise (ES) č. 753/2002 ze dne 29. dubna 2002, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 pro popis, označování, obchodní úpravu a ochranu některých vinařských produktů (Úř. věst. L 118, 4.5.2002, s. 1), ve znění opravy v Úř. věst. L 272, 23.10.2003, s. 38 a ve znění:
 —
 32002 R 2086: nařízení Komise (ES) č. 2086/2002 ze dne 25. listopadu 2002 (Úř. věst. L 321, 26.11.2002, s. 8),
 —
 32003 R 1205: nařízení Komise (ES) č. 1205/2003 ze dne 4. července 2003 (Úř. věst. L 168, 5.7.2003, s. 13),
 —
 32004 R 0316: nařízení Komise (ES) č. 316/2004 ze dne 20. února 2004 (Úř. věst. L 55, 24.2.2004, s. 16),
 —
 32004 R 0908: nařízení Komise (ES) č. 908/2004 ze dne 29. dubna 2004 (Úř. věst. L 163, 30.4.2004, s. 56),
 —
 32004 R 1429: nařízení Komise (ES) č. 1429/2004 ze dne 9. srpna 2004 (Úř. věst. L 263, 10.8.2004, s. 11),
 —
 32004 R 1991: nařízení Komise (ES) č. 1991/2004 ze dne 19. listopadu 2004 (Úř. věst. L 344, 20.11.2004, s. 9).
 Pro účely Dohody se nařízení upravuje takto:
 a)
 Odkazy na jiné akty v nařízení jsou považovány za významné v rozsahu, v jakém jsou tyto akty začleněny do Dohody.
 b)
 Pokud jde o Lichtenštejnsko, v čl. 3 odst. 2 se první věta nahrazuje tímto: ‚Skutečný obsah alkoholu v % objemových, stanovený v části A bodě 1 třetí odrážce přílohy VII a části B bodě 1 písm. d) přílohy VIII nařízení (ES) č. 1493/1999, se uvádí v celých jednotkách nebo jednotkách zaokrouhlených na pět desetin nebo desetiny procenta objemového.‘
 c)
 Ustanovení čl. 7 písm. c) se nepoužije.
 d)
 V článku 10 se nepoužijí odkazy na článek 11 nařízení (ES) č. 884/2001.
 e)
 Nařízení se nepoužije na produkty pocházející ze třetích zemí uvedené v hlavě II.
 f)
 V článku 16 se doplňují nová slova, která znějí:
 i)
 v čl. 16 odst. 1 písm. a): ‚þurrt‘ a ‚tørr‘;
 ii)
 v čl. 16 odst. 1 písm. b): ‚hálfþurrt‘ a ‚halvtørr‘;
 iii)
 v čl. 16 odst. 1 písm. c): ‚hálfsætt‘ a ‚halvsøt‘;
 iv)
 v čl. 16 odst. 1 písm. d): ‚sætt‘ a ‚søt‘.
 g)
 Článek 19 se nepoužije na produkty pocházející ze třetích zemí.
 h)
 V čl. 28 prvním pododstavci se první odrážka nahrazuje tímto: ‚»Landwein« v případě stolních vín pocházejících z Německa, Rakouska, Lichtenštejnska a provincie Bolzano v Itálii,‘.
 i)
 V souladu s čl. 28 písm. a) se v případě Lichtenštejnska pro vína označovaná jako ‚Landwein‘ používá zeměpisné označení ‚Liechtensteiner Oberland‘ nebo ‚Liechtensteiner Unterland‘.
 j)
 V čl. 29 odst. 1 se doplňuje nový bod, který zní:
 ‚q)
 pro Lichtenštejnsko: výrazy »Appellation d’origine contrôlée«, »AOC«, »Kontrollierte Ursprungsbezeichnung« nebo »KUB«, které doprovázejí údaje o původu vína a v případě jakostních vín s přívlastkem »Auslese Liechtenstein«, »Sélection Liechtenstein« nebo »Grand Cru Liechtenstein« podle vnitrostátních právních předpisů.‘
 k)
 Hlava V se nepoužije.
 l)
 V příloze II se do tabulky vkládají nové položky, které znějí:
 ‚Název odrůdy nebo synonymum
 Země, které smějí používat název odrůdy nebo jedno ze synonym
 Blauburgunder
 Lichtenštejnsko
 Chardonnay
 Lichtenštejnsko
 Müller-Thurgau
 Lichtenštejnsko
 Weissburgunder
 Lichtenštejnsko‘
 m)
 V příloze III se v tabulce doplňuje nový oddíl, který zní:
 ‚Tradiční výrazy
 Dotčená vína
 Druh produktu
 Jazyk
 LICHTENŠTEJNSKO
 Doplňující tradiční výrazy
 Ablass
 všechna
 jakostní víno s. o., stolní víno se zeměpisným označením
 německý
 Beerenauslese
 všechna
 jakostní víno s. o.
 německý
 Beerle nebo Beerli nebo Beerliwein
 všechna
 jakostní víno s. o., stolní víno se zeměpisným označením
 německý
 Federweiss (1) nebo Weissherbst
 všechna
 jakostní víno s. o., stolní víno se zeměpisným označením
 německý
 Eiswein
 všechna
 jakostní víno s. o.
 německý
 Kretzer nebo Süssdruck
 všechna
 jakostní víno s. o., stolní víno se zeměpisným označením
 německý
 Strohwein
 všechna
 jakostní víno s. o.
 německý
 Trockenbeerenauslese
 všechna
 jakostní víno s. o.
 německý
 7.
 32003 R 1793: Nařízení Komise (ES) č 1793/2003 ze dne 13. října 2003, kterým se pro hospodářské roky 2003/2004 a 2004/2005 stanoví minimální přirozený obsah alkoholu v % objemových pro jakostní víno s. o. ‚Vinho verde‘ pocházející z portugalské vinařské zóny C I a) (Úř. věst. L 262, 14.10.2003, s. 10).
 Pro účely Dohody se nařízení upravuje takto:
 Odkazy na jiné akty v nařízení jsou považovány za významné v rozsahu, v jakém jsou tyto akty začleněny do Dohody.“
 (1) Aniž je dotčeno používání tradičního německého výrazu »Federweißer« pro částečně vykvašený hroznový mošt určený k přímému lidskému požívání, jak je uvedeno v odst. 34 písm. c) německého nařízení o víně a v čl. 12 odst. 1 písm. b) a čl. 14 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 753/2002, ve znění pozdějších předpisů.‘


type: legislation

text:
 29.11.2016
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 L 321/48
 VYKONÁVACIE NARIADENIE KOMISIE (EÚ) 2016/2081
 z 28. novembra 2016,
 ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo na dovoz kyseliny šťaveľovej s pôvodom v Čínskej ľudovej republike, ktorú vyrába spoločnosť Yuanping Changyuan Chemicals Co. Ltd
 EURÓPSKA KOMISIA,
 so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie,
 so zreteľom na nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/1036 z 8. júna 2016 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskej únie (1), a najmä na jeho článok 9 ods. 4,
 keďže:
 A. POSTUP
 (1)
 Rada 18. apríla 2012 vykonávacím nariadením Rady (EÚ) č. 325/2012 (2) (ďalej len „napadnuté nariadenie“) uložila konečné antidumpingové clo na dovoz kyseliny šťaveľovej s pôvodom v Indii a Čínskej ľudovej republike v rozsahu od 14,6 % do 52,2 % na základe antidumpingového prešetrovania podľa článku 5 nariadenia Rady (ES) č. 1225/2009 (3).
 (2)
 Všeobecný súd rozsudkom z 20. mája 2015 (4) zrušil napadnuté nariadenie, pokiaľ ide o spoločnosť Yuanping Changyuan Chemicals Co. Ltd, ktorá je spolupracujúcim čínskym vyvážajúcim výrobcom. Všeobecný súd rozhodol, že odôvodnenie Rady týkajúce sa dvoch záležitostí na určenie úrovne odstránenia ujmy nebolo v súlade s článkom 296 Zmluvy o fungovaní Európskej únie.
 (3)
 Komisia na základe rozsudku Všeobecného súdu uverejnila oznámenie, v ktorom informovala, že sa rozhodla obnoviť antidumpingové prešetrovanie týkajúce sa kyseliny šťaveľovej na účely vykonania rozsudku, pokiaľ ide o spoločnosť Yuanping Changyuan Chemicals Co. Ltd.
 B. VYKONÁVANIE
 1. Clo na výpočet úrovne odstránenia ujmy (rozpätie ujmy)
 (4)
 Ako sa uvádza v odôvodneniach 66 a 83 napadnutého nariadenia, spoločnosť Yuanping Changyuan Chemicals Co. Ltd tvrdila, že Komisia do výpočtu rozpätia ujmy úplne nezapočítala úpravu vo výške 6,5 % zodpovedajúcu normálnemu clu.
 (5)
 Komisia v pôvodnom prešetrovaní skonštatovala, že toto tvrdenie bolo opodstatnené a opravila výpočty týkajúce sa rozpätia ujmy takto: konečná vážená priemerná dovozná cena bola vypočítaná tak, že k váženému priemeru vývoznej ceny CIF na hranici Únie spoločnosti Yuanping Changyuan Chemicals Co. Ltd sa pre dva typy kyseliny šťaveľovej (rafinovaná a nerafinovaná) pripočítalo najprv 6,5 % zodpovedajúcich clu, a potom pevná suma 10 EUR/tona zodpovedajúca nákladom po dovoze.
 (6)
 Výsledkom bolo zníženie rozpätia ujmy spoločnosti Yuanping Changyuan Chemicals Co. Ltd na 18,7 %. Ako sa však už uvádza v odôvodneniach 83 a 87 napadnutého nariadenia, znížené rozpätie ujmy zostalo nad dumpingovým rozpätím určeným pre spoločnosť Yuanping Changyuan Chemicals Co. Ltd (14,6 %), ktoré je základom pre uložené antidumpingové clo.
 2. Ziskové rozpätie na výpočet úrovne odstránenia ujmy (rozpätie ujmy)
 (7)
 Ako sa uvádza v odôvodneniach 142 a 143 nariadenia Komisie (EÚ) č. 1043/2011 (5), ktorým sa ukladajú dočasné opatrenia v predmetnej veci, a ako je potvrdené v napadnutom nariadení, zisk použitý na výpočet úrovne odstránenia ujmy bol 8 % obratu, čo sa považovalo za zisk, ktorý mohlo výrobné odvetvie Únie odôvodnene očakávať za normálnych podmienok hospodárskej súťaže v prípade neexistencie poškodzujúceho dumpingu. Úvahy pre použitie tohto údaju sa opisujú ďalej v texte.
 (8)
 V rámci prešetrovania, ktoré viedlo k napadnutému nariadeniu, sa zistilo, že počas posudzovaného obdobia bolo výrobné odvetvie Únie buď stratové, alebo dosahovalo veľmi obmedzený zisk. Úroveň ziskov nepostačovala na udržanie výroby v strednodobom horizonte. Okrem toho existoval počas posudzovaného obdobia v pôvodnom prešetrovaní značný objem dovozu za ceny na úrovniach, ktoré boli v priemere nižšie než ceny, ktoré sa v pôvodnom období prešetrovania určili ako dumpingové. Tento dovoz za nízke ceny mal negatívny vplyv na hospodársku výkonnosť výrobného odvetvia Únie. Preto sa úrovne zisku, ktorý v skutočnosti dosahovalo výrobné odvetvie Únie počas posudzovaného obdobia, nemohli považovať za zisk, ktorý by výrobné odvetvie Únie mohlo odôvodnene očakávať za normálnych podmienok hospodárskej súťaže.
 (9)
 Komisia okrem toho počas pôvodného prešetrovania nezhromaždila údaje týkajúce sa zisku výrobného odvetvia Únie za obdobie pred posudzovaným obdobím. V dôsledku toho neboli dostupné žiadne údaje o zisku týkajúce sa výrobného odvetvia Únie za obdobie bezprostredne predchádzajúce posudzovanému obdobiu, ktoré by sa mohli použiť ako primerané ziskové rozpätie na výpočet rozpätia ujmy. Spoločnosť Yuanping po zverejnení argumentovala, že útvary Komisie mali použiť informácie presahujúce rámec posudzovaného obdobia, aby vykonali riadne posúdenie na určenie cieľového zisku.
 (10)
 Toto tvrdenie nebolo akceptované. Súdy EÚ uznali rozsiahlu diskrečnú právomoc Komisie, pokiaľ ide o obdobie, ktoré sa zohľadňuje na účely určenia ujmy (6). Komisia na začiatku pôvodného prešetrovania stanovila obdobie na zhromaždenie údajov na posúdenie ujmy. t. j. posudzované obdobie (1. január 2007 až 31. december 2010) a nezhromažďovala údaje mimo tohto obdobia. Okrem toho, ako sa vysvetľuje v odôvodnení 23 ďalej v texte, Komisia musí v rámci tohto obnovenia prešetrovania vychádzať len z informácií, ktoré mala k dispozícii počas pôvodného prešetrovania.
 (11)
 Komisia preto analyzovala cieľový zisk, ktorý navrhol navrhovateľ v prešetrovaní vedúcemu k napadnutému nariadeniu. V podnete bolo na výpočet rozpätia ujmy navrhnuté cieľové ziskové rozpätie vo výške 10 %. Komisia v tejto súvislosti poznamenala, že ziskové rozpätie, ktoré použila Rada v predchádzajúcom prešetrovaní týkajúcom sa dovozu kyseliny šťaveľovej z Indie a Čínskej ľudovej republiky v roku 1991, bolo 10 % (7). Navrhovateľ odôvodnil tento údaj tvrdením, že takúto úroveň ziskovosti možno dosiahnuť, ak by vyrábal pri úplnom využití kapacity. Ziskové rozpätie, ktoré navrhol navrhovateľ, sa však nevzťahuje na skutočné údaje o zisku dosiahnutom v prípade neexistencie dumpingových dovozov za normálnych podmienok hospodárskej súťaže, ale len na teoretickú situáciu úplného využitia kapacity. Keďže navrhovateľ nepreukázal, že sa úplné využitie kapacity, na ktorom založil navrhnutý cieľový zisk, dosiahlo alebo mohlo dosiahnuť za normálnych trhových podmienok v prípade neexistencie dumpingových dovozov, uvedený cieľový zisk nemohol byť z tohto dôvodu použitý.
 (12)
 Komisia za týchto okolností preskúmala ziskové rozpätie stanovené v iných prešetrovaniach týkajúcich sa chemických odvetví, ktoré sú takisto náročné na kapitál ako výrobné odvetvie kyseliny šťaveľovej a majú podobný výrobný proces.
 (13)
 Pokiaľ ide o ziskové rozpätia použité v predchádzajúcich prešetrovaniach v chemickom sektore (8) (vrátane ziskového rozpätia použitého v predchádzajúcom prešetrovaní kyseliny šťaveľovej), zistilo sa, že ziskové rozpätie v priemere v približnej výške 8 % sa považovalo za primeraný zisk, ktorý výrobné odvetvie Únie mohlo dosiahnuť za normálnych trhových podmienok v prípade neexistencie poškodzujúceho dumpingu.
 (14)
 Komisia okrem toho preskúmala ziskové rozpätie použité v prešetrovaniach týkajúcich sa iných sektorov, ktoré sú podobne ako chemický sektor náročné na kapitál. V tejto súvislosti Komisia zistila, že ziskové rozpätie použité v týchto prešetrovaniach (9) zodpovedalo priemernému ziskovému rozpätiu zistenému pre chemický sektor vrátane kyseliny šťaveľovej.
 (15)
 So zreteľom na uvedené úvahy a chýbajúce skutočné údaje o úrovniach ziskovosti, ktoré by mohlo výrobné odvetvie Únie dosiahnuť počas obdobia prešetrovania za normálnych podmienok a v prípade neexistencie poškodzujúceho dumpingu, Komisia považovala za vhodné určiť takéto primerané ziskové rozpätie na základe priemerného ziskového rozpätia stanoveného v antidumpingových prešetrovaniach pre iné chemické výrobné odvetvia a iné výrobné odvetvia s podobnými charakteristikami, ako že sú napríklad náročné na kapitál. Komisia na tomto základe dospela k záveru, že 8 % je ziskové rozpätie, ktoré výrobné odvetvie Únie môže odôvodnene očakávať za normálnych podmienok hospodárskej súťaže, konkrétne v prípade neexistencie dumpingových dovozov, a toto ziskové rozpätie by sa preto malo použiť na výpočet úrovne odstránenia ujmy.
 C. ZVEREJNENIE
 (16)
 Komisia zverejnila skutočnosti a úvahy uvedené skôr v texte 29. júna 2016. Spoločnosť Yuanping Changyuan Chemicals Co. Ltd a výrobné odvetvie Únie mali možnosť predložiť k nim pripomienky.
 (17)
 Pripomienky boli prijaté v stanovených lehotách a boli riadne zohľadnené. Okrem toho sa 11. augusta 2016 uskutočnilo vypočutie útvarov Komisie a spoločnosti Yuanping.
 (18)
 V dôsledku pripomienok prijatých od zainteresovaných strán boli vykonané určité zmeny týkajúce sa pôvodného informačného dokumentu z 29. júna 2016. Komisia preto 24. augusta 2016 opätovne poskytla zainteresovaným stranám skutočnosti a úvahy uvedené skôr v texte.
 (19)
 Spoločnosť Oxaquim po zverejnení tvrdila, že nebolo jasné, či tvrdenie spoločnosti Yuanping uvedené v odôvodnení 4 bolo úplne alebo len čiastočne opodstatnené. Komisia v tejto súvislosti potvrdila, že tvrdenie bolo opodstatnené v celom rozsahu. V skutočnosti, ako je podrobne vysvetlené v odôvodneniach 5 a 6, v revidovanom výpočte, ktorý Komisia vykonala v pôvodnom prešetrovaní, sa plne zohľadnili pripomienky spoločnosti Yuanping predložené v čase pôvodného prešetrovania.
 (20)
 Spoločnosť Yuanping tvrdila, že Komisia vykonaním rozsudku Súdneho dvora vykonala analýzu post hoc na odôvodnenie zistení pôvodného prešetrovania. Podľa spoločnosti Yuanping to dokazuje skutočnosť, že Komisia sa opierala o vykonávacie nariadenie Rady (EÚ) č. 1138/2011 (10), ktoré bolo uverejnené po posúdení cieľového zisku v tomto konaní. Spoločnosť Yuanping uviedla, že takáto analýza post hoc sa nemôže použiť na odôvodnenie pôvodných zistení. Toto tvrdenie bolo nesprávne a bolo zamietnuté z týchto dôvodov.
 (21)
 Po prvé, pokiaľ ide o veci, z ktorých vychádzalo posúdenie cieľového zisku, (v nariadení sa odkazovalo len na niektoré z nich), tvrdenie spoločnosti Yuanping je fakticky nesprávne. Cieľový zisk vo všetkých týchto veciach vrátane nariadenia, na ktoré sa odvolávala spoločnosť Yuanping, bol buď dočasne, alebo s konečnou platnosťou stanovený ešte pred určením cieľového zisku v pôvodnom prešetrovaní.
 (22)
 Po druhé, Komisia musí na vykonanie rozsudku Súdneho dvora v súlade s článkom 266 ZFEÚ poskytnúť odôvodnené stanovisko v súlade s článkom 296 ZFEÚ, k zisteniam z pôvodného prešetrovania a zisteniam, pri ktorých Súdny dvor stanovil, že odôvodnené stanoviská boli nedostatočné. Komisia pritom musí vychádzať z informácií, ktoré boli dostupné v čase pôvodného prešetrovania.
 (23)
 Komisia príslušne odôvodnila tieto zistenia, napr. použitie výšky 8 % ako cieľového zisku, s použitím len tých informácií, z ktorých vychádzala už počas pôvodného prešetrovania.
 (24)
 Navyše všetky informácie, ktoré Komisia uviedla v tomto nariadení, už boli v spise k veci v pôvodnom prešetrovaní a/alebo boli v danom čase verejne dostupné. Tieto informácie boli spoločnosti Yuanping opäť poskytnuté v rámci tohto prešetrovania, čo preukazuje, že Komisia nepoužila v upravenom odôvodnenom stanovisku žiadne nové dôkazy.
 (25)
 Spoločnosť Yuanping ďalej tvrdila, že administratívny postup nepostačuje na nápravu chýb, ktoré zistil Súdny dvor.
 (26)
 Tento argument sa zamietol. Súdny dvor nestanovil, že zistenia Komisie boli fakticky alebo vecne nesprávne, avšak stanovil, že v niektorých prípadoch v napadnutom nariadení chýbalo dostatočné odôvodnenie. Poskytnutie upraveného odôvodneného stanoviska v tomto nariadení v súlade s článkom 296 ZFEÚ je vhodným prostriedkom na vyhovenie rozsudku súdu.
 (27)
 Napokon, spoločnosť Yuanping tvrdila, že údaj, ktorý použila Komisia pre náklady po dovoze, t. j. 10 EUR/tona, bol príliš nízky. Spoločnosť Yuanping na podporenie tohto tvrdenia poskytla Komisii dôkazy vo forme viacerých faktúr z roku 2016, v ktorých boli náklady po dovoze údajne vyššie.
 (28)
 Toto tvrdenie bolo zamietnuté. Údaje pre náklady po dovoze, ktoré použila Komisia v pôvodnom prešetrovaní, boli výsledkom overených informácií od spolupracujúcich neprepojených dovozcov. Spoločnosť Yuanping v tomto ohľade nepreukázala, prečo by Komisia mala prepočítať tieto údaje s použitím neoverených údajov z obdobia mimo pôvodného obdobia prešetrovania.
 (29)
 Toto nariadenie je v súlade so stanoviskom výboru zriadeného podľa článku 15 ods. 1 nariadenia (ES) č. 1225/2009,
 PRIJALA TOTO NARIADENIE:
 Článok 1
 Týmto sa ukladá konečné antidumpingové clo vo výške 14,6 % na dovoz kyseliny šťaveľovej, či už v dihydrátovej (číslo CUS 0028635-1 a číslo CAS 6153-56-6) alebo bezvodej forme (číslo CUS 0021238-4 a číslo CAS 144-62-7), tiež vo vodnom roztoku, s pôvodom v Čínskej ľudovej republike, v súčasnosti zaradenej pod číselný znak KN ex 2917 11 00 (kód TARIC 2917110091), ktorú vyrába spoločnosť Yuanping Changyuan Chemicals Co. Ltd (doplnkový kód TARIC B232).
 Článok 2
 Toto nariadenie nadobúda účinnosť dňom nasledujúcim po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskej Únie.
 Toto nariadenie je záväzné v celom rozsahu a priamo uplatniteľné vo všetkých členských štátoch.
 V Bruseli 28. novembra 2016
 Za Komisiu
 predseda
 Jean-Claude JUNCKER
 (1) Ú. v. EÚ L 176, 30.6.2016, s. 21.
 (2) Vykonávacie nariadenie Rady (EÚ) č. 325/2012 z 12. apríla 2012, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo a s konečnou platnosťou sa vyberá dočasné clo uložené na dovoz kyseliny šťaveľovej s pôvodom v Indii a Čínskej ľudovej republike (Ú. v. EÚ L 106, 18.4.2012, s. 1).
 (3) Nariadenie Rady (ES) č. 1225/2009 z 30. novembra 2009 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho spoločenstva (Ú. v. EÚ L 343, 22.12.2009, s. 51). Od 20. júla 2016: Nariadenie (EÚ) 2016/1036.
 (4) Vec T-310/12 Yuanping Changyuan Chemicals Co. Ltd/Rada Európskej únie.
 (5) Nariadenie Komisie (EÚ) č. 1043/2011 z 19. októbra 2011, ktorým sa ukladá dočasné antidumpingové clo na dovoz kyseliny šťaveľovej s pôvodom v Indii a v Čínskej ľudovej republike (Ú. v. EÚ L 275, 20.10.2011, s. 1).
 (6) Epicheiriseon Metalleftikon Viomichanikon kai Naftiliaekon AE a iní/Rada (vec C-121/86, Zb. 1989, s. 3919).
 (7) Nariadenie Komisie (EHS) č. 1472/91 z 29. mája 1991, ktorým sa ukladá dočasné antidumpingové clo na dovoz kyseliny šťaveľovej s pôvodom v Indii alebo v Číne a ktorým sa ukončuje antidumpingové konanie v súvislosti s dovozom kyseliny šťaveľovej s pôvodom v Československu (Ú. v. ES L 138, 1.6.1991, s. 62) (odôvodnenie 45); potvrdené konečným nariadením: nariadenie Rady (EHS) č. 3434/91 z 25. novembra 1991, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo na dovoz kyseliny šťaveľovej s pôvodom v Indii alebo Čínskej ľudovej republike (Ú. v. ES L 326, 28.11.1991, s. 6) (odôvodnenie 26).
 (8) Pozri okrem iného nariadenie Rady (ES) č. 130/2006 z 23. januára 2006, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo a s konečnou platnosťou sa vyberá dočasné clo uložené na dovoz kyseliny vínnej s pôvodom v Čínskej ľudovej republike (Ú. v. EÚ L 23, 27.1.2006, s. 1); nariadenie Rady (ES) č. 1193/2008 z 1. decembra 2008, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo a s konečnou platnosťou sa vyberá dočasné clo uložené na dovoz kyseliny citrónovej s pôvodom v Čínskej ľudovej republike (Ú. v. EÚ L 323, 3.12.2008, s. 1); vykonávacie nariadenie Rady (EÚ) č. 1138/2011 z 8. novembra 2011, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo a s konečnou platnosťou vyberá dočasné clo uložené na dovoz určitých mastných alkoholov a ich zmesí s pôvodom v Indii, Indonézii a Malajzii (Ú. v. EÚ L 293, 11.11.2011, s. 1).
 (9) Vykonávacie nariadenie Rady (EÚ) č. 451/2011 zo 6. mája 2011, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo a ustanovuje sa konečný výber dočasného cla uloženého na dovoz natieraného bezdrevného papiera s pôvodom v Čínskej ľudovej republike (Ú. v. EÚ L 128, 14.5.2011, s. 1); nariadenie Rady (ES) č. 2093/2002 z 26. novembra 2002, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo a ktorým sa s konečnou platnosťou vyberá dočasné clo uložené na dovozy polyesterovej strižovej priadze z chemického hodvábu (PTY) s pôvodom v Indii (Ú. v. ES L 323, 28.11.2002, s. 1).
 (10) Pozri poznámku pod čiarou č. 8.


text:
 Avis juridique important
 |
 51996XG1212
 Konventionen om forenklet udleveringsprocedure mellem medlemsstaterne i Den Europæiske Union Forklarende rapport
 EF-Tidende nr. C 375 af 12/12/1996 s. 0004 - 0010
 KONVENTIONEN om forenklet udleveringsprocedure mellem medlemsstaterne i Den Europæiske Union FORKLARENDE RAPPORT (96/C 375/03) 1. HISTORISK BAGGRUND På mødet den 28. september 1993 i Limelette blev EU-medlemsstaternes justitsministre enige om en erklæring, hvori de fastlagde retningslinjerne for en forbedring af proceduren for udlevering mellem medlemsstaterne. Erklæringen blev vedtaget på samlingen i Rådet (retlige og indre anliggender) den 29. og 30. november 1993.I denne erklæring fik de tjenester og organer, der er kompetente i henhold til afsnit VI i traktaten om Den Europæiske Union, til opgave at undersøge betingelserne for udlevering med henblik på at gøre dem mere fleksible og at se nærmere på udleveringsprocedurerne med henblik på at forenkle og fremskynde dem, i det omfang det er foreneligt med de grundlæggende principper i medlemsstaternes nationale lovgivning.Rådet fik forelagt den første situationsrapport på samlingen den 29. og 30. november 1993. Rådet havde derefter på samlingen den 24. marts 1994 en drøftelse af visse principielle spørgsmål om udleveringsbetingelserne.Endnu en foreløbig rapport blev forelagt Rådet på samlingen den 20. juni 1994. Ved denne lejlighed blev Rådet gjort opmærksom på, at det ville være gavnligt at se nærmere på de mulige proceduremæssige foranstaltninger, der uden at berøre de uomgængelige juridiske eller politiske principper ville gøre det muligt at foretage en betydelig forenkling og fremskyndelse af procedurerne. Rådet besluttede derfor at koncentrere sig om de procedurer, hvor den berørte person giver sit samtykke til udleveringen.Efter mødet forelagde den belgiske justitsminister et arbejdsdokument om dette spørgsmål. De drøftelser, der har fundet sted under det tyske og det franske formandskab, har taget udgangspunkt i dette dokument.Efter drøftelserne besluttede Rådet ved en retsakt af 10. marts 1995 (EFT nr. C 78 af 30. 3. 1995, s. 1) at udarbejde denne konvention, som blev undertegnet samme dag af repræsentanterne for Den Europæiske Unions medlemsstaters regeringer, hvorefter Rådet anbefalede medlemsstaterne at vedtage den.2. KONVENTIONENS PRINCIPPER Konventionen bygger på følgende kendsgerninger. Det fremgår af statistiske oplysninger, som sideløbende med drøftelserne er indsamlet i medlemsstaterne, vedrørende antallet af udleveringssager og den gennemsnitlige varighed af procedurerne mellem medlemsstaterne (referenceåret er 1992), at i mere end 30 % af de ca. 700 udleveringsbegæringer, der blev fremsat i 1992 mellem de daværende medlemsstater, gav den berørte person sit samtykke til udleveringen. Trods samtykket tager behandlingen af sagen ret lang tid (og kan vare op til flere måneder), selv i de tilfælde, hvor den berørte person ikke er eftersøgt eller fængslet i forbindelse med en anden sag i den anmodede stat.På baggrund af dette forhold mente Rådet, at det ville være ønskeligt at begrænse den tid og den tilbageholdelsesperiode, der er nødvendig med henblik på udlevering i sådanne tilfælde, mest muligt.Dette ønske svarer generelt til viljen til at forbedre og fremskynde samarbejdet mellem medlemsstaterne for så vidt angår udlevering af personer med henblik på retsforfølgning og fuldbyrdelse af domme.I tilfælde, hvor personer tilbageholdes udelukkende i udleveringsøjemed med henblik på retsforfølgning i den begærende stat, er dette ønske helt på linje med kravet om overholdelse af de berørte personers menneskerettigheder og fundamentale frihedsrettigheder. I disse tilfælde formodes den person, der er tilbageholdt med henblik på udlevering, således at være uskyldig. Begrænsningen af den pågældendes frihed skal derfor begrundes nøje. En person, som samtykker i at blive udleveret, bør hurtigst muligt udleveres til den begærende stat for dér at kunne anke tilbageholdelsen.Endelig opfyldes målet om effektivisering af strafferetten. Så længe den person, som ønskes udleveret, ikke er udleveret til myndighederne i den begærende stat, er proceduren i denne stat lammet eller i det mindste forsinket. Hvis forsinkelsen svarer til den periode, hvor personen modsætter sig udlevering, overholdes principperne for en rimelig strafferetlig procedure. Hvis den berørte person derimod ikke agter at modsætte sig udlevering, er forsinkelsen ikke berettiget.På baggrund af alle disse overvejelser besluttede Rådet, at det ville være hensigtsmæssigt at udarbejde en mere passende juridisk ramme, således at udleveringen kan ske hurtigere, når personen samtykker i udleveringen.Princippet går ud på følgende. Hvis den berørte person giver sit samtykke, og de kompetente myndigheder i den anmodede stat giver deres tilladelse, udleveres personen, uden at der skal indgives en udleveringsbegæring, og uden at den formelle udleveringsprocedure tages i anvendelse, idet proceduren afvikles mellem den kompetente myndighed i den anmodede stat og den myndighed i den begærende stat, som har anmodet om anholdelse og fængsling. Udleveringen finder sted inden for en frist på højst 40 dage regnet fra dagen efter, at den berørte person har givet sit samtykke.Det bør præciseres, at den kompetente myndighed i den anmodede stat giver sin tilladelse uafhængigt af personens samtykke, idet den pågældende myndighed har frie hænder til at bedømme udleveringens hensigtsmæssighed under hensyn til begæringens indhold samt på baggrund af eventuelle igangværende procedurer vedrørende samme person i den anmodede stat.Konventionen finder hovedsagelig anvendelse i to situationer. Den første situation er den, hvor der er begæret foreløbig anholdelse og fængsling med henblik på udlevering, og hvor den berørte person, som giver sit samtykke straks ved anholdelsen (eller inden for ti dage efter anholdelsen), ikke er eftersøgt eller tilbageholdt for et andet forhold i den anmodede stat. Dette er den hyppigst forekommende situation, som er omhandlet i artikel 3 11. Den anden situation er den, hvor personen giver sit samtykke efter udløbet af fristen på ti dage, men inden udløbet af fristen på 40 dage som omhandlet i artikel 16 i den europæiske udleveringskonvention af 13. december 1957, og inden der er indgivet udleveringsbegæring.Konventionen vil også kunne anvendes i en tredje situation, under forudsætning af at de pågældende medlemsstater fremsætter en erklæring derom i forbindelse med ratificeringen af konventionen. Det drejer sig om den situation, hvor personen giver sit samtykke til udlevering, efter at der er fremsat udleveringsbegæring, uanset om der inden begæringens fremsættelse er anmodet om foreløbig anholdelse og fængsling eller ej.Konventionen er en fleksibel juridisk ramme, fordi proceduren under alle omstændigheder skal godkendes af den kompetente myndighed i den anmodede stat, som skal tage stilling til dens lovlighed og hensigtsmæssighed. Der er tale om et instrument, som udgør et juridisk grundlag for et forenklet og fremskyndet samarbejde; men det er vigtigt at lægge vægt på, at effektiviteten i sidste ende i vid udstrækning afhænger af, om de kompetente myndigheder er indstillet på at forbedre samarbejdet om udlevering af personer med henblik på retsforfølgning og fuldbyrdelse af domme.3. KOMMENTARER TIL ARTIKLERNE Artikel 1 Generelle bestemmelserI artikel 1 anføres det, at konventionen skal ses i sammenhæng med den europæiske udleveringskonvention. Formålet med nærværende konvention er at lette anvendelsen mellem Den Europæiske Unions medlemsstater af den europæiske udleveringskonvention og supplere dens bestemmelser, således at de på en mere hensigtsmæssig måde kan dække de tilfælde, hvor personer, som er eftersøgt med henblik på udlevering, giver deres samtykke til udlevering.Som det anføres i den sidste betragtning i konventionens præambel, betyder denne tilknytning til den europæiske udleveringskonvention, at bestemmelserne i den europæiske udleveringskonvention fortsat gælder i alle spørgsmål, der ikke er behandlet i nærværende konvention. Det gælder især med hensyn til udleveringsbetingelserne.Det kan udledes af denne generelle bestemmelse, at konventionen ikke ændrer udleveringsreglerne for de medlemsstater, hvis indbyrdes forbindelse er styret af andre instrumenter end den europæiske udleveringskonvention. Det gælder bl. a. Benelux-landene, som har indgået traktaten af 27. juni 1962 om udlevering og gensidig retshjælp i straffesager, hvis artikel 19, som omhandler en summarisk udleveringsprocedure, fortsat gælder for disse lande.For så vidt angår de medlemsstater, hvis forbindelser er styret af den europæiske udleveringskonvention, fastsættes det desuden i artikel 1, stk. 2, i nærværende konvention, at artiklens stk. 1 ikke berører anvendelsen af mere fordelagtige bestemmelser i gældende bi- eller multilaterale aftaler eller ensartet lovgivning mellem visse medlemsstater.Artikel 2 Forpligtelse til udleveringArtikel 2 indeholder konventionens grundlæggende princip, som er, at medlemsstaterne er forpligtet til at udlevere personer, der er eftersøgt med henblik på udlevering, hvis disse personer giver deres samtykke til at blive udleveret efter den forenklede procedure i overensstemmelse med artikel 5, stk. 1, og artikel 6 og 7, og den anmodede stat giver tilladelse dertil i henhold til artikel 5, stk. 2.Artikel 3 Betingelser for udleveringArtikel 3 omhandler konventionens centrale formål, som er anvendelse af den forenklede procedure efter foreløbig anholdelse og fængsling. Det anføres, at udgangspunktet for denne forenklede procedure er fremsættelse af en begæring om foreløbig anholdelse og fængsling efter artikel 16 i den europæiske udleveringskonvention. For de medlemsstater, som deltager i konventionen om gennemførelse af Schengen-aftalen, vil udgangspunktet også kunne være registrering i Schengen-informationssystemet, i overensstemmelse med artikel 95 i sidstnævnte konvention.Artikel 3, stk. 2, omhandler konsekvenserne af anvendelse af den forenklede procedure med hensyn til udlevering: det er således ikke længere nødvendigt med en udleveringsbegæring og dokumenter som krævet i artikel 12 i den europæiske udleveringskonvention. Udleveringen finder sted på grundlag af oplysningerne i begæringen om foreløbig anholdelse og fængsling som omhandlet i artikel 4 i nærværende konvention.Artikel 4 Oplysninger, der skal meddelesI artikel 4 præciseres det, hvilke oplysninger der skal meddeles, for at den forenklede procedure kan anvendes.Meddelelsen vedrører underretning både af den anholdte person, således at denne får et grundlag for eventuelt samtykke til udlevering, og af den kompetente myndighed i den anmodede stat ved at give denne de oplysninger, der er nødvendige for, at den kan behandle spørgsmålet om tilladelse til udlevering.De krævede oplysninger svarer til dem, der er nødvendige for registrering af en person i Schengen-informationssystemet. Hertil kommer oplysninger om den eftersøgte persons identitet.Disse oplysninger skulle i princippet være tilstrækkelige til, at den kompetente myndighed i den anmodede stat kan træffe afgørelse om udlevering af personen. Oplysningerne indeholder alle de elementer, som er nødvendige for, at der kan foretages en passende undersøgelse af spørgsmålet om tilladelse til udlevering med hensyn til både personen og selve forbrydelsen.I artikel 4, stk. 2, gives der dog mulighed for at fravige stk. 1 og begære supplerende oplysninger, hvis de givne oplysninger ikke er tilstrækkelige til, at den kompetente myndighed i den anmodede stat kan give tilladelse til udlevering. Det er ikke nærmere angivet, hvilken type oplysninger der er tale om, men dette er overladt til den enkelte stats vurdering. Denne fravigelse kan dog på ingen måde berøre artikel 3, stk. 2, ifølge hvilken der i forbindelse med forenklet procedure ikke kan kræves fremlæggelse af dokumenter, som krævet i artikel 12 i den europæiske udleveringskonvention.Artikel 5 Samtykke og tilladelseArtikel 5 omhandler måden, hvorpå der gives samtykke og tilladelse i henhold til artikel 2. Den berørte persons samtykke skal gives efter bestemmelserne i artikel 6 og 7. Den kompetente myndighed i den anmodede stat giver tilladelse efter statens nationale procedurer.Artikel 6 Underretning af den pågældendeIfølge artikel 6 skal staten oplyse personer, som er anholdt med henblik på udlevering, om den foreliggende begæring og om muligheden for at give samtykke til at blive udleveret efter den forenklede procedure. Disse oplysninger skal gives af den kompetente myndighed, dvs. den myndighed, som har ansvaret for tilbageholdelsen. Oplysningerne skal gives, så snart tilbageholdelsen finder sted og i henhold til statens nationale lovgivning.Artikel 7 Indhentelse af samtykkeArtikel 7 omhandler den måde, hvorpå samtykket gives. Den vedrører også afkald på anvendelse af specialitetsreglen, hvis det i henhold til den anmodede stats lovgivning er muligt at give afkald, uanset om der gives samtykke til udlevering, i overensstemmelse med artikel 9, litra b).Konventionen præciserer ikke, hvornår den berørte persons samtykke skal indhentes. Når proceduren er iværksat i kraft af den foreløbige anholdelse eller fængsling i henhold til artikel 4, skal den berørte person ifølge artikel 6, som omhandler underretning af personen ved anholdelsen, og ifølge artikel 8, som omhandler meddelelse om samtykke senest ti dage efter den foreløbige anholdelse eller fængsling, kunne give samtykke straks efter den foreløbige anholdelse eller fængsling.Samtykke (og i givet fald afkald på anvendelse af specialitetsreglen) gives over for de kompetente retsmyndigheder i den anmodede stat. Disse myndigheder kan være en dommer, en domstol eller en embedsmand fra anklagemyndigheden, afhængigt af den anmodede stats lovgivning. Ifølge artikel 15 skal medlemsstaterne ved deponeringen af deres ratifikations-, godkendelses- eller tiltrædelsesinstrument oplyse, hvilke myndigheder der er kompetente.De nærmere regler for indhentning af samtykke (og i givet fald afkald på anvendelse af specialitetsreglen) fastsættes i medlemsstaternes respektive lovgivninger for deres eget vedkommende. I artikel 7, stk. 2, pålægges det dog medlemsstaterne at vedtage de nødvendige foranstaltninger for, at samtykke (og i givet fald afkald på anvendelse af specialitetsreglen) indhentes på en sådan måde, at det fremgår, at den pågældende har givet udtryk herfor frivilligt og med fuldt kendskab til følgerne heraf (frivilligt samtykke efter orientering). Med henblik herpå har den berørte person ret til at lade sig rådgive.Ifølge denne bestemmelse skal den berørte person have fuldt kendskab til følgerne af sit samtykke (og i givet fald afkald på anvendelse af specialitetsreglen.For så vidt angår følgerne af samtykke skal der oplyses om, at der gives afkald på garantierne i forbindelse med den normale procedure, samtykkets eventuelle uigenkaldelighed i overensstemmelse med artikel 7, stk. 4, de eventuelle følger for specialitetsreglen og muligheden for at blive retsforfulgt for andre forhold end dem, der er årsag til udleveringsproceduren, i overensstemmelse med artikel 9, litra a).For så vidt angår afkald på anvendelse af specialitetsreglen, skal der oplyses om selve specialitetsreglen, følgerne af et sådant afkald og om afkaldets eventuelle uigenkaldelighed.Denne bestemmelse indebærer desuden, at indhentningen af samtykke (og i givet fald afkald på anvendelse af specialitetsreglen) skal foregå på en sådan måde, at der er mulighed for senere at kontrollere, at samtykket er givet frivilligt og bevidst. Derfor fastsættes det i artikel 7, stk. 3, at samtykke (og i givet fald afkald på anvendelse af specialitetsreglen) skal føres til protokols. De nærmere regler for udarbejdelse af protokollen fastsættes i de nationale lovgivninger.I artikel 7, stk. 4, fastsættes det, at samtykke (og i givet fald afkald på anvendelse af specialitetsreglen) ikke kan tilbagekaldes. For at tage hensyn til de eksisterende retsforhold i visse medlemsstater gives der dog i samme stykke mulighed for, at medlemsstaterne kan tage forbehold og meddele, at samtykke (og i givet fald afkald på anvendelse af specialitetsreglen) kan tilbagekaldes i henhold til de nationale regler.For at undgå, at tilbagekaldelsen af samtykket i så fald berører gennemførelsen af udleveringsproceduren, fastsættes det i artikel 7, stk. 4, at den periode, der forløber mellem meddelelsen om samtykke og meddelelsen om dets tilbagekaldelse, ikke medregnes ved fastlæggelsen af de i artikel 16, stk. 4, i den europæiske udleveringskonvention fastsatte frister på 18 og 40 dage. Dette betyder, at den begærende stat, hvis en person tilbagekalder sit samtykke, råder over lige så mange dage til at indgive en udleveringsbegæring, som den havde, da personen gav sit samtykke til udlevering, og hvor den afbrød udarbejdelsen af de dokumenter, der kræves i henhold til artikel 12 i den europæiske udleveringskonvention.Artikel 8 Meddelelse om samtykkeIfølge artikel 8 skal den anmodede stat omgående meddele den pågældendes samtykke til den begærende stat. Denne omgående meddelelse er af afgørende betydning for at sikre gennemførelsen af den forenklede procedure, når udgangspunktet er foreløbig anholdelse eller fængsling af den pågældende i henhold til artikel 4 ff. Meddelelsen giver den begærende stat mulighed for at afbryde udarbejdelsen af de dokumenter, der kræves i forbindelse med en udleveringsbegæring i henhold til artikel 12 i den europæiske udleveringskonvention.For at der eventuelt kan indgives en udleveringsbegæring i overensstemmelse med artikel 12 i den europæiske udleveringskonvention inden for den i artikel 16 i samme konvention fastsatte frist, pålægges det i artikel 8 i nærværende konvention den anmodede stat senest inden ti dage efter den foreløbige anholdelse eller fængsling at meddele den begærende stat, om den pågældende har givet sit samtykke til udlevering eller ej. Formålet med denne frist er ikke at forhindre den pågældende i på et senere tidspunkt at give sit samtykke, men at hindre, at usikkerheden om den pågældendes samtykke vil kunne berøre gennemførelsen af udleveringsproceduren på grund af de frister, der er fastsat i artikel 16 i den europæiske udleveringskonvention.Ud fra samme ønske om hurtig behandling fastsættes det i artikel 8, stk. 2, at meddelelsen om samtykke skal foretages direkte mellem de kompetente myndigheder i medlemsstaterne. Ved kompetente myndigheder forstås ikke de myndigheder, som er kompetente til indhentning af samtykket, men derimod de myndigheder, som er kompetente med hensyn til den forenklede udleveringsprocedure, og som i henhold til artikel 15 er udpeget af medlemsstaterne i forbindelse med deponeringen af disses ratifikations-, godkendelses- eller tiltrædelsesinstrument.Artikel 9 Afkald på anvendelse af specialitetsreglenPå grund af de betydelige forskelle, der består mellem medlemsstaternes lovgivning for så vidt angår de følger, som personens samtykke til udlevering har for den begærende stats mulighed for at gennemføre retsforfølgning af den pågældende for andre handlinger end dem, begæringen omhandler, indeholder konventionen ingen bindende bestemmelser desangående. Artikel 9 vedrører dette spørgsmål og imødekommer ønsket om gensidig underretning. Det fastsættes i artikel 9, at enhver medlemsstat kan erklære, at specialitetsreglen i artikel 14 i den europæiske udleveringskonvention ikke finder anvendelse, når den forenklede procedure benyttes.For at tage hensyn til forskellene mellem retssystemerne er der mulighed for to erklæringer. I den ene erklæres det, at specialitetsreglen ikke finder anvendelse, når den pågældende samtykker til udlevering, idet samtykke er ensbetydende med afkald på anvendelse af specialitetsreglen, som det er tilfældet i Benelux-landene. Ifølge den anden erklæring finder specialitetsreglen ikke anvendelse, når den person, som har givet samtykke til udlevering, desuden udtrykkeligt giver afkald på anvendelse af specialitetsreglen.Artikel 10 Meddelelse af afgørelsen om udleveringIfølge artikel 10 skal alle oplysninger om den forenklede procedure meddeles direkte mellem den kompetente myndighed i den anmodede stat, der er udpeget af medlemsstaten i forbindelse med deponeringen af dens ratifikations-, godkendelses- eller tiltrædelsesinstrument i overensstemmelse med artikel 15, og den myndighed i den begærende stat, som har anmodet om foreløbig anholdelse og fængsling. Formålet med bestemmelsen er at forenkle og fremskynde proceduren, således at oplysningerne udveksles mellem de myndigheder, der er direkte berørt af proceduren, og at afgørelserne i forbindelse med anvendelsen af den forenklede procedure træffes af disse myndigheder uden medvirken af andre administrative myndigheder.Ifølge artikel 10, stk. 2, skal afgørelsen om udlevering, som den kompetente myndighed i den anmodede stat har truffet, meddeles senest 20 dage efter den dato, hvor den pågældende har givet sit samtykke. Dette er selvfølgelig den maksimale frist, og det er ønskeligt, at den henholdsvis positive eller negative afgørelse, alt efter om der ikke synes at være nogen hindring for udleveringen, eller om der er en alvorlig hindring for udleveringen, meddeles så hurtigt som muligt, efter at den pågældende har givet sit samtykke.Hvis den kompetente myndighed i den anmodede stat nægter udlevering efter den forenklede procedure, har den begærende stat under alle omstændigheder i kraft af samspillet mellem de to frister i artikel 8, stk. 1, og artikel 10, stk. 2, stadig en frist på mindst ti dage, inden fristen på 40 dage for foreløbig anholdelse og fængsling i henhold til artikel 16 i den europæiske udleveringskonvention udløber, hvor den kan indgive udleveringsbegæring i medfør af artikel 12 i den europæiske udleveringskonvention.Artikel 11 Frist for udleveringIfølge artikel 11 skal udleveringen finde sted senest 20 dage efter, at afgørelsen om udlevering blev meddelt. Der er også her tale om en maksimal frist, og udlevering kan selvfølgelig finde sted, så snart den kompetente myndighed i den anmodede stat har truffet afgørelse derom, hvis det er praktisk muligt på dette tidspunkt. Dette bør især være tilfældet, når der er tale om udlevering mellem nabolande.Ifølge artikel 11, stk. 2, skal den pågældende løslades, hvis vedkommende ikke er blevet udleveret til den begærende stat inden den i stk. 1 fastsatte frist. Kan den pågældende på grund af force majeure ikke udleveres inden for den fastsatte frist, giver stk. 3 dog mulighed for at overskride denne frist. Underretter den kompetente myndighed, som er berørt af force majeure, den kompetente myndighed i den anden stat inden for fristen på 20 dage, kan de to myndigheder aftale en ny dato for udleveringen. Den pågældende løslades, hvis udlevering til den begærende stat ikke har fundet sted inden 20 dage fra denne dato.Ved anvendelsen af denne bestemmelse bør begrebet force majeure fortolkes strengt og i overensstemmelse med den internationale strafferets fortolkning af udtrykket. Der er tale om en situation, som ikke har kunnet forudses, og som ikke har kunnet afværges (f. eks. et trafikuheld, en strejke, som forhindrer anvendelse af det planlagte transportmiddel, samt manglende mulighed for at benytte andre transportmidler, alvorlig sygdom hos den person, der skal udleveres, og som nødvendiggør øjeblikkelig hospitalsindlæggelse). I øvrigt skal den nye dato for udlevering ligge så tæt som muligt på den dato, hvor den oprindelige frist for udlevering udløb.Ifølge artikel 11, stk. 4, finder stk. 1, 2 og 3 ikke anvendelse, hvis den pågældende retsforfølges i den begærende stat for et andet forhold eller skal afsone en straf for en anden handling, og den pågældende stat ønsker at anvende artikel 19 i den europæiske udleveringskonvention om udsat eller betinget udlevering. I så fald er det bestemmelserne i den europæiske udleveringskonvention, der finder anvendelse.Artikel 12 Samtykke givet efter udløbet af den i artikel 8 fastsatte frist eller under andre omstændighederMedens artikel 3 11 først og fremmest omhandler tilfælde, hvor personen giver sit samtykke til udlevering efter foreløbig anholdelse eller fængsling, omhandler artikel 12 de retlige foranstaltninger, der skal anvendes, hvis den pågældende giver sit samtykke under andre betingelser end dem, der er fastsat i disse artikler og især efter udløbet af fristen på ti dage i artikel 8, stk. 1.Der bør skelnes mellem to situationer i sidstnævnte tilfælde. Den første er den situation, hvor den pågældende giver sit samtykke efter udløbet af den første frist på ti dage, men inden udløbet af fristen på 40 dage som omhandlet i artikel 16 i den europæiske udleveringskonvention, og inden den begærende stat har indgivet en formel udleveringsbegæring. Den anden situation er den, hvor den pågældende giver sit samtykke, efter at den begærende stat har indgivet udleveringsbegæring, uanset om der er anmodet om foreløbig anholdelse og fængsling forud herfor.I førstnævnte tilfælde fastsættes det i artikel 12, stk. 1, at den anmodede stat skal iværksætte den forenklede procedure som fastsat i konventionen. Er der ikke givet samtykke inden udløbet af den første frist på ti dage, skal den begærende stat naturligvis forberede begæringen om udlevering uden at afvente, at den pågældende eventuelt på et senere tidspunkt giver sit samtykke, for at sikre, at begæringen kan indgives inden for den maksimale frist på 40 dage.For så vidt angår det andet tilfælde er anvendelse af den forenklede procedure valgfri, og medlemsstaterne skal i forbindelse med ratificeringen erklære, om de agter at anvende den forenklede procedure og på hvilke betingelser.Artikel 13 Videreudlevering til en anden medlemsstatArtikel 13 falder i tråd med artikel 9, ifølge hvilken der kan gives afkald på anvendelse af specialitetsreglen, og den angiver følgerne af denne mulighed for betingelserne for videreudlevering til en anden medlemsstat. Reglen er, at hvis den pågældende i henhold til artikel 9 ikke længere nyder godt af specialitetsreglen efter udlevering til den begærende stat, er den anmodede stats samtykke uanset artikel 15 i den europæiske udleveringskonvention ikke længere nødvendigt for, at der kan ske videreudlevering til en anden medlemsstat.Denne regel begrundes med, at anvendes specialitetsreglen ikke, kan den begærende stat gennemføre strafferetlige procedurer (og som følge heraf, i kraft af udleveringen, medvirke ved procedurerne i andre stater) for alle andre forhold end det, som er årsag til udleveringen.Det skal dog bemærkes, at konventionen ikke løser spørgsmålet om videreudlevering af personen til en stat, som har tiltrådt den europæiske udleveringskonvention, men som ikke er medlem af Den Europæiske Union.Artikel 14 TransitArtikel 14, som er en logisk følge af den forenkling, der er indført ved artikel 3 og 4, forenkler betingelserne for transit i forhold til betingelserne i artikel 21 i den europæiske udleveringskonvention.Uanset artikel 21, stk. 3, i den europæiske udleveringskonvention kan ansøgningen om transit fremsendes i en hvilken som helst skriftlig form (f. eks. telefax eller e-mail), og transitstatens afgørelse kan meddeles på samme måde. Den skal ikke ledsages af de dokumenter, som er omhandlet i artikel 12, stk. 2, i den europæiske udleveringskonvention, men kun af dem, der er omhandlet i artikel 4 i nærværende konvention. Transitstaten skal betragte disse oplysninger som tilstrækkelige til, at der kan træffes de nødvendige forholdsregler til transitrejsens gennemførelse.Artikel 15 Kompetente myndighederIfølge artikel 15 skal medlemsstaterne ved ratificeringen oplyse, hvilke myndigheder der er kompetente med hensyn til anvendelse af proceduren i henhold til konventionen, og især hvilke myndigheder der er ansvarlige for proceduren og skal give tilladelse til udlevering efter den forenklede procedure, hvilke myndigheder der skal modtage den pågældendes samtykke til udlevering, og hvilke myndigheder der er kompetente til at tillade en udleveret persons transit efter denne procedure.Ønsket om at fremskynde og effektivisere processen tilskynder til som ansvarlige myndigheder at udpege de myndigheder, som konkret er ansvarlige for retsforfølgningen i den enkelte medlemsstat, for at undgå indblanding af myndigheder, hvis medvirken ikke er påkrævet for gennemførelsen af proceduren.Artikel 16 IkrafttrædenArtikel 16 omhandler konventionens ikrafttræden i overensstemmelse med de regler, som Rådet for Den Europæiske Union har fastsat. Konventionen træder i kraft 90 dage efter, at den sidste medlemsstat har deponeret sit ratifikationsinstrument.For at konventionen kan finde anvendelse snarest muligt i forbindelserne mellem de mest interesserede medlemsstater, kan hver enkelt medlemsstat dog, som det er tilfældet i de konventioner om retligt samarbejde, der tidligere er indgået mellem medlemsstaterne, ifølge artikel 16, stk. 3, samtidig med ratificeringen eller på et hvilket som helst andet tidspunkt fremsætte en erklæring, ifølge hvilken konventionens ikrafttræden fremskyndes over for de andre medlemsstater, som har fremsat den samme erklæring. Erklæringen træder i kraft 90 dage efter deponeringen.Artikel 17 TiltrædelseIfølge artikel 17 er konventionen åben for tiltrædelse af enhver stat, der bliver medlem af Den Europæiske Union, og artiklen omhandler de nærmere bestemmelser for tiltrædelse.Hvis konventionen allerede er trådt i kraft, når den nye medlemsstat tiltræder, træder den i kraft over for den nye medlemsstat 90 dage efter deponeringen af tiltrædelsesinstrumentet. Hvis konventionen endnu ikke er trådt i kraft 90 dage efter den nye stats tiltrædelse, træder den i kraft over for denne på det tidspunkt, der er fastsat i artikel 16, stk. 2. I så fald kan den tiltrædende stat også fremskynde anvendelsen i kraft af en erklæring efter artikel 16, stk. 3.Det skal bemærkes, at hvis en stat bliver medlem af Den Europæiske Union inden konventionens ikrafttræden, og staten ikke ratificerer konventionen, træder konventionen alligevel i kraft, når alle de stater, der var medlemmer, da den blev undertegnet, har deponeret deres ratifikationsinstrument, jf. artikel 16, stk. 2.


text:
 1.6.2013
 RO
 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
 C 156/36
 Hotărârea Tribunalului din 12 aprilie 2013 — Tono/Comisia
 (Cauza T-434/08) (1)
 (Concurență - Înțelegeri - Drepturi de autor privind execuția publică a operelor muzicale prin internet, prin satelit și retransmisia prin cablu - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE - Împărțirea pieței geografice - Acorduri bilaterale între societățile de gestiune colectivă naționale - Practică concertată care exclude posibilitatea de a acorda autorizații multiteritorii și multirepertoriu - Probă - Prezumția de nevinovăție)
 2013/C 156/63
 Limba de procedură: engleza
 Părțile
 Reclamantă: Tono (Oslo, Norvegia) (reprezentanți: S. Teigum și A. Ringnes, avocați)
 Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre și J. Bourke, agenți)
 Obiectul
 Cerere de anulare în parte a Deciziei C(2008) 3435 final a Comisiei din 16 iulie 2008 privind o procedură în conformitate cu articolul 81 [CE] și cu articolul 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/C2/38.698 — CISAC)
 Dispozitivul
 1.
 Anulează articolul 3 din Decizia C(2008) 3435 final a Comisiei din 16 iulie 2008 privind o procedură în conformitate cu articolul 81 [CE] și cu articolul 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/C2/38.698 — CISAC), în ceea ce privește Tono.
 2.
 Respinge în rest acțiunea.
 3.
 Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii principale.
 4.
 Tono și Comisia suportă, fiecare, propriile cheltuieli de judecată aferente procedurii măsurilor provizorii.
 (1) JO C 313, 6.12.2008.


type: other

text:
Resultado: 42 documentos
 Vários Proposta de emenda à Constituição 7/2013, de 18/09/2013
 Inclui o artigo 172-A no Capítulo II, das Finanças, visando regrar a criação do Fundo Estadual Social com recursos decorrentes da exploração do petróleo localizado na camada Pré-Sal.
 Vários Proposta de emenda à Constituição 17/2011, de 25/10/2011
 Altera o § 3o do artigo 24, que dispõe sobre o exercício direto da soberania popular.
 Vários Proposta de emenda à Constituição 15/2011, de 17/09/2011
 Inclui o artigo 137-A, que dispõe sobre a redução de 50% (cinquenta por cento) da carga horária de trabalho do servidor público que seja responsável legal e cuide diretamente de portador de necessidade especial, sem prejuízo de sua integral remuneração.
 Vários Proposta de emenda à Constituição 14/2011, de 01/09/2011
 Acrescenta o inciso XVII ao artigo 20, para resguardar o papel fiscalizador do Poder Legislativo.
 Vários Proposta de emenda à Constituição 11/2011, de 01/07/2011
 Acrescenta os artigos 46-A e 46-B e § 8o ao artigo 174, no Capítulo III, Seção I - Do Poder Executivo, que dispõe sobre a obrigatoriedade de elaboração e cumprimento do "Programa de Metas" pelo Poder Executivo.
 Vários Proposta de emenda à Constituição 9/2011, de 29/06/2011
 Dá nova redação ao artigo 230, objetivando garantir constitucionalmente o direito dos dependentes químicos à internação.


text:
15.12.2016
 LT
 Europos Sąjungos oficialusis leidinys
 L 341/43
 EEE JUNGTINIO KOMITETO SPRENDIMAS
 Nr. 150/2015
 2015 m. birželio 11 d.
 kuriuo iš dalies keičiamas EEE susitarimo II priedas (Techniniai reglamentai, standartai, tyrimai ir sertifikavimas) [2016/2185]
 EEE JUNGTINIS KOMITETAS,
 atsižvelgdamas į Europos ekonominės erdvės susitarimą (toliau – EEE susitarimas), ypač į jo 98 straipsnį,
 kadangi:
 (1)
 į EEE susitarimą turi būti įtrauktas 2013 m. gruodžio 20 d. Komisijos įgyvendinimo sprendimas 2014/11/ES, kuriuo ištaisomas Įgyvendinimo sprendimo 2012/707/ES, kuriuo pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2010/63/ES dėl mokslo tikslais naudojamų gyvūnų apsaugos nustatoma bendroji informacijos teikimo forma, II priedas (1);
 (2)
 todėl EEE susitarimo II priedas turėtų būti atitinkamai iš dalies pakeistas,
 PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
 1 straipsnis
 EEE susitarimo II priedo XIII skyriaus 15zp punktas (Komisijos įgyvendinimo sprendimas 2012/707/ES) papildomas taip:
 „su pakeitimais, padarytais:
 —
 32014 D 0011: 2013 m. gruodžio 20 d. Komisijos įgyvendinimo sprendimu 2014/11/ES (OL L 10, 2014 1 15, p. 18).“
 2 straipsnis
 Europos Sąjungos oficialiojo leidinio EEE priede skelbtinas Įgyvendinimo sprendimo 2014/11/ES tekstas islandų ir norvegų kalbomis yra autentiškas.
 3 straipsnis
 Šis sprendimas įsigalioja 2015 m. birželio 12 d., jei pateikti visi pranešimai pagal EEE susitarimo 103 straipsnio 1 dalį (*1), arba 2014 m. gruodžio 12 d. EEE jungtinio komiteto sprendimo Nr. 256/2014 (2) įsigaliojimo dieną, iš šių datų pasirenkama vėlesnė.
 4 straipsnis
 Šis sprendimas skelbiamas Europos Sąjungos oficialiojo leidinio EEE dalyje ir EEE priede.
 Priimta Briuselyje 2015 m. birželio 11 d.
 EEE jungtinio komiteto vardu
 Pirmininkas
 Gianluca GRIPPA
 (1) OL L 10, 2014 1 15, p. 18.
 (*1) Konstitucinių reikalavimų nenurodyta.
 (2) OL L 311, 2015 11 26, p. 4.


text:
 11/Sv. 120
 HR
 Službeni list Europske unije
 4
 22007A0707(01)
 L 179/39
 SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
 SPORAZUM
 između Europske zajednice i Vlade Kirgiske Republike o određenim aspektima usluga u zračnom prometu
 EUROPSKA ZAJEDNICA
 s jedne strane, i
 VLADA KIRGISKE REPUBLIKE
 s druge strane
 (dalje u tekstu „stranke”);
 PRIMJEĆUJUĆI da dvostrani sporazumi o uslugama u zračnom prometu zaključeni između nekoliko država članica Europske zajednice i Kirgiske Republike sadržavaju odredbe protivne pravu Zajednice;
 PRIMJEĆUJUĆI da Europska zajednica ima isključivu nadležnost u odnosu na neke aspekte koji mogu biti obuhvaćeni bilateralnim sporazumima o zračnom prometu između država članica Europske zajednice i trećih zemalja,
 PRIMJEĆUJUĆI da prema pravu Europske zajednice zračni prijevoznici Zajednice osnovani u nekoj od država članica imaju pravo na nediskriminirajući pristup zračnim linijama između država članica Europske zajednice i trećih zemalja,
 UZIMAJUĆI U OBZIR sporazume između Europske zajednice i određenih trećih zemalja koji omogućavaju državljanima tih trećih zemalja stjecanje vlasništva nad zračnim prijevoznicima koji su stekli dozvole u skladu s pravom Europske zajednice,
 PREPOZNAJUĆI da određene odredbe bilateralnih sporazuma o zračnom prometu između država članica Europske zajednice i Kirgiske Republike, koje su u suprotnosti s pravom Europske zajednice, moraju biti u potpunosti usklađene s tim pravom kako bi se uspostavio valjani pravni temelj za zračni promet između Europske zajednice i Kirgiske Republike te kako bi se održao kontinuitet takvog zračnog prometa,
 PREPOZNAJUĆI da odredbe u bilateralnim sporazumima o zračnom prijevozu sklopljenim između država članica Europske zajednice i Kirgiske Republike kojima se i. zahtijeva ili potiče sklapanje sporazuma između poduzeća, donošenje odluka udruženja poduzeća ili usklađene prakse koje sprečavaju, narušavaju ili ograničavaju tržišno natjecanje između zračnih prijevoznika na relevantnim rutama; ili ii. učvršćuju učinci bilo kojeg takvog sporazuma, odluke ili usklađene prakse; ili iii. na zračne prijevoznike ili druge privatne gospodarske subjekte prenosi odgovornost za poduzimanje mjera kojima se sprečava, narušava ili ograničava tržišno natjecanje između zračnih prijevoznika na relevantnim rutama, mogu učiniti nedjelotvornim pravila tržišnog natjecanja koja se primjenjuju na poduzeća,
 SPORAZUMJELE SU SE:
 Članak 1.
 Opće odredbe
 1. Za potrebe ovog Sporazuma pojam „države članice” znači države članice Europske zajednice.
 2. Upućivanje u svakom od sporazuma navedenih u Prilogu I. na državljane države članice koja je stranka u tom Sporazumu, smatra se upućivanjem na državljane država članica Europske zajednice.
 3. Upućivanje u svakom od sporazuma iz Priloga I. na zračne prijevoznike ili zrakoplovna poduzeća države članice koja je stranka tog sporazuma smatra se upućivanjem na zračne prijevoznike ili zrakoplovna poduzeća koje je odredila ta država članica.
 4. Dodjela prometnih prava nastavlja se provoditi kroz već postojeće ili buduće bilateralne dogovore.
 Članak 2.
 Određivanje od strane države članice
 1. Odredbe stavaka 2. i 3. ovog članka ukidaju odgovarajuće odredbe članaka navedenih u Prilogu II.(a), odnosno (b), vezano za određivanje zračnog prijevoznika od strane predmetne države članice, njena odobrenja i dozvole koje je dodijelila Kirgiska Republika te za odbijanje, opoziv, suspenziju ili ograničenje odobrenja, odnosno dozvola zračnog prijevoznika.
 2. Po primitku određenja od strane države članice, Kirgiska Republika dodjeljuje odgovarajuća ovlaštenja i dozvole uz najkraći mogući postupak, pod uvjetom:
 i.
 zračni prijevoznik ima poslovni nastan, prema Ugovoru o osnivanju Europske zajednice, na državnom području države članice koja ga određuje i posjeduje valjanu dozvolu za rad u skladu s pravom Europske zajednice;
 ii.
 država članica odgovorna za izdavanje svjedodžbe o sposobnosti zračnog prijevoznika obavlja i održava učinkovit regulatorni nadzor nad zračnim prijevoznikom i da je relevantno zrakoplovno tijelo jasno utvrđeno prilikom određivanja; i
 iii.
 je zračni prijevoznik u vlasništvu, izravnom ili većinskim udjelom, država članica i/ili državljana država članica i/ili drugih država navedenih u Prilogu III. i/ili državljana tih drugih država i da te države i/ili ti državljani imaju učinkovit nadzor nad njim.
 3. Kirgiska Republika može odbiti, opozvati, suspendirati ili ograničiti ovlaštenja ili dozvole bilo kojem zračnom prijevoznika kojeg je odredila država članica ako:
 i.
 zračni prijevoznik nema poslovni nastan, prema Ugovoru o osnivanju Europske zajednice, na državnom području države članice koja ga imenuje ili nema valjanu dozvolu za rad u skladu s pravom Europske zajednice;
 ii.
 država članica odgovorna za izdavanje svjedodžbe o sposobnosti zračnog prijevoznika ne obavlja ili ne održava učinkovit regulatorni nadzor nad zračnim prijevoznikom ili ako relevantno zrakoplovno tijelo nije jasno utvrđeno prilikom određivanja; ili
 iii.
 zračni prijevoznik nije u vlasništvu, izravnom ili većinskim udjelom, država članica i/ili državljana država članica i/ili drugih država navedenih u Prilogu III. i/ili državljana tih drugih država i ako te države i/ili ti državljani nemaju učinkovit nadzor nad njim.
 Ostvarujući svoje pravo prema ovom stavku Kirgiska Republika ne pravi razliku između zračnih prijevoznika Zajednice na osnovi državne pripadnosti.
 Članak 3.
 Sigurnost
 1. Odredbe iz stavka 2. ovog članka dopunjuju odgovarajuće odredbe članaka navedenih u Prilogu II. točki (c).
 2. U slučaju da je država članica odredila zračnog prijevoznika nad kojim regulatornu kontrolu provodi i održava neka druga država članica, prava Kirgiske Republike prema odredbama o sigurnosti iz sporazuma između države članice koja je odredila zračnog prijevoznika i Kirgiske Republike jednako se primjenjuju u vezi s donošenjem, primjenom ili održavanjem sigurnosnih norma od strane te druge države članice te u vezi s ovlaštenjima za rad tog zračnog prijevoznika.
 Članak 4.
 Oporezivanje goriva za zrakoplovstvo
 1. Odredbe iz stavka 2. ovog članka dopunjuju odgovarajuće odredbe članaka navedenih u Prilogu II. točki (d).
 2. Neovisno o svim drugim suprotnim odredbama, ništa u svakom od sporazuma navedenih u Prilogu II. točki (d) ne sprječava državu članicu da na nediskriminirajućoj osnovi nametnu poreze, namete, davanja, naknade ili pristojbe za gorivo kojim je zrakoplov opskrbljen na njihovom državnom području i koje je namijenjeno korištenju u zrakoplovu određenog zračnog prijevoznika iz Kirgiske Republike koji obavlja zračni promet između mjesta na državnom području te države članice i nekog drugog mjesta na državnom području te ili neke druge države članice.
 Članak 5.
 Carine za prijevoz unutar Europske zajednice
 1. Odredbe iz stavka 2. ovog članka dopunjuju odgovarajuće odredbe članaka navedenih u Prilogu II. točki (e).
 2. Carine koje zračni prijevoznik koji je Kirgiska Republika odredila prema nekom od sporazuma navedenih u Prilogu I. koji sadrži odredbu navedenu u Prilogu II. točki (e) naplaćuje za prijevoz koji se u potpunosti obavlja unutar Europske zajednice podliježu pravu Europske zajednice.
 Članak 6.
 Sukladnost s pravilima tržišnog natjecanja
 1. Neovisno o svim drugim suprotnim odredbama, ništa u svakom od sporazuma navedenih u Prilogu I. i. ne zahtijeva niti potiče sklapanje sporazuma između poduzeća, donošenje odluka udruženja poduzeća ili usklađene prakse koje sprečavaju ili narušavaju tržišno natjecanje; ii. ne učvršćuje učinke bilo kojeg takvog sporazuma, odluke ili usklađene prakse; niti iii. prenosi na druge privatne gospodarske subjekte odgovornost za poduzimanje mjera kojima se sprečava, narušava ili ograničava tržišno natjecanje.
 2. Odredbe sadržane u sporazumima navedenim u Prilogu I. koje nisu u skladu sa stavkom 1. ovog članka ne primjenjuju se.
 Članak 7.
 Prilozi Sporazumu
 Prilozi ovom Sporazumu čine njegov sastavni dio.
 Članak 8.
 Revizija ili izmjena
 Stranke mogu ovaj Sporazum u bilo kojem trenutku sporazumno revidirati ili izmijeniti.
 Članak 9.
 Stupanje na snagu i privremena primjena
 1. Ovaj Sporazum stupa na snagu kada stranke jedna drugu pisanim putem obavijeste da su zaključeni njihovi unutarnji postupci potrebni za stupanje na snagu ovog Sporazuma.
 2. Bez obzira na stavak 1., stranke su se sporazumjele o privremenoj primjeni ovog Sporazuma od prvog dana mjeseca koji slijedi nakon dana kada ugovorne stranke jedna drugu obavijeste o završetku postupaka potrebnih u tu svrhu.
 3. Ovaj se Sporazum primjenjuje na sve sporazume i druge dogovore između država članica i Kirgiske Republike navedene u Prilogu I. koji, na datum potpisivanja ovog Sporazuma, još nisu stupili na snagu, nakon njihovog stupanja na snagu ili privremene primjene.
 Članak 10.
 Prestanak
 1. U slučaju prestanka sporazuma iz Priloga I., istodobno prestaju sve odredbe ovog Sporazuma koje se odnose na sporazum naveden u Prilogu 1.
 2. U slučaju prestanka svih sporazuma iz Priloga I., istodobno prestaje i ovaj Sporazum.
 U POTVRDU NAVEDENOG, dolje potpisani, valjano ovlašteni, potpisali su ovaj Sporazum.
 Sastavljeno u Bruxellesu u po dva primjerka, prvog dana mjeseca lipnja dvije tisuće sedme godine, na bugarskom, češkom, danskom, engleskom, estonskom, finskom, francuskom, grčkom, latvijskom, litavskom, mađarskom, malteškom, nizozemskom, njemačkom, poljskom, portugalskom, rumunjskom, slovačkom, slovenskom, španjolskom, švedskom, talijanskom, ruskom i kirgiskom jeziku.
 За Европейската общнoст
 Por la Comunidad Europea
 Za Evropské společenství
 For Det Europæiske Fællesskab
 Für die Europäische Gemeinschaft
 Euroopa Ühenduse nimel
 Για την Ευρωπαϊκή Κοινότητα
 For the European Community
 Pour la Communauté européenne
 Per la Comunità europea
 Eiropas Kopienas vārdā
 Europos bendrijos vardu
 Az Európai Közösség részéről
 Għall-Komunità Ewropea
 Voor de Europese Gemeenschap
 W imieniu Wspólnoty Europejskiej
 Pela Comunidade Europeia
 Pentru Comunitatea Europeană
 Za Európske spoločenstvo
 Za Evropsko skupnost
 Euroopan yhteisön puolesta
 För Europeiska gemenskapen
 Европa Шериктештиги γчγн
 За Европейское Сообщество
 За правителствοтο на Рeпублика Киргизстан
 Por el Gobierno de la República Kirguisa
 Za vládu Kyrgyzské republiky
 For Den Kirgisiske Republiks regering
 Für die Regierung der Kirgisischen Republik
 Kirgiisi Vabariigi valitsuse nimel
 Για την Κυβέρνηοη της Δημοκρατίας της Κιργιζίας
 For the Government of the Kyrgyz Republic
 Pour le gouvernement de la République kirghize
 Per il governo della Repubblica del Kirghizistan
 Kirgizstānas Republikas valdības vārdā
 Kirgizijos Respublikos Vyriausybės vardu
 A Kirgiz Köztársaság kormánya részéről
 Għall-Gvern Tar-Repubblika Kirgiża
 Voor de Regering van de Republiek Kirgizië
 W imieniu rządu Republiki Kirgiskiej
 Pelo Governo da República do Quirguizistão
 Pentru Guvernul Republicii Kârgâszstan
 Za vládu Kirgizskej republiky
 Za vlado Kirgiške republike
 Kirgisian tasavallan hallituksen puolesta
 För Republiken Kirgizistans regering
 За Правительство Кыргызской Республики
 PRILOG I.
 Popis sporazuma iz članka 1. ovog Sporazuma
 Sporazumi o uslugama u zračnom prometu između Kirgiske Republike i država članica Europske zajednice koji su, na datum potpisivanja ovog Sporazuma, sklopljeni, potpisani i/ili parafirani:
 —
 Sporazum o zračnom prijevozu između Savezne vlade Austrije i vlade Kirgiske Republike, sastavljen u Beču 17. ožujka 1998., dalje u tekstu u Prilogu II. „Sporazum Kirgistan – Austrija”,
 —
 Sporazum o uslugama u zračnom prometu između vlade Češke Republike i vlade Kirgiske Republike, sastavljen u Pragu 29. travnja 2004., dalje u tekstu u Prilogu II. „Sporazum Kirgistan – Češka”,
 —
 Sporazum o uslugama u zračnom prometu između vlade Savezne Republike Njemačke i vlade Kirgiske Republike, sastavljen u Bishkeku 13. svibnja 1997., dalje u tekstu u Prilogu II. „Sporazum Kirgistan – Njemačka”,
 —
 Sporazum o uslugama u zračnom prometu između vlade Kirgiske Republike i vlade Helenske Republike, sastavljen u Ateni 1. studenoga 2004., dalje u tekstu u Prilogu II. „Sporazum Kirgistan – Grčka”,
 —
 Sporazum o uslugama u zračnom prometu između vlade Kirgiske Republike i vlade Republike Slovačke, parafiran u Bishkeku 27. rujna 2006., dalje u tekstu u Prilogu II. „Sporazum Kirgistan – Slovačka”,
 —
 Sporazum o uslugama u zračnom prometu između vlade Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske i vlade Kirgiske Republike, sastavljen u Londonu 8. prosinca 1994., dalje u tekstu u Prilogu II. „Sporazum Kirgistan – Ujedinjena Kraljevina”.
 Zadnje izmijenjen Memorandumom o razumijevanju između tijela nadležnih za civilno zrakoplovstvo dviju zemalja, sastavljen u Londonu 2. rujna 2003., dalje u tekstu „Memorandum o razumijevanju Kirgistan – Ujedinjena Kraljevina”.
 PRILOG II.
 Popis članaka u sporazumima navedenima u Prilogu I. i iz članaka 2. do 5. ovog Sporazuma
 (a)
 Određivanje od strane države članice:
 —
 Članak 3., stavak 5. Sporazuma Kirgistan – Austrija,
 —
 Članak 3., stavak 4. Sporazuma Kirgistan – Češka,
 —
 Članak 3., stavak 4. Sporazuma Kirgistan – Njemačka,
 —
 Članak 3., stavak 2. točka (a) Sporazuma Kirgistan – Grčka,
 —
 Članak 4., stavak 4. Sporazuma Kirgistan – Ujedinjena Kraljevina i članak 4. točka (a), Priloga B Memorandumu o razumijevanju Kirgistan – Ujedinjena Kraljevina;
 (b)
 Odbijanje, opoziv, suspenzija ili ograničenje odobrenja ili dozvola:
 —
 Članak 4., stavak 1. točka (a) Sporazuma Kirgistan – Austrija,
 —
 Članak 4., stavak 1. točka (b) Sporazuma Kirgistan – Češka,
 —
 Članak 4., stavak 1. točka (a) Sporazuma Kirgistan – Grčka,
 —
 Članak 5., stavak 1. točka (a) Sporazuma Kirgistan – Ujedinjena Kraljevina članak 5. stavak (1) točka (a), Priloga B Memorandumu o razumijevanju Kirgistan – Ujedinjena Kraljevina;
 (c)
 Sigurnost:
 —
 Članak 6. Sporazuma Kirgistan – Austrija,
 —
 Članak 7. Sporazuma Kirgistan – Češka,
 —
 Članak 12. Sporazuma Kirgistan – Njemačka,
 —
 Članak 8. Sporazuma Kirgistan – Grčka,
 —
 Članak 13.a Priloga B Memorandumu o razumijevanju Kirgistan – Ujedinjena Kraljevina;
 (d)
 Oporezivanje goriva za zrakoplovstvo:
 —
 Članak 7. Sporazuma Kirgistan – Austrija,
 —
 Članak 8. Sporazuma Kirgistan – Češka,
 —
 Članak 6. Sporazuma Kirgistan – Njemačka,
 —
 Članak 9. Sporazuma Kirgistan – Grčka,
 —
 Članak 9. Sporazuma Kirgistan – Slovačka,
 —
 Članak 8. Sporazuma Kirgistan – Ujedinjena Kraljevina;
 (e)
 Carine za prijevoz unutar Europske zajednice:
 —
 Članak 11. Sporazuma Kirgistan – Austrija,
 —
 Članak 12. Sporazuma Kirgistran – Češka,
 —
 Članak 10. Sporazuma Kirgistan – Njemačka,
 —
 Članak 13. Sporazuma Kirgistan – Grčka,
 —
 Članak 7. Sporazuma Kirgistan – Ujedinjena Kraljevina i članak 7. Priloga B Memorandumu o razumijevanju Kirgistan – Ujedinjena Kraljevina.
 PRILOG III.
 Popis ostalih država iz članka 2. ovog Sporazuma
 (a)
 Republika Island (prema Sporazumu o Europskom gospodarskom prostoru);
 (b)
 Kneževina Lihtenštajn (prema Sporazumu o Europskom gospodarskom prostoru);
 (c)
 Kraljevina Norveška (prema Sporazumu o Europskom gospodarskom prostoru);
 (d)
 Švicarska Konfederacija (prema Sporazumu o zračnom prometu između Europske zajednice i Švicarske Konfederacije).


text:
Der Herrgottsacker ist eine Weinlage von Dirmstein, einer alten pfälzischen Winzergemeinde im Nordosten des Leiningerlands (Rheinland-Pfalz). Nach der Neuordnung der Weinbauflächen im Ort in der zweiten Hälfte des 20. Jahrhunderts stellt er mit 155,2 Hektar die größte Einzellage dar. Angebaut werden sowohl weiße als auch rote Rebsorten, überwiegend Riesling, Grau- und Weißburgunder (weiß) bzw. Dornfelder und Spätburgunder (rot).
 Geographie
 Lage
 Der Herrgottsacker erstreckt sich auf Höhen zwischen 143 und nördlich, östlich und südlich des historischen Niederdorfs. Seine Nordwestgrenze bildet die Landesstraße 455 (Offstein–Dirmstein), jenseits derer die zweitgrößte Einzellage Dirmsteiner Mandelpfad beginnt. Dann grenzt er (im Uhrzeigersinn) im Norden an die Gemarkungen von Offstein und Worms-Heppenheim, im Osten an diejenige von Heuchelheim und im Süden an diejenige von Gerolsheim. Seine Südwestgrenze führt in einem weiten Ostbogen um die Wohnbebauung von Dirmstein herum und umfasst diese auch von Süden her.
 Durch den südwestlichen Bereich des Herrgottsackers fließt von West nach Ost der Eckbach mit seinen parallelen Ableitungen, die der landwirtschaftlichen Bewässerung dienen. Innerhalb der Weinlage beschreibt der Floßbach von Nordwesten her ebenfalls einen Ostbogen um die Wohnbebauung und mündet dann von links in den Eckbach.
 Klima und Boden
 Das sonnige und regenarme Klima des Leiningerlands begünstigt auch in Dirmstein die Produktion hochwertiger Gewächse. Der große Nordteil des Herrgottsackers liegt am leicht geneigten und gegen Nordwind geschützten Südhang des Schneckenbergs, eines hohen Hügels. Der Boden ist trocken und besteht teilweise aus Sand, teilweise aus Löss, in den tiefer gelegenen Bereichen um Eckbach und Floßbach auch aus Ablagerungen von Kalkmergel. Alle Komponenten gewährleisten bei Sonnenschein eine rasche Erwärmung. Mit Ausnahme des kleinen flachen Bereichs in der Eckbachaue im äußersten Süden weist das Gelände einen günstigen Winkel zum Sonnenlauf auf, der die Strahlungsintensität verstärkt, zudem wird die Zeit verlängert, in der die Trauben tagsüber der Sonne ausgesetzt sind und Zucker bilden können. Die Hangneigung bewirkt auch, dass in frostigen Frühjahrsnächten kalte Luftmassen kleinräumig zur Wohnbebauung und zu den beiden Bächen hin abfließen, so dass Erfrierungen an den Rebstöcken meist ausbleiben. Der kleine, flache Südteil der Lage wird ebenso wie der äußerste Ostteil nicht ausschließlich für den Weinbau genutzt; es werden dort auch Marktfrüchte oder Futtermittel angebaut, und einige Areale liegen sogar gänzlich brach.
 Sehenswürdigkeiten
 Im Westen des Herrgottsackers liegt neben dem namensgebenden Friedhof mit seiner klassizistischen Kapelle die ursprüngliche Keimzelle der Weinlage, 200 m nördlich davon steht ein etwa 500 Jahre altes Feldkreuz. Im Nordwesten des Herrgottsackers erstreckt sich die Alte Sandkaut mit etwa 200 m Durchmesser, die zwar von einem Gewerbebetrieb zu Sandabbau und Baustoffrecycling genutzt wird, zugleich aber als Biotop für wärmeliebende Lebewesen gilt. Die im Jahr 2009 bei der Renaturierung des unteren Floßbachs geschaffenen drei Regenrückhaltebecken haben sich binnen kurzer Zeit ebenfalls zu Biotopen entwickelt und beherbergen Wasservögel und seltene Insekten.
 Geschichte
 Schon seit der Römerzeit wird in der Vorderpfalz Wein angebaut. In Dirmstein wurde der Weinbau im Jahre 1141 erstmals urkundlich erwähnt.
 Früher gab es in Dirmstein zahlreiche Weinlagen, die meist nur geringe Ausdehnung hatten. Sie wurden bald nach dem Zweiten Weltkrieg zu drei Einzellagen, von West nach Ost Mandelpfad (152,5 Hektar), Jesuitenhofgarten (5,5 Hektar) und Herrgottsacker (155,2 Hektar), zusammengefasst. Alle gehören zur Großlage Schwarzerde.
 Weblinks
 Lage und Umriss des Dirmsteiner Herrgottsackers bei weinlagen-info.de
 Karte der drei Einzellagen von Dirmstein bei weinlagen-info.de
 Einzelnachweise und Anmerkungen
 Weinlage (Pfalz)
 Herrgottsacker