jurisdiction: EU

text:
 AN COIMISIÚN EORPACH
 An Bhruiséil,13.7.2021
 COM(2021) 402 final
 2021/0228(COD)
 Togra le haghaidh
 RIALACHÁN Ó PHARLAIMINT NA hEORPA AGUS ÓN gCOMHAIRLE
 lena leasaítear Rialachán (AE) 2020/2222 ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle a mhéid a bhaineann leis an mbonneagar trasteorann a nascann an tAontas agus an Ríocht Aontaithe trí Nasc Seasta Mhuir nIocht
 (Téacs atá ábhartha maidir le LEE)
 MEABHRÁN MÍNIÚCHÁIN
 1.COMHTHÉACS AN TOGRA
 •Forais agus cuspóirí an togra
 Chun an nascacht idir an tAontas agus an Ríocht Aontaithe ag deireadh na hidirthréimhse dá dtagraítear in Airteagal 126 den Chomhaontú um Tharraingt Siar a áirithiú, mheas reachtóir an Aontais go bhfuil sé fíorthábhachtach go leanfaidh na gnóthais iarnróid atá bunaithe agus ceadúnaithe sa Ríocht Aontaithe de bheith ag oibriú trí Nasc Seasta Mhuir nIocht
 1
 .
 Chuige sin, agus chun a chur ar a chumas don Bhallstát lena mbaineann na bearta is gá a dhéanamh chun nascacht a áirithiú i gcomhréir le dlí an Aontais, le Rialachán (AE) 2020/2222 ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle
 2
 , cuirtear síneadh go dtí an 30 Meán Fómhair 2021 le tréimhse bhailíochta na gceadúnas arna n‐eisiúint ag an Ríocht Aontaithe faoi Threoir 2012/34/AE
 3
 d’oibreoirí iarnróid atá bunaithe ina críoch, mar aon le tréimhse bhailíochta na gceadúnas sábháilteachta arna n‐eisiúint ag an gCoimisiún Idir-Rialtasach do na gnóthais sin faoi Threoir 2004/49/CE
 4
 , Coimisiún arna bhunú de bhun Airteagal 10 den Chonradh idir Ríocht Aontaithe na Breataine Móire, Tuaisceart Éireann agus Poblacht na Fraince maidir le tógáil agus oibriú Nasc Seasta Mhuir nIocht a dhéanann lamháltóirí príobháideacha, arna shíniú in Canterbury an 12 Feabhra 1986 (‘Conradh Canterbury’).
 Le Rialachán (AE) 2020/2222, cuireadh síneadh le tréimhse bhailíochta an údaraithe sábháilteachta le haghaidh bhainisteoir bonneagair Nasc Seasta Mhuir nIocht arna heisiúint ag an gCoimisiún Idir-Rialtasach sin go dtí an 28 Feabhra 2021.
 An 10 Samhain 2020, chuir an Fhrainc in iúl don Choimisiún go raibh sé ar intinn aici dul i mbun caibidlíochta maidir le comhaontú trasteorann leis an Ríocht Aontaithe de bhun Airteagal 14(3) de Threoir 2012/34/CE arb é is cuspóir dó a cheadú do ghnóthais iarnróid atá bunaithe agus ceadúnaithe sa Ríocht Aontaithe úsáid a bhaint as an mbonneagar trasteorann a nascann an tAontas agus an Ríocht Aontaithe trí Nasc Seasta Mhuir nIocht chomh fada le stáisiún agus críochfort trasnaithe teorann Calais-Fréthun (an Fhrainc), gan ceadúnas a fháil faoi Threoir 2012/34/AE ó údarás ceadúnúcháin de chuid an Aontais. Tar éis an chaibidlíocht maidir leis an gcomhaontú trasteorann sin a thabhairt i gcrích, cuireadh an dréacht-téacs in iúl don Choimisiún an 1 Meitheamh 2021.
 An 15 Meitheamh 2021, chuir an Fhrainc in iúl don Choimisiún go raibh sé ar intinn aici dul i mbun caibidlíochta maidir le comhaontú trasteorann leis an Ríocht Aontaithe de bhun Airteagal 10(9) de Threoir (AE) 2016/798
 5
 arb é is cuspóir dó a cheadú do na gnóthais iarnróid sin úsáid a bhaint as an mbonneagar sin chomh fada leis an stáisiún agus críochfort trasnaithe teorann sin, gan deimhniú sábháilteachta aonair a fháil ón Aontas i gcomhréir leis an Treoir sin. Táthar ag súil go dtabharfar an chaibidlíocht ar an gcomhaontú trasteorann seo chun críche i gcaitheamh mhí Lúnasa 2021.
 Tá gá le breis ama chun na nósanna imeachta foirmiúla a cheanglaítear faoi dhlí an dá Pháirtí a thabhairt chun críche maidir le cur i bhfeidhm sealadach nó teacht i bhfeidhm na gcomhaontuithe sin. Táthar ag súil go gcuirfear síneadh leis na nósanna imeachta sin go dtí an 30 Meán Fómhair 2021, 6 mhí tar éis dháta éaga na mbeart teagmhasachta atá i bhfeidhm faoi láthair.
 Is ionstraimí iomchuí iad an dá chomhaontú trasteorann chun cuspóirí Rialachán (AE) 2020/2222 a ghnóthú, eadhon leanúnachas oibríochtaí na n‐oibreoirí iarnróid lena mbaineann a áirithiú. Mar sin féin, mura gcuirtear síneadh lena dtréimhse bhailíochta ionas gur féidir na comhaontuithe sin teacht i bhfeidhm nó a chur i bhfeidhm go sealadach, ní bheidh ceadúnais agus deimhnithe sábháilteachta na n‐oibreoirí iarnróid thuasluaite bailí a thuilleadh ón 30 Meán Fómhair 2021 agus tiocfaidh deireadh le hoibríochtaí, rud a chuirfidh isteach go mór ar iompar paisinéirí agus lasta trasna Nasc Seasta Mhuir.
 Dá bhrí sin, is é leas an Aontais é síneadh a chur le tréimhse bhailíochta na ndeimhnithe agus na gceadúnas sin go dtí an 31 Márta 2022.
 •Comhsheasmhacht le forálacha beartais atá sa réimse beartais cheana
 Tá an togra seo ceaptha a bheith ina lex specialis, lena rachfar i ngleic le cuid de na himpleachtaí a bheidh ann ós rud é nach bhfuil feidhm ag dlí an Aontais a thuilleadh maidir leis an Ríocht Aontaithe agus ós rud é, mura bhforáiltear a mhalairt, nach mbeidh na deimhnithe agus na húdaruithe arna n‐eisiúint ag an gCoimisiún Idir-Rialtasach bailí a thuilleadh faoi dhlí an Aontais amhail ón 30 Meán Fómhair 2021. Is amhlaidh atá i gcás ceadúnais oibríochta arna n‐eisiúint ag údarás ceadúnúcháin na Ríochta Aontaithe. Tá an síneadh atá beartaithe teoranta go docht don mhéid is gá chuige sin, ionas nach gcuirfear isteach go mór ar oibríochtaí trasteorann agus tá sé ceaptha freisin gan feidhm a bheith aige ach ar feadh tréimhse teoranta ama. Leanfaidh forálacha ginearálta Threoir (AE) 2016/798, lena ndearnadh Treoir 2004/49/CE, mar aon le Treoir 2012/34/AE, a aisghairm, d’fheidhm a bheith acu cé is moite de sin. Ar an gcaoi sin tá an togra seo go hiomlán comhsheasmhach leis an reachtaíocht atá ann cheana.
 •Comhsheasmhacht le beartais eile de chuid an Aontais
 Baineann an togra le sábháilteacht agus nascacht iarnróid, lena gcomhlánaítear Treoir (AE) 2016/798, lena ndearnadh Treoir 2004/49/CE mar aon le Treoir 2012/34/AE a aisghairm. Is é an rún atá ag an méid sin leanúnachas na seirbhísí iarnróid trasteorann leis an Ríocht Aontaithe a áirithiú tar éis an 30 Meán Fómhair 2021.
 2.BUNÚS DLÍ, COIMHDEACHT AGUS COMHRÉIREACHT
 •Bunús dlí
 Is é is bunús dlí don togra seo Airteagal 91(1) den Chonradh ar Fheidhmiú an Aontais Eorpaigh (CFAE).
 •Coimhdeacht (maidir le hinniúlacht neamheisiach)
 Ós comhlánú é an togra ar an reachtaíocht de chuid an Aontais atá ann cheana agus go bhfuil forálacha ann lenar fusa iad a chur i bhfeidhm go hordúil tar éis don Ríocht Aontaithe tarraingt siar as an Aontas, is le gníomh ar leibhéal an Aontais amháin is féidir cuspóir an togra a ghnóthú.
 •Comhréireacht
 Leagtar síos i Rialachán (AE) 2020/2222 bearta chun leanúnachas sheirbhísí iarnróid trasteorann an Aontais leis an Ríocht Aontaithe a chosaint.
 An síneadh atá beartaithe a chur le ré na mbeart, gan athrú a dhéanamh ar a raon feidhme ná ar a n‐ábhar murach sin, ní rachaidh sé thar a bhfuil riachtanach chun gur féidir leis na comhaontuithe trasteorann arna gcaibidliú ag an mBallstát lena mbaineann teacht i bhfeidhm, agus áiritheofar ar an gcaoi sin go ngnóthófar an cuspóir thuasluaite. Dá bhrí sin, meastar go bhfuil an beart comhréireach.
 •An rogha ionstraime
 Ós rud é gur ionstraim leasaitheach é seo, ní mór dó a bheith i bhfoirm na hionstraime a leasaíonn sí, eadhon Rialachán (AE) 2020/2222. Dá bhrí sin, is cosúil gurb é Rialachán ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle an t‐aon chineál gnímh dlí a bheadh fónta.
 3.TORTHAÍ Ó MHEASTÓIREACHTAÍ EX POST, Ó CHOMHAIRLIÚCHÁIN LEIS NA PÁIRTITHE LEASMHARA AGUS Ó MHEASÚNUITHE TIONCHAIR
 •Meastóireachtaí ex post/seiceálacha oiriúnachta ar an reachtaíocht atá ann cheana
 Ní infheidhme dó sin ós rud é go n‐áiritheofar leis na bearta atá beartaithe chun cuspóirí Rialachán (AE) 2020/2222 eadhon maolú a dhéanamh ar imeacht eisceachtúil sealadach aonuaire a ghnóthú.
 •Comhairliúcháin leis na páirtithe leasmhara
 Na dúshláin a d’fhéadfadh a bheith ann mar thoradh ar dheireadh thréimhse chur i bhfeidhm Rialachán (AE) 2020/2222 mar a leagtar amach in Airteagal 8 de, iarrtar leo síneadh a chur leis na bearta, a d’iarr an Fhrainc i bpróiseas ina raibh baint ag na gnóthais iarnróid lena mbaineann.
 I bhfianaise na práinne le haghaidh gníomhaíochta ón Aontas, ní mór idirghabháil láithreach rialála a dhéanamh chun leanúnachas na n‐oibríochtaí i Nasc Seasta Mhuir nIocht a áirithiú, rud a chuireann mórshrianta ar an bhféidearthacht tuairimí an phobail a lorg maidir leis an togra.
 •Bailiú agus úsáid saineolais
 Rinneadh anailís dhlíthiúil agus theicniúil inmheánach ar an bhfaisnéis sin chun a áirithiú go sroichfear cuspóirí an togra leis na bearta a bheartaítear ann, agus tá sé teoranta don mhéid a bhfuil fíorghá leis.
 •Measúnú tionchair
 Ní gá measúnú tionchair a dhéanamh ó rud é gur cás eisceachtúil é agus gur beart gearrthéarmach atá beartaithe. Níl aon rogha bheartais ar fáil atá éagsúil ó thaobh ábhair agus dlí de, ach amháin an rogha atá beartaithe.
 •Oiriúnacht rialála agus simpliú
 Ní bhaineann le hábhar.
 •Cearta bunúsacha
 Níl aon tionchar ag an togra seo ar chur i bhfeidhm ná ar chosaint na gceart bunúsach.
 4.IMPLEACHTAÍ BUISÉADACHA
 Ní bhaineann le hábhar.
 5.EILIMINTÍ EILE
 •Pleananna cur chun feidhme agus socruithe faireacháin, meastóireachta agus tuairiscithe
 Ní infheidhme dó seo de bhrí gur beart gearrthéarmach atá ann.
 •Doiciméid mhíniúcháin (le haghaidh treoracha)
 Ní bhaineann le hábhar.
 •
 Míniúchán mionsonraithe ar fhorálacha sonracha an togra
 Tá feidhm ag Rialachán (AE) 2020/2222 maidir le:
 (a)údaruithe sábháilteachta arna n‐eisiúint ag an gCoimisiún Idir-Rialtasach faoi Airteagal 11 de Threoir 2004/49/CE do bhainisteoir bonneagair Nasc Seasta Mhuir nIocht;
 (b)deimhnithe sábháilteachta arna n‐eisiúint ag an gCoimisiún Idir-Rialtasach faoi Airteagal 10 de Threoir 2004/49/CE do ghnóthais iarnróid atá bunaithe sa Ríocht Aontaithe agus a úsáideann Nasc Seasta Mhuir nIocht;
 (c)ceadúnais arna n‐eisiúint faoi Chaibidil III de Threoir 2012/34/AE do ghnóthais iarnróid arna mbunú sa Ríocht Aontaithe agus a úsáideann bonneagar trasteorann a nascann an tAontas agus an Ríocht Aontaithe trí thollán Mhuir nIocht.
 I gcomhréir le hAirteagal 3(1) de Rialachán (AE) 2020/2222, bhí na húdaruithe sábháilteachta fós bailí go ceann dhá mhí ó dháta chur i bhfeidhm an Rialacháin (go dtí an 28 Feabhra 2021, dá réir sin).
 Is é is aidhm don Rialachán atá beartaithe, síneadh a chur le bearta teagmhasacha maidir le bailíocht deimhnithe agus ceadúnas sábháilteachta. Is é an 31 Márta 2022 an tréimhse bhailíochta atá beartaithe.
 2021/0228 (COD)
 Togra le haghaidh
 RIALACHÁN Ó PHARLAIMINT NA hEORPA AGUS ÓN gCOMHAIRLE
 lena leasaítear Rialachán (AE) 2020/2222 ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle a mhéid a bhaineann leis an mbonneagar trasteorann a nascann an tAontas agus an Ríocht Aontaithe trí Nasc Seasta Mhuir nIocht
 (Téacs atá ábhartha maidir le LEE)
 TÁ PARLAIMINT NA hEORPA AGUS COMHAIRLE AN AONTAIS EORPAIGH
 Ag féachaint don Chonradh ar Fheidhmiú an Aontais Eorpaigh, agus go háirithe Airteagal 91(1) de,
 Ag féachaint don togra ón gCoimisiún Eorpach,
 Tar éis dóibh an dréachtghníomh reachtach a chur chuig na parlaimintí náisiúnta,
 Ag féachaint don tuairim ó Choiste Eacnamaíoch agus Sóisialta na hEorpa
 6
 ,
 Ag féachaint don tuairim ó Choiste na Réigiún
 7
 ,
 Ag gníomhú dóibh i gcomhréir leis an ngnáthnós imeachta reachtach,
 De bharr an mhéid seo a leanas:
 (1)Chun an nascacht idir an tAontas agus an Ríocht Aontaithe tar éis dheireadh na hidirthréimhse dá dtagraítear in Airteagal 126 den Chomhaontú maidir leis an Ríocht Aontaithe a bheith ag tarraingt siar as an Aontas Eorpach agus as an gComhphobal Eorpach do Fhuinneamh Adamhach a áirithiú
 8
 , mar aon le leanúnachas oibríochtaí na ngnóthas iarnróid atá bunaithe agus ceadúnaithe sa Ríocht Aontaithe agus a oibríonn i Nasc Seasta Mhuir nIocht, le Rialachán (AE) 2020/2222 ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle
 9
 , cuireadh síneadh go dtí an 30 Meán Fómhair 2021 le tréimhse bhailíochta na gceadúnas arna n‐eisiúint ag an Ríocht Aontaithe faoi Threoir 2012/34/AE ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle
 10
 d’oibreoirí iarnróid atá bunaithe ina críoch, chomh maith le tréimhse bhailíochta na ndeimhnithe sábháilteachta arna n‐eisiúint ag an gCoimisiún Idir-Rialtasach do na gnóthais sin faoi Threoir 2004/49/CE ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle
 11
 , ar Coimisiún é a bunaíodh de bhun Airteagal 10 den Chonradh idir Ríocht Aontaithe na Breataine Móire, Tuaisceart Éireann agus Poblacht na Fraince maidir le tógáil agus oibriú Nasc Seasta Mhuir nIocht a dhéanann lamháltóirí príobháideacha, a síníodh in Canterbury an 12 Feabhra 1986.
 (2)Le Cinneadh (AE) 2020/1531 ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle
 12
 , tugtar de chumhacht don Fhrainc agus don Ríocht Aontaithe comhaontú idirnáisiúnta a thabhairt i gcrích lena ndéantar forlíonadh ar an gConradh idir an Fhrainc agus Ríocht Aontaithe na Breataine Móire agus Thuaisceart Éireann a bhaineann le Tógáil agus Oibriú Nasc Seasta Mhuir nIocht (‘Conradh Canterbury’) a dhéanann Lamháltóirí Príobháideacha a mhéid a bhaineann le cur i bhfeidhm rialacha sábháilteachta iarnróid laistigh de Nasc Seasta Mhuir nIocht. Mar sin féin, níor tugadh aon chomhaontú i gcrích go fóill nó ní dócha go dtabharfar i gcrích é go luath.
 (3)Sna himthosca sin, chaibidligh an Fhrainc comhaontú trasteorann leis an Ríocht Aontaithe de bhun Airteagal 14 de Threoir 2012/34/AE maidir le deimhnithe sábháilteachta. Ina theannta sin, chaibidligh an Fhrainc comhaontú den sórt sin maidir le ceadúnais gnóthas iarnróid, mar a cuireadh in iúl don Choimisiún an 10 Samhain 2020 agus a cuireadh i dtábhacht in aithris (9) de Chinneadh (AE) 2020/2222. Maidir leis na nósanna imeachta inmheánacha a cheanglaítear faoi dhlí an dá Pháirtí i ndáil le cur i bhfeidhm sealadach nó teacht i bhfeidhm na gcomhaontuithe sin, táthar ag súil go mbeidh 6 mhí ann sula dtabharfar i gcrích iad tar éis an 30 Meán Fómhair 2021, dáta éaga na mbeart dá bhforáiltear i Rialachán (AE) 2020/2222.
 (4)Gan dochar don mheasúnú agus do na cinntí atá le déanamh ag an gCoimisiún de bhun Airteagal 14(4) agus (5) de Threoir 2012/34/CE, is ionstraimí iomchuí iad an dá chomhaontú trasteorann sin chun an nascacht idir an tAontas agus an Ríocht Aontaithe a áirithiú. Mar sin féin, mura gcuirtear síneadh le tréimhse bhailíochta na gceadúnas agus na ndeimhnithe sábháilteachta dá dtagraítear in aithris (1) chun gur féidir na comhaontuithe sin teacht i bhfeidhm nó a chur i bhfeidhm go sealadach, tiocfaidh deireadh le hoibríochtaí na ngnóthas iarnróid lena mbaineann i Nasc Seasta Mhuir nIocht an 30 Meán Fómhair 2021, rud a chuirfidh isteach go mór ar iompar paisinéirí agus lasta idir an tAontas agus an Ríocht Aontaithe.
 (5)Dá bhrí sin, is é leas an Aontais é síneadh a chur le tréimhse bhailíochta na ndeimhnithe agus na gceadúnas sin go dtí an 31 Márta 2022 trí Rialachán (AE) 2020/2222 a leasú.
 (6)I bhfianaise na práinne atá i gceist le dul in éag na mbeart dá bhforáiltear i Rialachán (AE) 2020/2222, is iomchuí foráil a dhéanamh maidir le heisceacht ar an tréimhse 8 seachtaine dá dtagraítear in Airteagal 4 de Phrótacal Uimh. 1 maidir le ról na bParlaimintí náisiúnta san Aontas Eorpach, atá i gceangal leis an gConradh ar an Aontas Eorpach, leis an gConradh ar Fheidhmiú an Aontais Eorpaigh agus leis an gConradh lena mbunaítear an Comhphobal Eorpach do Fhuinneamh Adamhach.
 (7)Ós rud é nach féidir leis na Ballstáit cuspóirí an Rialacháin seo, eadhon Rialachán (AE) 2020/2222 a leasú agus bearta sealadacha a leagan síos maidir le gnéithe áirithe den tsábháilteacht agus nascacht iarnróid i dtaca le deireadh na hidirthréimhse, a ghnóthú go leordhóthanach ach, de bharr a fhairsinge agus a éifeachtaí, gur fearr is féidir iad a ghnóthú ar leibhéal an Aontais, féadfaidh an tAontas bearta a ghlacadh, i gcomhréir le prionsabal na coimhdeachta a leagtar amach in Airteagal 5 den Chonradh ar an Aontas Eorpach. I gcomhréir le prionsabal na comhréireachta mar a leagtar amach san Airteagal sin, ní théann an Rialachán seo thar a bhfuil riachtanach chun an cuspóir sin a bhaint amach.
 (8)Dá bhrí sin, ba cheart an Rialachán seo a theacht i bhfeidhm mar ábhar práinne,
 TAR ÉIS AN RIALACHÁN SEO A GHLACADH:
 Airteagal 1
 Leasaítear Rialachán (AE) 2020/2222 mar a leanas:
 (1)Leasaítear Airteagal 3 mar a leanas:
 (a)cuirtear an méid seo a leanas in ionad na chéad abairte de mhír 2:
 ‘Na deimhnithe sábháilteachta dá dtagraítear i bpointe (b) d’Airteagal 1(2), beidh siad fós bailí go ceann 15 mhí ó dháta chur i bhfeidhm an Rialacháin seo.’
 (b)cuirtear an méid seo a leanas in ionad na chéad abairte de mhír 3:
 Leanfaidh ceadúnais dá dtagraítear i bpointe (c) d’Airteagal 1(2) de bheith bailí go ceann 15 mhí ó dháta chur i bhfeidhm an Rialacháin seo.
 (2)In Airteagal 8, cuirtear an méid seo a leanas in ionad mhír 3:
 ‘3. Scoirfidh an Rialachán seo d’fheidhm a bheith aige an 31 Márta 2022.’
 Airteagal 2
 Tiocfaidh an Rialachán seo i bhfeidhm an lá tar éis lá a fhoilsithe in Iris Oifigiúil an Aontais Eorpaigh.
 Beidh an Rialachán seo ina cheangal go huile agus go hiomlán agus beidh sé infheidhme go díreach i ngach Ballstát.
 Arna dhéanamh sa Bhruiséil,
 Thar ceann Pharlaimint na hEorpa
 Thar ceann na Comhairle
 An tUachtarán
 An tUachtarán
 (1)
 Is iad Eurostar International Limited (EIL), DB Cargo UK agus GB Railfreight na gnóthais iarnróid a oibríonn trí Nasc Seasta Mhuir nIocht.
 (2)
 Rialachán (AE) 2020/2222 ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle an 23 Nollaig 2020 maidir le gnéithe áirithe den tsábháilteacht agus den nascacht iarnróid a mhéid a bhaineann leis an mbonneagar trasteorann a nascann an tAontas agus an Ríocht Aontaithe trí Nasc Seasta Mhuir nIocht (IO L 437, 28.12.2020, lch. 43)
 (3)
 Treoir 2012/34/AE ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle an 21 Samhain 2012 lena mbunaítear limistéar Eorpach aonair iarnróid (IO L 343, 14.12.2012, lch. 32)
 (4)
 Treoir 2004/49/CE ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle an 29 Aibreán 2004 maidir le sábháilteacht ar iarnróid an Chomhphobail agus lena leasaítear Treoir 95/18/CE ón gComhairle maidir le ceadúnú gnóthas iarnróid agus Treoir 2001/14/CE maidir le toilleadh bonneagair iarnróid a leithdháileadh agus maidir le muirir a ghearradh i leith úsáid bonneagair iarnróid agus deimhniúchán sábháilteachta (IO L 164, 30.4.2004, lch. 44, nach bhfuil i bhfeidhm a thuilleadh)
 (5)
 Treoir (AE) 2016/798 ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle an 11 Bealtaine 2016 maidir leis an tsábháilteacht iarnróid (IO L 138, 26.5.2016, lch. 102)
 (6)
 IO C , , lch. .
 (7)
 IO C , , lch. .
 (8)
 Comhaontú maidir le Ríocht Aontaithe na Breataine Móire agus Thuaisceart Éireann a bheith ag tarraingt siar as an Aontas Eorpach agus as an gComhphobal Eorpach do Fhuinneamh Adamhach, IO L 29, 31.1.2020, lch. 7.
 (9)
 Rialachán (AE) 2020/2222 ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle an 23 Nollaig 2020 maidir le gnéithe áirithe den tsábháilteacht agus den nascacht iarnróid a mhéid a bhaineann leis an mbonneagar trasteorann a nascann an tAontas agus an Ríocht Aontaithe trí Nasc Seasta Mhuir nIocht, IO L 437, 28.12.2020, lch. 43.
 (10)
 Treoir 2012/34/AE ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle an 21 Samhain 2012 lena mbunaítear limistéar Eorpach aonair iarnróid, IO L 343, 14.12.2012, lch. 32
 (11)
 Treoir 2004/49/CE ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle an 29 Aibreán 2004 maidir le sábháilteacht ar iarnróid an Chomhphobail agus lena leasaítear Treoir 95/18/CE ón gComhairle maidir le ceadúnú gnóthas iarnróid agus Treoir 2001/14/CE maidir le toilleadh bonneagair iarnróid a leithdháileadh agus maidir le muirir a ghearradh i leith úsáid bonneagair iarnróid agus deimhniúchán sábháilteachta, IO L 164, 30.4.2004, lch. 44, nach bhfuil i bhfeidhm a thuilleadh
 (12)
 Cinneadh (AE) 2020/1531 ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle an 21 Deireadh Fómhair 2020 lena gcumhachtaítear an Fhrainc chun comhaontú idirnáisiúnta lena ndéantar forlíonadh ar an gConradh idir an Fhrainc agus Ríocht Aontaithe na Breataine Móire agus Thuaisceart Éireann a bhaineann le Tógáil agus Oibriú Nasc Seasta Mhuir nIocht a dhéanann Lamháltóirí Príobháideacha a chaibidliú, a shíniú agus a thabhairt i gcrích, IO L 352, 22.10.2020, lch. 4


type: caselaw

text:
 20.12.2008
 EL
 Επίσημη Εφημερίδα της Ευρωπαϊκής Ένωσης
 C 327/9
 Αίτηση για την έκδοση προδικαστικής αποφάσεως, την οποία υπέβαλε το Corte d'Appello di Roma (Ιταλία) στις 12 Σεπτεμβρίου 2008 — Istituto Nazionale Previdenza Sociale (INPS) κατά Daniela Lotti και Clara Matteucci
 (Υπόθεση C-396/08)
 (2008/C 327/14)
 Γλώσσα διαδικασίας: η ιταλική
 Αιτούν δικαστήριο
 Corte d'Appello di Roma
 Διάδικοι στην υπόθεση της κύριας δίκης
 Eκκαλών: Istituto Nazionale Previdenza Sociale (INPS)
 Εφεσίβλητες: Daniela Lotti και Clara Matteucci
 Προδικαστικά ερωτήματα
 1)
 Συνάδει με την οδηγία 97/81/ΕΚ (1), και ιδίως με τη ρήτρα 4 η οποία εισάγει την αρχή της απαγορεύσεως των διακρίσεων, η ρύθμιση του ιταλικού κράτους (άρθρο 7, παράγραφος 1, ν. 638/83) κατ' εφαρμογή της οποίας δεν θεωρούνται συντάξιμος χρόνος συνυπολογιζόμενος για τη θεμελίωση συνταξιοδοτικού δικαιώματος οι ανενεργές περίοδοι στο πλαίσιο σχέσεως εργασίας με κάθετη μερική απασχόληση;
 2)
 Συνάδει η προαναφερθείσα εθνική ρύθμιση με την οδηγία, και ιδίως με τη ρήτρα 1, η οποία προβλέπει ότι η εθνική ρύθμιση πρέπει να προωθεί την εργασία με μερική απασχόληση, τη ρήτρα 4 και τη ρήτρα 5, η οποία επιβάλλει στα κράτη μέλη να εξαλείφουν τα νομικής φύσεως εμπόδια που μπορεί να περιορίσουν τις ευκαιρίες εργασίας με μερική απασχόληση, λαμβανομένου υπόψη ότι ο μη συνυπολογισμός στον συντάξιμο χρόνο των ανενεργών εβδομαδιαίων περιόδων συνιστά αναμφίβολα σημαντικό ανασταλτικό παράγοντα στην επιλογή της εργασίας με μερική απασχόληση κάθετης μορφής;
 3)
 Μπορεί η ρήτρα 4, η οποία προβλέπει την αρχή της απαγορεύσεως των διακρίσεων, να ερμηνευθεί έτσι ώστε να περιλάβει και τα διάφορα είδη συμβάσεων εργασίας με μερική απασχόληση, δεδομένου ότι, στην περίπτωση εργασίας με οριζόντια μερική απασχόληση, για ίδιο αριθμό ωρών απασχολήσεως και αμοιβής ανά ημερολογιακό έτος, συνυπολογίζονται, σύμφωνα με την εθνική νομοθεσία, όλες οι εβδομάδες του ημερολογιακού έτους, αντιθέτως προς ό,τι συμβαίνει σε περίπτωση εργασίας με κάθετη μερική απασχόληση;
 (1) Οδηγία 97/81/ΕΚ του Συμβουλίου, της 15ης Δεκεμβρίου 1997, σχετικά με τη συμφωνία-πλαίσιο για την εργασία μερικής απασχόλησης που συνήφθη από την UNICE, το CEEP και την CES — Παράρτημα: Συμφωνία-πλαίσιο για την εργασία μερικής απασχόλησης (ΕΕ 1998, L 14, σ. 9).


type: contracts

text:
 23.11.2017
 HR
 Službeni list Europske unije
 L 308/39
 ODLUKA ZAJEDNIČKOG ODBORA EGP-a
 br. 132/2016
 od 3. lipnja 2016.
 o izmjeni Protokola 31 uz Sporazum o EGP-u o suradnji u posebnim područjima izvan područja četiriju sloboda [2017/2150]
 ZAJEDNIČKI ODBOR EGP-a,
 uzimajući u obzir Sporazum o Europskom gospodarskom prostoru („Sporazum o EGP-u”), a posebno njegove članke 86. i 98.,
 budući da:
 (1)
 Primjereno je proširiti suradnju ugovornih stranaka Sporazuma o EGP-u kako bi se obuhvatila suradnja u pogledu slobodnog kretanja radnika, koordinacije sustava socijalne sigurnosti i mjera za migrante, uključujući migrante iz trećih zemalja.
 (2)
 Protokol 31 uz Sporazum o EGP-u trebalo bi stoga izmijeniti kako bi se omogućila provedba te proširene suradnje od 1. siječnja 2016.,
 DONIO JE OVU ODLUKU:
 Članak 1.
 U članku 5. stavcima 5. i 13. Protokola 31 uz Sporazum o EGP-u riječi „i 2015.” zamjenjuju se riječima „2015. i 2016.”.
 Članak 2.
 Ova Odluka stupa na snagu prvog dana nakon posljednje obavijesti u skladu s člankom 103. stavkom 1. Sporazuma o EGP-u (*1).
 Primjenjuje se od 1. siječnja 2016.
 Članak 3.
 Ova se Odluka objavljuje u odjeljku o EGP-u Službenog lista Europske unije i u Dodatku o EGP-u Službenom listu Europske unije.
 Sastavljeno u Bruxellesu 3. lipnja 2016.
 Za Zajednički odbor EGP-a
 Predsjednik
 Claude MAERTEN
 (*1) Ustavni zahtjevi nisu navedeni.


type: other

jurisdiction: US

text: b'Audit Report\n\n\n\n\nOIG-13-028\nSAFETY AND SOUNDNESS: Failed Bank Review of Second\nFederal Savings and Loan Association of Chicago\nDecember 20, 2012\n\n\n\n\nOffice of\nInspector General\nDEPARTMENT OF THE TREASURY\n\x0c\x0c DEPARTMENT OF THE TREASURY\n W ASHINGTON, D.C. 20220\n\n\n\n\n OFFICE OF\nINSPECTOR GENERAL\n December 20, 2012\n\n\n OIG-13-028\n\n MEMORANDUM FOR THOMAS J. CURRY\n COMPTROLLER OF THE CURRENCY\n\n FROM: Jeffrey Dye /s/\n Director, Banking Audits\n\n SUBJECT: Failed Bank Review of Second Federal Savings and Loan\n Association of Chicago, Chicago, Illinois\n\n\n This memorandum presents the results of our review of the failure of Second\n Federal Savings and Loan Association of Chicago (Second Federal) located in\n Chicago, Illinois, and the supervision of the bank by the Office of the Comptroller\n of the Currency (OCC) and the former Office of Thrift Supervision (OTS). OTS\n regulated Second Federal until July 21, 2011, when OCC assumed regulatory\n responsibility for federal savings associations pursuant to P.L. 111-203.\n\n Second Federal was established in 1923, and had three offices in Chicago and the\n adjacent suburb of Cicero, Illinois. Second Federal did not have a holding company.\n It was designated a minority depository institution (MDI) in November 2010.1 OCC\n closed Second Federal and appointed the Federal Deposit Insurance Corporation\n (FDIC) as receiver on July 20, 2012. As of March 31, 2012, Second Federal had\n approximately $199.1 million in total assets and $175.9 million in total deposits.\n As of November 30, 2012, FDIC estimated the loss to the Deposit Insurance Fund\n at $76.9 million.\n\n Because the loss to the Deposit Insurance Fund was less than $150 million, as set\n forth by section 38(k) of the Federal Deposit Insurance Act, we conducted a review\n of the failure of Second Federal that was limited to (1) ascertaining the grounds\n identified by OCC for appointing the FDIC as receiver and (2) determining whether\n any unusual circumstances exist that might warrant a more in-depth review of the\n loss. In performing our review we (1) examined documentation related to the\n appointment of FDIC as receiver, (2) reviewed OTS and OCC reports of\n\n 1\n An MDI is defined as any federally insured depository institution where 51 percent or more of the\n voting stock is owned by minority individuals, or there is 51 percent minority representation on the\n board of directors. Second Federal obtained the MDI designation with the goal of acquiring funding\n from other banking institutions, which Second Federal could then count as capital for regulatory\n purposes. Second Federal was unsuccessful obtaining funds with this designation.\n\x0cOIG-13-028\nPage 2\n\nexamination, and (3) interviewed an OCC problem bank specialist and the\nexaminers-in-charge for the 2007, 2008, and 2011 examinations. We performed\nour fieldwork from August to October 2012.\n\nWe conducted this performance audit in accordance with generally accepted\ngovernment auditing standards. Those standards require that we plan and perform\nthe audit to obtain sufficient, appropriate evidence to provide a reasonable basis for\nour findings and conclusions based on our audit objectives. We believe that the\nevidence obtained provides a reasonable basis for our findings and conclusions\nbased on our audit objectives.\n\nCauses of Second Federal\xe2\x80\x99s Failure\nOCC appointed FDIC receiver based on the following grounds: (1) the bank had\nexperienced substantial dissipation of assets or earnings due to unsafe or unsound\npractices, (2) the bank was in an unsafe and unsound condition to transact\nbusiness, (3) the bank was undercapitalized and failed to submit an acceptable\ncapital restoration plan, and (4) the bank was critically undercapitalized.\n\nSecond Federal\xe2\x80\x99s failure was primarily caused by losses associated with three types\nof high-risk loans: loans to individuals with taxpayer identification numbers (ITIN),2\nstated-income residential loans, and stated-income commercial loans. Beginning in\n2004, Second Federal originated and purchased a large volume of ITIN loans that\nresulted in a significant concentration of 402 percent of core capital plus allowance\nfor loan and lease losses (ALLL) at December 2010. OTS examiners found that\nbank management\xe2\x80\x99s execution and oversight of this new and unproven strategy\nfailed to adequately address the risks related to ITIN loans. Risks associated with\nITIN loans include (1) the bank\xe2\x80\x99s inability to conduct a traditional credit review for\nloan applicants without social security numbers and (2) the potential increased\nenforcement of immigration laws that often result in ITIN borrowers forfeiting on\ntheir debt and returning to their countries of origin. Also, Second Federal\xe2\x80\x99s\nstated-income residential and stated-income commercial lending resulted in a\nconcentration of 246 percent of core capital plus ALLL at December 2010. These\nloans were high-risk because the bank originated them without directly verifying\nthe borrower\xe2\x80\x99s cash flow or the income-producing capacity of the underlying\nproperties. Second Federal\xe2\x80\x99s board and management\xe2\x80\x99s lack of sufficient capital\n\n2\n ITINs are issued regardless of immigration status because both resident and nonresident aliens\nmay have U.S. Federal tax filing and payment responsibilities under the Internal Revenue Code. The\nInternal Revenue Service issues ITINs to help individuals comply with the U.S. tax laws, and to\nprovide a means to process and account for tax returns and payments from those not eligible for\nsocial security numbers. IRS Publication 1915 (Rev. 1-2012), p. 6\n\x0cOIG-13-028\nPage 3\n\nplanning and effective credit risk management led to loan losses which depleted\ncapital and ultimately caused Second Federal\xe2\x80\x99s failure.\n\n\nConclusion\nWe determined that an in-depth review of Second Federal\xe2\x80\x99s failure is warranted\nbased on what we found to be an unusual circumstance \xe2\x80\x93 the nature of the bank\xe2\x80\x99s\nunsafe and unsound lending practices particularly as it related to the ITIN loans.\nThe planned scope of our in-depth review will include, but not be limited to, the\ncurrent supervisory guidance to banks and examiners on the types of high-risk\nlending that occurred at Second Federal, particularly ITIN loans. We anticipate\ncompleting the in-depth review by no later than August 2013.\n\nWe provided a draft of this memorandum to OCC management for comment. In its\nresponse, OCC stated it agreed with our conclusion as to the causes of the failure\nof Second Federal; and that it has no concerns with our determination that an\nin-depth review of the bank\xe2\x80\x99s failure is warranted. The response is provided as\nAttachment 1. A list of the recipients of this memorandum is provided as\nAttachment 2.\n\nWe appreciate the courtesies and cooperation provided to our staff during the\naudit. If you have any questions, you may contact me at (202) 927-0384 or\nTheresa Cameron, Audit Manager, at (202) 927-1011.\n\nAttachments\n\x0c OIG-13-028\n\n Attachment 1\nManagement Response\n\x0c OIG-13-028\n\n Attachment 2\n Distribution\n\n\n\nDepartment of the Treasury\n\n Deputy Secretary\n Office of Strategic Planning and Performance Management\n Office of the Deputy Chief Financial Officer, Risk and Control\n Group\n\nOffice of the Comptroller of the Currency\n\n Comptroller of the Currency\n Liaison Officer\n\nOffice of Management and Budget\n\n OIG Budget Examiner\n\x0c'


text:
Odločba o odpravi prvega in drugega odstavka 11. člena navodila o merilih za ocenjevanje vrednosti podržavljenih premičnin, nepremičnin, podjetij oziroma premoženja in o ugotovitvi, da 13. člen istega navodila ni v neskladju z ustavo in zakonom
 Odločba o odpravi prvega in drugega odstavka 11. člena navodila o merilih za ocenjevanje vrednosti podržavljenih premičnin, nepremičnin, podjetij oziroma premoženja in o ugotovitvi, da 13. člen istega navodila ni v neskladju z ustavo in zakonom : Uradni list RS, št. 65/93
 Odločba o odpravi prvega in drugega odstavka 11. člena navodila o merilih za ocenjevanje vrednosti podržavljenih premičnin, nepremičnin, podjetij oziroma premoženja in o ugotovitvi, da 13. člen istega navodila ni v neskladju z ustavo in zakonom (Uradni list RS, št. 65/93)
 1993-01-2378
 Ustavno sodišče je na pobude Združenja
 lastnikov razlaščenega premoženja Ljubljana, Podružnica Maribor, Jožeta Požuna
 iz Velenja, ter Pavla Zorenča, Maje Drev, Grete Krulc iz Maribora, Marjana
 Žuraja iz Celja in Katje Daneu iz Ljubljane, ki jih zastopa Božidar Vidmar,
 odvetnik v Mariboru, v postopku za oceno ustavnosti in zakonitosti na seji dne
 Odpravita se določbi prvega in drugega
 odstavka 11. člena navodila o merilih za ocenjevanje vrednosti podržavljenih
 premičnin, nepremičnin, podjetij oziroma premoženja (Uradni 1. RS, št. 23/92). Ta odločitev ima pravne učinke po 414. in
 415. členu ustave iz leta 1974.
 Določba 13. člena navodila o merilih za
 ocenjevanje vrednosti podržavljenih premičnin, nepremičnin, podjetij oziroma
 premoženja (Uradni list RS, št. 23/92) ni v neskladju z ustavo in zakonom.
 Pobudnik Združenje lastnikov razlaščenega
 premoženja Ljubljana. Podružnica Maribor, izpodbija drugi odstavek 13. člena
 navodila, po katerem se cena zazidanega stavbnega zemljišča ugotovi tako, da se
 izhodiščna Vrednost kmetijskega zemljišča, določena s predpisom, izdanim na
 podlagi tretjega odstavka 44. člena zakona o denacionalizaciji, pomnoži s
 faktorjem 17. Pobudnik trdi, da postavlja izpodbijana določba posamezne
 upravičence do denacionalizacije v neenakopraven položaj in s tem krši ustavno
 določbo o enakosti državljanov pred zakonom. Po pobudnikovem mnenju je pri
 vrednotenju stavbnega zemljišča nemogoče izhajati iz vrednosti kmetijskega
 zemljišča. Vrednost kmetijskega zemljišča naj bi bila odvisna od kulture in
 bonitetnega razreda, medtem ko naj bi bila sama lokacija zemljišča po
 katastrskih okrajih za vrednost le-tega manj pomembna. Cena gradbenega
 zemljišča naj ne bi bila nikoli odvisna od vrste rabe, ampak predvsem od
 njegove lokacije. Odškodnine v procesu denacionalizacije se načeloma
 postavljajo na tržnem temelju, zato je po pobudnikovem mnenju drugi odstavek
 13. člena navodila nesprejemljiv. Pobudnik Jože Požun iz Velenja trdi, da 11.
 člen navodila nezakonito šteje za stavbno zemljišče le tisto zemljišče, ki je
 kot tako veljalo v času same nacionalizacije, namesto da bi pravilno štelo za
 stavbna vsa zemljišča, ki so bila dejansko oddana za zidavo, saj zakon o
 denacionalizaciji daje pravico do odškodnine za stavbna zemljišča, če so bila
 dejansko pozidana. Ob nacionalizaciji naj bi bili le poredko izdani akti, ki bi
 določali zazidljivost, čeprav so zemljišča dejansko bila pozidana. Po 11. členu
 navodila naj bi bili mnogi upravičenci prikrajšani, ker naj bi dobili
 odškodnino za zemljišča, kot da bi bila kmetijska, čeprav so bila prav ta
 zemljišča dejansko pozidana in so jih investitorji dejansko dobili kot stavbna
 zemljišča. Pobudniki, ki jih zastopa odvetnik Božidar
 Vidmar iz Maribora, navajajo, da 1. in 2. odstavek 11. člena navodila ne
 dopušča dvoma, da naj se kot stavbno zemljišče, šteje izključno zemljišče, ki
 je kot takšno veljalo dne 26. 12. 1958, saj so bili odlok o določitvi krajev,
 ki se štejejo za mesta, in urbanistični dokumenti sprejeti po tem datumu. Zato
 naj bi imela pretežna večina upravičencev pravico zahtevati odškodnino za
 zemljišče, ki je danes stavbno in pozidano, kot da gre za njivo, travnik,
 pašnik, gozd in podobno. Faktor 17, to je 17-krat večja odškodnina, naj bi bil
 privilegij samo tistih, ki so imeli srečo, da je bilo njihovo zemljišče že v
 letu 1958, oziroma že prej opredeljeno v urbanističnih dokumentih kot stavbno.
 Pobudniki poudarjajo, da je že zakon o nacionalizaciji iz leta 1958 določil,
 katera zemljišča bodo takoj nacionalizirana in katera so potencialno
 interesantna za nacionalizacijo, saj je že s svojim naslovom povedal, da gre za
 gradbena, to je stavbna zemljišča. Po njihovem mnenju je problem v tem, da se
 urbanistično interesantna kmetijska zemljišča, ki so z ustreznimi urbanističnimi
 dokumenti in sklepi organov oblasti postala del območja mest, sploh še
 obravnava kot kmetijska zemljišča. Ta zemljišča so bila po trditvah pobudnikov
 vse do pozidave funkcionalno res kmetijska, toda v trenutku, ko se je
 spremenila njihova namembnost, naj bi napredovala v gradbena zemljišča in
 praviloma naj bi se tudi občutno zvišala njihova cena. Glede 13. člena navodila
 menijo pobudniki, da je zmotno, če izhodiščno vrednost stavbnega zemljišča
 določa vrednost kmetijskega zemljišča. S tem naj bi prihajalo do neenakega
 obravnavanja upravičencev, ki naj bi za približno enakovredne parcele stavbnih
 zemljišč dobili do 10 ali celo 50-krat višjo oziroma nižjo ceno, pač glede na
 to, ali stoji ena parcela na nekdanjem vrtu ali boljši njivi, druga pa na nekdanjem
 ekstenzivnem sadovnjaku ali pašniku, Pobudniki trdijo, da je transformacija
 kmetijskih zemljišč v stavbna zemljišča specifična situacija, ki povzroči, da
 ta zemljišča pridobijo na vrednosti. Zato je navodilo, ki za vrednost na dan
 izdaje odločbe o denacionalizaciji jemlje kot kriterij enaka kmetijska
 zemljišča, arbitrarno, ker določa namembnost zemljišč, kakor mu bolj ustreza.
 Navodilo najprej določi, da so zemljišča le kmetijska, čeprav so bila že po
 zakonodajalčevi določbi kot stavbno interesantna nacionalizirana, ker pa mu
 sedanje stanje teh zemljišč, ki so urbanizirana, onemogoča, da bi jih še naprej
 deklariral kot kmetijska, določa vrednost kmetijskih zemljišč takšne kulture,
 kot so jo ta zemljišča imela pred nacionalizacijo. To pa naj nikakor ne bi bila
 resnična in dejanska vrednost konkretnega zemljišča na dan izdaje odločbe o
 denacionalizaciji. Šlo naj bi za notranjo diferenciacijo po kriterijih nekdanje
 namembnosti zemljišč, ki ne veljajo več. Zato pobudniki predlagajo, da se
 izpodbijane določbe razveljavijo. Ministrstvo za varstvo okolja in urejanje
 prostora v odgovoru poudarja, da je bil temeljni vidik pri sestavi navodila
 doseči približno isti učinek tako z vrnitvijo premičnin, nepremičnin, podjetij
 oziroma premoženja kot z izplačilom ali priznanjem odškodnine po zakonu o
 denacionalizaciji. Za dosego tega cilja naj bi bile že po samem zakonu o
 denacionalizaciji, kasneje pa tudi na podlagi meril iz navodila, izračunane
 vrednosti tako, da ustrezajo tržnim vrednostim premoženja ob podržavljenju in
 ob denacionalizaciji. Merila v navodilu naj bi bila prirejena tako, da bi po
 njih brez večjih problemov in poznavanja pravil stroke vsi udeleženci v procesu
 denacionalizacije lahko izračunali iskane vrednosti premoženja. Ta vidik je v
 končni fazi prevladal nad drugimi, da bi bilo tako v procesu denacionalizacije
 čim manj zapletov in potreb po izvedeniških storitvah in da bi bila dosežena
 poenotenje in poenostavitev cenitvenih parametrov. Ministrstvo navaja, da je
 cena stavbnega zemljišča sestavljena iz dveh delov: v delu cene v višini 60% so
 zajeti vplivi, ki jih opredeljuje lastninska pravica ali pravica uporabe, v
 drugem delu cene v višini 40% pa naj bi bili zajeti vplivi, ki jih
 opredeljujejo lokacijski vplivi (makro in mikro lokacijske okoliščine, gostota
 pozidave itd.) in vplivi izboljšav na zemljišču z vlaganji v komunalne objekte
 in naprave individualne in kolektivne rabe in v drugo gospodarsko
 infrastrukturo. V navodilu je bila vgrajena povprečna cena za kvadratni meter
 komunalno opremljenega zemljišča, ki znaša (3,94 DEM krat 1,00 krat 17) 66.98
 DEM za vso Slovenijo, ki se preračuna po srednjem tečaju Banke Slovenije v
 tolarje. V tej povprečni ceni so zajeti vsi lastniški, lokacijski in investicijski
 momenti, ki so vplivali na izboljšavo zemljišča. Po tej ceni še izračuna
 vrednost stavbnih zemljišč, ki so bila zazidana že ob podržavljenju ali
 kasneje. Za nezazidana stavbna zemljišča, vendar pa komunalno opremljena,
 znaša, cena za kvadratni meter le 40% povprečne cene, to je 26,79 DEM. V tem
 zmanjševalnem faktorju je med drugimi upoštevan tudi izostanek tako imenovane
 družbene rente, ki se v primerih komunalno neopremljenih zemljišč ne pojavlja
 kot nosilec dela vrednosti zemljišča. Vrednost ostalih nezazidanih stavbnih
 zemljišč se v smislu 15. člena navodila ugotavlja po kriterijih iz tretjega
 odstavka 44. člena zakona o denacionalizaciji, to je po odloku o načinu
 določanja vrednosti kmetijskih zemljišč, gozdov in zemljišč, uporabljenih za
 gradnjo v postopku denacionalizacije. Ministrstvo meni, da z izpodbijanim
 navodilom posamezni upravičenci niso spravljeni v neenakopraven položaj,
 cenitveni parametri pa vrednost stvari oziroma premoženja relativno
 valorizirajo na njihovo pravo vrednost. Ustavno sodišče je s sklepom z dne 10. 6.
 1993 pobude sprejelo. S to odločbo je določbi prvega in drugega odstavka 11.
 člena izpodbijanega navodila odpravilo, za 13. člen pa ugotovilo, da ni v
 nasprotju z ustavo in zakonom. Iz ustavnih določb izhaja, da je Slovenija
 demokratična (1. člen) in pravna država (2. člen), v kateri velja načelo
 delitve oblasti na zakonodajno, izvršilno in sodno (3. člen). Upravni organi
 opravljajo svoje delo samostojno v okviru in na podlagi ustave in zakonov (120.
 člen). Podzakonski predpisi in drugi splošni akti morajo biti v skladu z ustavo
 in zakoni (153. člen). Ustavno sodišče je na podlagi navedenih
 ustavnih določb ter z- upoštevanjem dognanj in stališč pravne teorije
 ugotovilo, da izpodbijani določbi 11. člena navodila nista v skladu z ustavo
 in. zakoni. Po ustavi (120. člen) so upravni organi pri
 svojem delu, torej tudi pri izdajanju predpisov iz njihove pristojnosti, vezani
 na okvir, ki ga določata ustava in zakon in nimajo pravice izdajati predpisov
 brez podlage v zakonu. Načelo delitve oblasti pa tudi izključuje možnost, da bi
 upravni organi spreminjali ali samostojno urejali zakonsko materijo. Pa tudi
 pravna teorij a. zastopa stališče, da podzakonski splošni akti ne smejo
 vsebovati določb, za katere v zakonu ni podlage, zlasti pa ne smejo, samostojno
 odrejati pravic in obveznosti. Upravni predpis sme dopolnjevati zakonsko normo
 samo tako daleč, da z dopolnjevanjem ne bo originarno določal nalog države, pač
 pa naj bi v vseh elementih stremel k dopolnitvi cilja, ki ga vsebuje zakonska
 norma. Po zakonu je denacionalizacija vrnitev
 podržavljenega premoženja v naravi. Če vrnitev premoženja v naravi ni možna, se
 plača odškodnina v obliki nadomestnega premoženja, vrednostnih papirjev ali v
 denarju po pogojih in na način, ki ga določa zakon (2. člen zakona o
 denacionalizaciji, Uradni list RS, št. 27/91). V primerih, ko vrednosti podržavljenega
 premoženja ni mogoče ugotoviti po merilih, določenih s tem zakonom, se
 uporabijo merila izpodbijanega navodila. Zakon je namreč v 85. členu pooblastil
 ministra za industrijo in gradbeništvo, da izda v soglasju z ministrom za
 varstvo okolja in urejanje prostora in ministrom za kmetijstvo, gozdarstvo in
 prehrano navodilo o merilih oziroma o metodologiji za ocenjevanje vrednosti
 podržavljenih premičnin, nepremičnin, podjetij oziroma premoženja, ki mora
 temeljiti na načelu, da se vrednost stvari ocenjuje po stanju na dan
 podržavljenja in po vrednosti na dan izdaje odločbe o denacionalizaciji. Zakon o denacionalizaciji ne določa, katera
 zemljišča se. štejejo za stavbna zemljišča, pač pa izpodbijano navodilo v 11.
 členu določa, da se za stavbno zemljišče šteje zemljišče, ki je bilo kot tako
 opredeljeno po urbanističnih dokumentih, veljavnih v času podržavljenja, in je
 bilo namenjeno za graditev ali na katerem je bila z odločbo pristojnega organa
 prejšnjemu lastniku dovoljena gradnja. Stavbna zemljišča se delijo na: 1.
 zazidana stavbna zemljišča – na katerih so bile zgrajene stavbe (fundus) ter
 zemljišča, namenjena za njihovo redno rabo (funkcionalno zemljišče); 2.
 nezazidana stavbna zemljišča: a) komunalno opremljena; b) komunalno
 neopremljena. Od tako določene opredelitve stavbnega zemljišča se nato izračuna
 višina odškodnine (12., 13., 14. in 15. člen). Ustavno sodišče ocenjuje, da je vsebinska
 opredelitev stavbnih zemljišč v prvem in drugem odstavku 11. člena navodila,
 presegla zakonsko pooblastilo zakona o denacionalizaciji. Po pooblastilu iz
 drugega odstavka 85. člena zakona bi navodilo moralo določiti le kriterije
 oziroma metodologijo za vrednotenje posameznih vrst stavbnih zemljišč.
 Izpodbijana določba pa samostojno, mimo zakona, opredeljuje, katera zemljišča
 se štejejo za stavbna zemljišča. S tako opredelitvijo pa podzakonski predpis
 več ne dopolnjuje zakonske norme, temveč določena družbena razmerja že ureja na
 originaren način. Zato sta določbi prvega in drugega odstavka 11. člena v
 neskladju z ustavo in zakonom. Glede 13. člena izpodbijanega navodila je
 ustavno sodišče ugotovilo, da ni v neskladju z ustavo in zakonom. Cena
 zazidanega stavbnega zemljišča se ugotovi tako, da se izhodiščna vrednost
 kmetijskega zemljišča pomnoži s faktorjem 17, izhodiščno vrednost pa določa
 poseben odlok Vlade RS (Uradni list RS, št. 16/92 in 21/92). Cena stavbnega
 zemljišča torej ne izhaja iz vrednosti kmetijskega zemljišča; le izhodiščna
 vrednost vseh zemljišč je enaka. Po oceni ustavnega sodišča izbrano merilo
 oziroma metoda sledi zakonskemu načelu o vrednotenju stvari po stanju ob
 podržavljenju in po sedanji vrednosti in zato ni v neskladju z zakonom. Vrednotenje stavbnih zemljišč je različno
 za različne vrste stavbnih zemljišč (zazidano, nezazidano, komunalno opremljeno
 in komunalno neopremljeno). Torej gre za različna dejanska stanja, ki
 opravičujejo različne odškodnine. Ustavno sodišče je sprejelo to odločbo na
 podlagi 160. in 161. člena ustave in 7. člena ustavnega zakona za izvedbo
 ustave RS ob uporabi druge alinee tretjega odstavka 25. člena zakona o postopku
 pred Ustavnim sodiščem SR Slovenije (Uradni list SRS, št. 39/74 in 28/76) v
 sestavi: predsednik dr. Peter Jambrek in sodniki: dr. Anton Jerovšek, mag.
 Matevž Krivic, mag. Janez Snoj, dr. Janez Šinkovec, dr. Lovro Šturm, Franc
 Testen, dr. Lojze Ude in dr. Boštjan M. Zupančič. Odločbo je sprejelo s šestimi
 glasovi proti trem.
 Št. UI 82/92-27
 Ljubljana, dne 11. novembra 1993.
 Predsednik dr. Peter Jambrek l. r.
 (UZIU) Organi Organ, ki je sprejel ta predpis Ustavno sodišče


type: legislation

text:
 9.12.2019
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 L 317/105
 A BIZOTTSÁG (EU) 2019/2095 VÉGREHAJTÁSI RENDELETE
 (2019. november 29.)
 a Lengyelország rendelkezésére álló 2019. évi lazachalászati kvótának a 2018. évi túlhalászás miatt történő csökkentéséről
 AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
 tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
 tekintettel a közös halászati politika szabályainak betartását biztosító uniós ellenőrző rendszer létrehozásáról, a 847/96/EK, a 2371/2002/EK, a 811/2004/EK, a 768/2005/EK, a 2115/2005/EK, a 2166/2005/EK, a 388/2006/EK, az 509/2007/EK, a 676/2007/EK, az 1098/2007/EK, az 1300/2008/EK és az 1342/2008/EK rendelet módosításáról, valamint a 2847/93/EGK, az 1627/94/EK és az 1966/2006/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. november 20-i 1224/2009/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 105. cikke (1), (2) és (3) bekezdésére,
 mivel:
 (1)
 Az (EU) 2017/1970 tanácsi rendelet (2) a 2018. évre kvótát biztosított Lengyelország számára az ICES 22–31 alkörzet uniós vizein a lazac halászatára (SAL/3BCD-F).
 (2)
 A 2018. évi halászati kvótát az 1380/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (3) 15. cikkének (9) bekezdése szerinti évek közötti rugalmasság elvének alkalmazása révén megnövelték 1369 egyeddel. A növelés mértékét, amely a 2017. évre engedélyezett kirakodások 10 %-ának felelt meg, a fogási nyilatkozatok alapján kiszámított fel nem használt mennyiségek alapján számították ki. Azonban az 1224/2009/EK rendelet alapján 2018 során Lengyelországban végzett ellenőrző látogatások alkalmával a Bizottság feltárta, hogy hibás és hiányos fogási adatokat jelentettek, és a lazacra vonatkozó 2017. évi lengyel kvótát az ICES 22–31 alkörzet uniós vizein kimerítették. Ezért az 1380/2013/EU rendelet 15. cikkének (9) bekezdése alapján 2017 és 2018 között alkalmazott rugalmasság jogszerűtlen volt, és az érintett mennyiséget le kell vonni a 2018. évi kvótából.
 (3)
 A Bizottság az ellenőrzött és a nem ellenőrzött halászati utak kapcsán jelentett adatok keresztellenőrzésével más következetlenségeket is feltárt az ICES 22–31 alkörzet uniós vizein 2018-ban kifogott lazacmennyiségekre vonatkozó lengyel adatokban. A fogás összetételének jelentésében tetten ért következetlenségeket több, az 1224/2009/EK rendelettel összhangban 2018 és 2019 során Lengyelországban végzett ellenőrzés és vizsgálat is megerősítette. Az ellenőrzési jelentéseket megküldték Lengyelország számára és megvitatták Lengyelország képviselőivel.
 (4)
 A talált bizonyítékok alapján a Bizottság megállapította, hogy az (EU) 2017/1970 tanácsi rendelet által a 2018. évre Lengyelország számára az ICES 22–31 alkörzet uniós vizein biztosított lazachalászati kvótán felül 2 160 darab lazacot fogtak ki. Az 1224/2009/EK rendelet 105. cikkének (1) bekezdése értelmében ha a Bizottság megállapítja, hogy egy tagállam túllépte a számára kiosztott halászati kvótákat, a Bizottság csökkenti a tagállam jövőbeli kvótáit.
 (5)
 Az 1224/2009/EK rendelet 105. cikkének (2) és (3) bekezdése előírja, hogy a következő évre vagy évekre vonatkozó kvótacsökkentéseket az említett bekezdésekben meghatározott szorzótényezők alkalmazásával kell végrehajtani.
 (6)
 Ebben az esetben az 1224/2009/EK rendelet 105. cikkének (2) bekezdése alapján 1,00 mértékű szorzótényezőt kell alkalmazni, mivel a túlhalászás a Bizottság számításai szerint nem éri el a 100 tonnát,
 ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
 1. cikk
 Az (EU) 2018/1628 tanácsi rendelet (4) értelmében a Lengyelország számára az ICES 22–31 alkörzet uniós vizein biztosított 2019. évi lazachalászati kvótát az e rendelet mellékletében foglaltaknak megfelelően csökkenteni kell.
 2. cikk
 Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő hetedik napon lép hatályba.
 Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
 Kelt Brüsszelben, 2019. november 29-én.
 a Bizottság részéről
 az elnök
 Jean-Claude JUNCKER
 (1) HL L 343., 2009.12.22., 1. o.
 (2) A Tanács (EU) 2017/1970 rendelete (2017. október 27.) a bizonyos halállományok és halállománycsoportok tekintetében a Balti-tengeren alkalmazandó halászati lehetőségeknek a 2018. évre történő meghatározásáról, továbbá az (EU) 2017/127 rendelet módosításáról (HL L 281., 2017.10.31., 1. o.).
 (3) Az Európai Parlament és a Tanács 1380/2013/EU rendelete (2013. december 11.) a közös halászati politikáról, az 1954/2003/EK és az 1224/2009/EK tanácsi rendelet módosításáról, valamint a 2371/2002/EK és a 639/2004/EK tanácsi rendelet és a 2004/585/EK tanácsi határozat hatályon kívül helyezéséről (HL L 354., 2013.12.28., 22. o.).
 (4) A Tanács (EU) 2018/1628 rendelete (2018. október 30.) a bizonyos halállományok és halállománycsoportok tekintetében a Balti-tengeren alkalmazandó halászati lehetőségeknek a 2019. évre történő meghatározásáról, valamint az egyéb vizekben élő állomány vonatkozásában meghatározott bizonyos halászati lehetőség tekintetében az (EU) 2018/120 rendelet módosításáról (HL L 272., 2018.10.31., 1. o.).
 MELLÉKLET
 A TÚLHALÁSZOTT ÁLLOMÁNYOK TEKINTETÉBEN A LENGYELORSZÁG RENDELKEZÉSÉRE ÁLLÓ 2019. ÉVI LAZACHALÁSZATI KVÓTA CSÖKKENTÉSE
 Tagállam
 Fajkód
 Területkód
 A faj neve
 A terület neve
 A 2018. évi kiinduló kvóta (darabszám)
 A 2018. évi engedélyezett kirakodások (teljes kiigazított mennyiség, darabszám) (1)
 A 2018. évi teljes kifogott mennyiség
 (darabszám)
 Az engedélyezett kirakodások-hoz viszonyított kvótafelhasz-nálás
 Az engedélyezett kirakodások-hoz viszonyított túlhalászás (darabszám)
 Szorzótényező (3)
 Kiegészítő szorzótényező (4)
 ,
 (5)
 A 2019-ben alkalmazandó csökkentés (darabszám)
 PL
 SAL
 3BCD-F
 Lazac
 A 22–31 alkörzet uniós vizei
 5 729
 15 739 (2)
 17 899
 113,72 %
 2 160
 1,00
 /
 2 160
 (1) A halászati lehetőségeket meghatározó vonatkozó rendeletek értelmében a halászati lehetőségek 1380/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 354., 2013.12.28., 22. o.) 16. cikkének (8) bekezdése szerinti cseréjének, a 847/96/EK tanácsi rendelet (HL L 115., 1996.5.9., 3. o.) 4. cikkének (2) bekezdése és az 1380/2013/EU rendelet 15. cikkének (9) bekezdése szerint 2017-ről 2018-ra átcsoportosított kvótáknak, valamint a halászati lehetőségek 1224/2009/EK rendelet 37., illetve 105. cikke szerinti újrakiosztásának és csökkentésének a figyelembevétele után valamely tagállam számára rendelkezésre álló kvóták.
 (2) Ez a mennyiség magában foglal egy 1369 darab lazacot kitevő csökkentést, e mennyiség kifogását ugyanis az 1380/2013/EU rendelet 15. cikkének (9) bekezdésében előírt rugalmasság elve alapján 2018-ban jogosulatlanul engedélyezték a 2017. év tekintetében jelentett hamis és hiányos fogási adatok alapján.
 (3) Az 1224/2009/EK rendelet 105. cikkének (2) bekezdésében foglaltaknak megfelelően. A túlhalászás × 1,00 mértékű levonás alkalmazandó minden olyan esetben, amikor a túlhalászott mennyiség legfeljebb 100 tonna.
 (4) Az 1224/2009/EK rendelet 105. cikke (3) bekezdésében foglaltaknak megfelelően amennyiben a túlhalászás mértéke a 10 %-ot meghaladja.
 (5) Az „A” azt jelzi, hogy 1,5-es kiegészítő szorzótényezőt alkalmaztak a 2016., a 2017. és a 2018. évi folyamatos túlhalászás miatt. A „C” azt jelzi, hogy 1,5-es kiegészítő szorzótényezőt alkalmaztak azért, mert a faj többéves terv hatálya alá tartozik.


text:
 3.10.2019
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 L 254/64
 ROZHODNUTIE SPOLOČNÉHO VÝBORU EHP
 č. 247/2017
 z 15. decembra 2017,
 ktorým sa mení príloha XX (Životné prostredie) k Dohode o EHP [2019/1653]
 SPOLOČNÝ VÝBOR EHP,
 so zreteľom na Dohodu o Európskom hospodárskom priestore (ďalej len „Dohoda o EHP“), a najmä na jej článok 98,
 keďže:
 (1)
 Delegované nariadenie Komisie (EÚ) 2017/1499 z 2. júna 2017, ktorým sa menia prílohy I a II k nariadeniu Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 510/2011 na účely ich prispôsobenia zmene regulačného skúšobného postupu merania CO2 z ľahkých úžitkových vozidiel (1), sa má začleniť do Dohody o EHP.
 (2)
 Delegované nariadenie Komisie (EÚ) 2017/1502 z 2. júna 2017, ktorým sa menia prílohy I a II k nariadeniu Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 443/2009 na účely ich prispôsobenia zmene regulačného skúšobného postupu merania CO2 z ľahkých vozidiel (2), sa má začleniť do Dohody o EHP.
 (3)
 Príloha XX k Dohode o EHP by sa preto mala zodpovedajúcim spôsobom zmeniť,
 PRIJAL TOTO ROZHODNUTIE:
 Článok 1
 Kapitola III prílohy XX k Dohode o EHP sa mení takto:
 1.
 V bode 21ae [nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 443/2009] sa dopĺňa táto zarážka:
 „—
 32017 R 1502: delegované nariadenie Komisie (EÚ) 2017/1502 z 2. júna 2017 (Ú. v. EÚ L 221, 26.8.2017, s. 4).“
 2.
 V bode 21ay [nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 510/2011] sa dopĺňa táto zarážka:
 „—
 32017 R 1499: delegované nariadenie Komisie (EÚ) 2017/1499 z 2. júna 2017 (Ú. v. EÚ L 219, 25.8.2017, s. 1).“
 Článok 2
 Znenie delegovaných nariadení (EÚ) 2017/1499 a (EÚ) 2017/1502 v islandskom a nórskom jazyku, ktoré sa uverejní v dodatku EHP k Úradnému vestníku Európskej únie, je autentické.
 Článok 3
 Toto rozhodnutie nadobúda účinnosť 16. decembra 2017 pod podmienkou, že boli doručené všetky oznámenia podľa článku 103 ods. 1 Dohody o EHP (*1), alebo dňom nadobudnutia účinnosti rozhodnutia Spoločného výboru EHP č. 109/2017 zo 16. júna 2017 (3), podľa toho, čo nastane neskôr.
 Článok 4
 Toto rozhodnutie sa uverejní v oddiele EHP a v dodatku EHP k Úradnému vestníku Európskej únie.
 V Bruseli 15. decembra 2017
 Za Spoločný výbor EHP
 predsedníčka
 Sabine MONAUNI
 (1) Ú. v. EÚ L 219, 25.8.2017, s. 1.
 (2) Ú. v. EÚ L 221, 26.8.2017, s. 4.
 (*1) Ústavné požiadavky neboli oznámené.
 (3) Ú. v. EÚ L 142, 7.6.2018, s. 41.


text:
VSL Sklep V Cpg 358/2019
 ECLI:SI:VSLJ:2019:V.CPG.358.2019
 VSL00029651
 civilna kazen - podjemna pogodba - splošni pogoji pogodbe - nadomestilo za uporabo avtorskega dela - nadomestilo - uporaba računalniškega programa - kršitev prepovedi
 Sodišče prve stopnje bi moralo glede na že razsojeno prepoved uporabe računalniškega programa odločati le o tem, ali toženka prepoved krši ali ne. Sodišče prve stopnje bi moralo na podlagi navedenega izhodišča presojati le, ali je toženka tudi po 5. 10. 2014 sporno programsko opremo še uporabljala ali vanjo posegala.
 Ker je bilo toženi stranki v izreku pravnomočne sodbe prepovedano, da posega v avtorsko delo tožnice, to samo po sebi pojmovno pomeni, da, če ne bi bila tožničina avtorska pravica kršena (kar je en korak prej pri presoji), ne bi bilo v izreku navedeno in konkretizirano avtorsko delo tožnice (drug korak pri presoji) in prepovedni zahtevek ne bi imel nobenega smisla.
 I. Pritožbi se ugodi, izpodbijana sodba se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje pred drugim sodnikom.
 II. O pritožbenih stroških bo odločeno v končni odločbi.
 1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek, naj toženki tožnici nerazdelno plačata 181.609,12 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki vselej do plačila tečejo od 7.138,00 EUR od 1. 1. 2015, od 30.296,28 EUR od 1. 1. 2016, od 30.296,28 EUR od 1. 1. 2017, od 23.074,00 EUR od 5. 10. 2017 in od 90.804,56 EUR od 5. 10. 2017 (I. točka izreka). Sklenilo je, da tožnica toženkama za stroške postopka povrne 4.528,82 EUR, v 15 dneh, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od poteka tega roka do plačila (II. točka izreka).
 Bistveni razlogi sodišča prve stopnje za odločanje v pritožbenem postopku
 2. Tožnica je kot avtorica računalniškega programa od toženk zaradi protipravne uporabe računalniškega programa za čas od 5. 10. 2014 do 6. 10. 2017 (do dneva vložitve tožbe), zahtevala plačilo nadomestila kot odškodnine po licenčni analogiji in civilno kazen. C. d. d. kot naročnica (pravna prednica toženk) je že 25. 9. 2009 in 13. 10. 2009 obvestila tožnico, da licenčnine po Pogodbi o sodelovanju na projektu prenove informacijskega sistema podjetja C. d. d. z dne 25. 7. 2000 (v nadaljevanju: Pogodba), ne bo več plačevala.
 Tožnica in naročnica sta bili v zvezi s kršitvijo Pogodbe, že v sporu. S sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani III Pg 4576/2011 in s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani opr. št. V Cpg 124772015 z dne 2. 3. 2016 je bila namreč naročnici pravnomočno prepovedana: "Neposredna ali posredna uporaba avtorskega dela tožeče stranke in sicer računalniškega programa, ki ga je tožeča stranka za potrebe tožene stranke izdelala na podlagi Pogodbe o prenovi informacijskega sistema podjetja C. d. d. z dne 25. 7. 2000 in kakršnokoli nepooblaščeno poseganje v izvorno kodo tega računalniškega programa oziroma prirejanje, prilagajanje, reproduciranje ali drugačno predelovanje računalniškega programa bodisi v izvornem okolju ali drugem okolju po izvedenem redizajnu in migraciji na ... verzije 5, da ne bo izvršbe (I. točka izreka). Po pravnomočni sodbi je naročnica tožnici plačala 36.355,53 EUR (III. točka izreka) in civilno kazen 49.845,80 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi (IV. točka izreka).
 Kar se tiče kršitve tožničine avtorske pravice, ugotovljeni v pravnomočni sodbi, je sodišče prve stopnje zavzelo stališče, da sodišče v prejšnjem postopku ni z močjo pravnomočnosti, to je v izreku odločilo o kršitvi tožničine avtorske pravice. Zato je sodišče v tem postopku na novo presojalo ali je naročnica kršila avtorsko pravico tožnice ali ne. Ker le pravnomočen izrek veže stranke in sodišče z močjo pravnomočno razsojene stvari v morebitni kasnejši pravdi glede drugih zahtevkov iz istega pravnega razmerja, za kar ne gre v tem postopku, je sodišče o obstoju tožničine avtorske pravice odločalo ponovno.
 3. Pogodbo o izdelanem računalniškem programu, ki je temeljil na računalniškem programu X (B4, B5, v nadaljevanju: Program), je sodišče po elementih umestilo v podjemno in ne v avtorsko pogodbo. Pogodba namreč vsebuje tožničino zavezo, da bo kot strokovnjak za informatiko prenovila informacijski sistem naročnice, kar se v vsem prilega pojmu izdelave in popravila kakšne stvari ter umskega dela iz 612. člena Obligacijskega zakonika (v nadaljevanju: OZ). V Pogodbi so licence sicer omenjene, ne pa urejene. V 3. točki, je pri "obveznostih naročnika" pod 3.1. dogovorjeno, da je "vrednost del in licenc programske opreme po Pogodbi "25 mio SIT" in da bo naročnica plačilo "za opravljena dela in licenco programske opreme" izvršila v štirih obrokih. To pomeni, da je naročnica z izročitvijo Programa pridobila vsa lastniška upravičenja (prvi odstavek 632. člena OZ).
 Ker je predmet naročila računalniški program, je naročnica izključno in neomejeno pridobila vse materialne avtorske pravice (112. člen Zakona o avtorski in sorodnih pravicah, v nadaljevanju: ZASP). Pravna podlaga za odločitev je tisti del 112. člena ZASP, ki določa, da so materialne avtorske pravice na ustvarjenem programu izključno in neomejeno prenesene na naročnika, če ni s Pogodbo drugače določeno.
 Pogodbo med tožnico in naročnico je treba pravilno razlagati tako, da v njej ni bilo drugačne določbe, ki bil lahko spremenila pravno naravo Pogodbe, kar bi bilo mogoče razumeti, da avtorska pravica na naročnico ni bila prenesena. Pogodbo je pripravila tožnica (neprerekano dejstvo). Zato je sodišče na tako ugotovljeno interpretacijsko pravilo, ki ga uzakonja 83. člen OZ štelo pravila Pogodbe in Specifikacije (kot del Splošnih pogojev Pogodbe, B5) kot nejasna in je Specifikacijo razložilo v prid toženk (pravnih naslednic naročnice) kot tožničine sopogodbenice (drugi odstavek 125. člena OZ). Točke 6.4.4. Specifikacije (Nadomestilo za nadgradnjo) je razložilo tako, da ne iz te in ne iz drugih določb Specifikacije ne izhaja, da je imela naročnica tožničino dovoljenje (licenco) za uporabo programa samo dotlej, dokler ji je plačevala licenčnino. To pa zato, ker je bilo v Specifikaciji med drugim določeno, da naročnica vnaprej plačuje za začetno in dodatno letno obdobje nadomestilo za nadgradnje v višini 15 % od vrednosti rešitev Navision, ki jih ima na začetku vsakega obdobja.
 Zato naročnica po prenehanju plačevanja nadomestil za nadgradnje (plačevala jih je do jeseni 2009, ko je sporočila tožnici, da nadgradnje ne potrebuje več) ni bila upravičena do nadaljnjih nadgradenj, smela pa je uporabljati Program v dotedanjem stanju. Zato je s tem, ko je naročnica kupila vrednost del in licenc, nanjo v celoti prešla materialna avtorska pravica. Zato ima pravico tudi avtorsko delo predelovati na podlagi 1. točke 53. člena ZASP.
 Pritožba tožnice
 4. Zoper sodbo se je tožnica pravočasno pritožila in je uveljavljala vse pritožbene razloge po prvem odstavku 338. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) in sodišču druge stopnje predlagala, da pritožbi ugodi, izpodbijano sodbo razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje, pri čemer naj sodišče zadevo dodeli drugemu sodniku. Zahtevala je tudi povračilo pritožbenih stroškov. Kot del pritožbenih trditev je k pritožbi predložila še izvedeniško mnenje dr. A. A. z dne 31. 3. 2019.
 5. Toženka je odgovorila na pritožbo in sodišču druge stopnje predlagala, da neutemeljeno pritožbo zavrne in izpodbijano sodbo potrdi. Zahtevala je povrnitev pritožbenih stroškov.
 Razlogi sodišča druge stopnje
 7. Tožnica je v pritožbi uveljavljala, da je sodišče v identičnem postopku med istima strankama s pomočjo izvedenca že ugotovilo, da je toženka kršila avtorsko pravico tožene stranke in ji je za čas do 5. 10. 2014 naložilo plačilo odškodnine in civilne kazni zaradi namerne kršitve avtorske pravice. Tožnica je uveljavljala, da je sodišče vezano na pravnomočen izrek in njegov pomen. Sodišče prve stopnje bi moralo v tem smislu glede na že razsojeno prepoved uporabe računalniškega programa odločati le o tem, ali toženka prepoved krši ali ne. Sodišče prve stopnje bi moralo na podlagi navedenega izhodišča presojati le, ali je toženka tudi po 5. 10. 2014 sporno programsko opremo še uporabljala ali vanjo posegala (jo nadgrajevala, spreminjala ipd.).
 8. Kar se tiče pravnomočnega dela odločitve o prepovednem zahtevku, je izvršitev prepovedi mogoče doseči v izvršilnem postopku, kot je razložilo že sodišče prve stopnje. Vendar sodišče druge stopnje pravnomočni izrek prepovednega zahtevka kot celote v prejšnji sodbi, razume drugače kot sodišče prve stopnje. Prepovedni zahtevek, kjer je bila v izreku zajeta prepoved toženi stranki neposredne ali posredne uporabe avtorskega dela tožeče stranke in sicer računalniškega programa ... je v ožjem smislu dajatvenega tožbenega zahtevka opustitvena tožba.1 Ker je bilo toženi stranki v izreku pravnomočne sodbe prepovedano, da posega v avtorsko delo tožnice, to samo po sebi pojmovno pomeni, da, če ne bi bila tožničina avtorska pravica kršena (kar je en korak prej pri presoji), ne bi bilo v izreku navedeno in konkretizirano avtorsko delo tožnice (drug korak pri presoji) in prepovedni zahtevek ne bi imel nobenega smisla. Zato ne gre za enak, v teoriji opisan primer izreka dajatvenega zahtevka, na katerega se opira sodišče prve stopnje (stran 5, predzadnji odstavek točke 4).
 9. Zato sodišče druge stopnje ne pritrjuje razlogom v izpodbijani sodbi, da ni bilo o pravnem razmerju (o avtorski pravici in o avtorskem delu) odločeno v izreku ampak le v obrazložitvi prejšnje pravnomočne sodbe.
 10. Glede na potek postopka, sodišče druge stopnje pritrjuje tožnici, da je bila sodba sodišča prve stopnje zanjo popolno presenečenje. Kot je bilo že pojasnjeno, je tožnici pravna prednica toženk na podlagi pravnomočne sodbe zaradi kršitve njene avtorske pravice zajete v prepovedi uporabe njenega avtorskega dela, plačala denarno nadomestilo in civilno kazen. Sodišče prve stopnje pa svojega drugačnega materialnopravnega stališča tekom vodenja novega postopka niti ni izrazilo. Zato je tožnica lahko utemeljeno pričakovala, da se bo sodišče prve stopnje ukvarjalo le še z vprašanjem, ali je upravičena do plačila nadomestila in civilne kazni v obdobju, ki je sledilo obdobju po pravnomočnosti prejšnje sodbe.
 11. Sodišče mora v vsakem postopku posebej, tudi, če gre za isti pravdni stranki (oziroma pravni naslednici prejšnje toženke) upoštevati kot dejansko podlago odločitve trditve in dokaze pravdnih strank (212. člen ZPP). Vendar se je sodišče prve stopnje v pravnomočni sodbi že ukvarjalo z razlago 6.4.4. točke Specifikacije in je zavzelo stališče, da je toženka sama pojasnila, da je bilo med strankama dogovorjeno letno nadomestilo za vzdrževanje v višini 15 % skupne vrednosti projekta in DDV, kar je dejansko in pravno pomenilo nadomestilo za uporabo avtorskega dela v lasti tožnice, ki se je zavezala, da bo vzdrževala ves čas trajanja pogodbe programsko opremo. S plačilom vtoževanega računa, ki ga je izdala tožnica dne 5. 12. 2009 bi toženka plačala takoimenovano licenčnino za uporabo računalniškega programa v lasti tožnice za nadaljnje obdobje enega leta (primerjaj str. 6 zadnji del 12. točke obrazložitve III Pg 457/2011 z dne 13. 5. 2015).
 12. Sodišče je že v prejšnjem postopku tako dejansko stanje dovolj razčistilo, toženka pa je že v prejšnjem postopku pojasnila, da je šlo za takoimenovano licenčnino, da je izključni lastnik tega avtorskega dela bila tožnica, toženka pa se je zavezala plačevati 15 % + DDV, v višini, kot ji jo je tožnica do leta 2009 zaračunavala.
 13. Tožnica se je v tožbenih trditvah tudi v tem sporu na to sklicevala, ko je zatrjevala, da je bilo dejansko stanje v zvezi s spornim računalniškim programom in nezakonitostjo posedovanja in uporabe toženki oziroma njeni pravni prednici zelo dobro poznano (točka III.2, list. št. 4). Toženka je v odgovoru na tožbo sicer zatrjevala, da je licenčnino za uporabo računalniškega programa v celoti plačala (predzadnji odstavek II. točke, stran 2). Vendar pa je glede točke 6.4.4. Splošnih pogojev k Pogodbi (v izpodbijani sodbi poimenovano kot Specifikacija, Nadomestilo) navedla, da se je tekom let ustalila praksa, da je bilo to pogodbeno dogovorjeno nadomestilo za nadgradnje dejansko nadomestilo za letno vzdrževanje programske opreme/rešitve, ki ga je izvajala tožnica.
 14. Sodišče druge stopnje ne pritrjuje niti materialnopravnim razlogom v tistem delu izpodbijane sodbe, kjer se je sodišče prve stopnje postavilo na stališče, da je bila med pravdnima strankama sklenjena čista podjemna Pogodba ter da je treba upoštevati le prvi del povedi iz 112. člena ZASP in ne izjeme v zakonskem besedilu, "če Pogodba ne določa drugače."
 15. Povsem jasna je, po mnenju sodišča druge stopnje, točka 6.2 Splošnih pogojev k Pogodbi. V tej točki sta se stranki glede avtorske in lastniške pravice dogovorili, da bo celotno delo, ki je podrobneje navedeno v 1. alineji točke 6.2 Splošnih pogojev izključno last izvajalca (tožnice) kot njegova stvaritev, prevod, kompilacija ali zapis na stvarnem mediju izražanja. Izvajalec je lastnik vseh materialnih in moralnih pravic (2. alineja točke 6.2). Nadalje naročnica (pravna prednica toženk) izrecno priznava, da ni soavtor in da delovni izdelki in vsi drugi izdelki, ki jih izvajalec po tej pogodbi ustvarja, niso skupni izdelki. Vsi izdelki, za katere je mogoče uveljaviti avtorske pravice, in vse kopije teh izdelkov, zapisane ali vključene na kateremkoli mediju, so od njihovega nastanka izključna last izvajalca kot njegove stvaritve in naročnik se izrecno odpoveduje vsakemu interesu.
 16. Vse navedeno kaže, da je bila v Pogodbi tudi kar se tiče vzdrževanja in nadgradnje dogovorjena licenčnina, to je obveznost tožnic plačati nadomestilo za uporabo in vzdrževanje, kot je to razložilo sodišče prve stopnje v zvezi s točko 6.4.4 že v prejšnjem postopku (B/4, B/5). Strankama postopka po prejšnji pravnomočni sodbi je bilo to povsem jasno. Če naročnica tožnici ni želela več omogočiti vzdrževanja opreme in ji Programa tudi ni vrnila, je treba v postopku odločiti ali ji za neupravičeno nadaljno rabo Programa in zaradi očitane neutemeljen predelave, pripada nadomestilo in civilna kazen po 168. členu ZASP.
 17. Na podlagi doslej zbranega procesnega gradiva v spisu sodišče druge stopnje meni, da je tožnica še vedno imetnica avtorske pravice na Programu. Po oceni sodišča druge stopnje, je sodišče prve stopnje zmotno uporabilo materialno pravo, ko je utemeljilo pravno razmerje med strankama le kot podjemno pogodbo, Splošne pogoje ocenilo kot nejasne in jih je upoštevalo v korist toženk po 83. členu OZ in ni upoštevalo Dogovora pogodbenih strank iz točke 6. 2. Splošnih pogojev kot izjeme po 112. členu ZASP.
 18. Dejansko stanje je ostalo neugotovljeno do te mere, da ga ne more sodišče druge stopnje dopolniti na pritožbeni stopnji. Zato je pritožbi ugodilo, izpodbijano sodbo razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje (prvi odstavek 355. člena ZPP). Sodišče druge stopnje je namreč ocenilo, da z vrnitvijo zadeve sodišču prve stopnje ne bo povzročilo hujše kršitve strankine pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja (argumentum a contrario drugega odstavka 355. člena ZPP). Pri tehtanju pravic strank do pravnega sredstva do česar bi bili stranki upravičeni v novem sojenju in pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja, se je sodišče druge stopnje odločilo za pravico strank do pravnega sredstva.
 19. V nasprotnem primeru pa bi moralo sodišče druge stopnje ugotavljati vsa pravno relevantna dejstva in prvič odgovoriti na naslednja vprašanja:
 - o ugovarjani pasivni legitimaciji pravnih naslednic naročnice, pogodbenice tožnice, računalniškega Programa;
 - o stališču strank v postopku, med drugim tudi na izčrpanje pravice distribuiranja iz 43. člena ZASP in upoštevanja Odločbe Evropske unije v zadevi UsedSoft št. C-128/11 po Direktivi 2009/24 o pravnem varstvu računalniških programov (člen 4/2);
 - kakšno vrsto Programa uporablja toženka in, če ta temelji na izvorni kodi, ki ji jo je izročila tožnica (trditve tožnice v četrtem odstavku točke V., l. št. 34);
 - znanja računalniške stroke pa sodišče nima in bi moralo na drugi stopnji določiti izvedenca računalniške stroke, glede na toženkine trditve (primerjaj odgovor na tožbo, list. št. 23), da za svoje poslovanje uporablja programski sistem Y proizvajalca H., ki nima ničesar skupnega s spornim tožničinim računalniškim programom in ki ga že več let uporabljajo različne družbe v lekarniški, gradbeni in proizvodni dejavnosti.
 - toženka je navajala, kako je bil razvit sistem Y in, da program upravlja s poslovnimi podatki podjetja iz lastne podatkovne zbirke.
 - z upoštevanjem pravice strank do pripomb na izdelano izvedeniško mnenje, in praviloma zaslišanja izvedenca na obravnavi, bi bilo treba opraviti tudi več obravnav na drugi stopnji, kar bi lahko že presegalo pomen sojenja na drugi stopnji.
 20. Sodišče druge stopnje je na podlagi 356. člena ZPP odločilo, naj se obravnava opravi pred drugim sodnikom. Razlog za takšno odločitev sodišča druge stopnje je, ker je sodnik, ki je prvič odločal o zadevi materialnopravno stališče za svojo odločitev utemeljil do potankosti. Zato je sodišče druge stopnje ocenilo, da bo drug sodnik s svojim pogledom na spor med strankama, najprej lahko pretehtal še argumente sodišča druge stopnje o materialnem pravu, ki ga je treba po oceni sodišča druge stopnje uporabiti v novem postopku in nato ponovno odločil o zadevi. Navodila za novo sojenje so razvidna iz prejšnjih točk te obrazložitve.
 21. Na ostale pritožbene razloge, ki se tičejo vsebine spora, sodišče druge stopnje ni odgovarjalo, ker bo o tožničinem tožbenem zahtevku ponovno odločalo sodišče prve stopnje.
 22. Izrek o pritožbenih stroških vsega postopka temelji na tretjem odstavku 165. člena ZPP. O vseh stroških postopka bo odločilo sodišče prve stopnje v končni odločbi.
 Zoper ta sklep je dovoljena pritožba. Vloži se pri sodišču prve stopnje, v 15 dneh od prejema pisnega odpravka te odločbe, v zadostnem številu izvodov za sodišče in nasprotno stranko. Obsegati mora navedbo sklepa, zoper katero se vlaga, izjavo, da se izpodbija, pritožbene razloge in podpis pritožnika. Če pritožba ni razumljiva ali ne vsebuje vsega kar je treba, da bi se lahko obravnavala, jo sodišče zavrže, ne da bi pozivalo vložnika, naj jo popravi ali dopolni. Ob vložitvi pritožbe mora biti plačana sodna taksa. Če ta ni plačana niti v roku, ki ga določi sodišče v nalogu za njeno plačilo in tudi niso podani pogoji za oprostitev, odlog ali obročno plačilo sodnih taks, se šteje, da je pritožba umaknjena. Če pritožbo vloži pooblaščenec, je ta lahko samo odvetnik ali druga oseba, ki je opravila pravniški državni izpit.
 Sklep se sme izpodbijati samo iz razloga, da je sodišče druge stopnje razveljavilo odločbo sodišča prve stopnje in zadevo vrnilo v novo sojenje, čeprav bi kršitve postopka glede na njeno naravo lahko samo odpravilo ali bi glede na naravo stvari ali okoliščine primera lahko samo dopolnilo postopek oziroma odpravilo pomanjkljivosti ali če bi moralo samo opraviti novo sojenje.
 1 Glej Jože Juhart, Civilno procesno pravo FLRJ Jugoslavije, Univerzitetna založba Ljubljana, str. 256.
 Obligacijski zakonik (2001) - OZ - člen 83, 113, 125, 125/2, 612, 632, 632/1, 632/4
 Zakon o avtorski in sorodnih pravicah (1995) - ZASP - člen 43, 53, 53-1, 112, 168
 VSL sodba I Cpg 555/2012
 VSL sodba I Cp 593/2013
 VSL sklep V Cpg 1118/2016
 P2RvYy0yMDE1MDgxMTExNDM2MDgy


type: wikipedia

text:
La Delta Ethniki 1985-1986 è la 4a edizione del campionato greco di calcio di quarto livello.
 Gruppo 1
 Classifica
 Legenda:
 Ammesso in Gamma Ethniki 1986-1987
 Retrocesse nei Campionati regionali 1986-1987
 Gruppo 2
 Classifica
 Legenda:
 Ammesso in Gamma Ethniki 1986-1987
 Retrocesse nei Campionati regionali 1986-1987
 Gruppo 3
 Classifica
 Legenda:
 Ammesso in Gamma Ethniki 1986-1987
 Retrocesse nei Campionati regionali 1986-1987
 Gruppo 4
 Classifica
 Legenda:
 Ammesso in Gamma Ethniki 1986-1987
 Retrocesse nei Campionati regionali 1986-1987
 Gruppo 5
 Classifica
 Legenda:
 Ammesso in Gamma Ethniki 1986-1987
 Retrocesse nei Campionati regionali 1986-1987
 Gruppo 6
 Classifica
 Legenda:
 Ammesso in Gamma Ethniki 1986-1987
 Retrocesse nei Campionati regionali 1986-1987
 Gruppo 7
 Classifica
 Legenda:
 Ammesso in Gamma Ethniki 1986-1987
 Retrocesse nei Campionati regionali 1986-1987
 Note
 Campionato greco di calcio
 Calcio nel 1985
 Calcio nel 1986


text:
 30.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/55
 Žaloba podaná dne 7. července 2008 – Becker Flugfunkwerk v. OHIM – Harman Becker Automotive Systems (BECKER AVIONIC SYSTEMS)
 (Věc T-263/08)
 (2008/C 223/98)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Becker Flugfunkwerk GmbH (Rheinmünster, Německo) (zástupce: O. Griebenow, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Harman Becker Automotive Systems GmbH (Karlsbad, Německo)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 10. dubna 2008 ve věci R 398/2007-1 a
 —
 zamítnout námitku č. B 484 503 týkající se přihlášky ochranné známky Společenství č. 1 829 563.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně.
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „BECKER AVIONIC SYSTEMS“ pro výrobky a služby třídy 9, přihláška č. 1 829 563.
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem.
 Namítaná ochranná známka nebo označení: britská slovní ochranná známka Spojeného království č. 1 258 929 „BECKER“ pro výrobky ve třídě 9, německá obrazová ochranná známka č. 1 039 843 „BECKER“ pro výrobky ve třídě 9, německá obrazová ochranná známka č. 1 016 927 „BECKER“ pro výrobky ve třídě 37, finská slovní ochranná známka č. 116 880 „BECKER“ pro výrobky ve třídě 9; řecká slovní ochranná známka č. 82339 „BECKER“ pro výrobky ve třídě 9; mezinárodní slovní ochranná známka č. 473 178 „BECKER“ pro výrobky ve třídě 9
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Přijetí námitek ohledně všech dotčených výrobků
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 nařízení Rady č. 40/94, jelikož neexistuje nebezpečí záměny mezi kolidujícími ochrannými známkami.


text:
Illegittimità della sospensione della patente di guida in assenza dei presupposti idonei a determinare lo stato di ebbrezza - Studio Legale Simone
 Diversa natura e diversi presupposti per la sospensione cautelare ex art. 186 e 223 C.d.S. Giudice di Pace di Vieste, sentenza del 28/01-04/02/2013. Con questa interessante sentenza, il Giudice di Pace di Vieste, accogliendo integralmente le motivazioni di cui al ricorso, ha annullato l’ordinanza con cui era stata sospesa la patente di guida per stato di ebbrezza, per violazione dell’art. 379 Reg.Es. Codice della Strada. Il G.d.P. afferma che, seppur riscontrato un tasso alcolemico pari a 1,42 g/l, non risultava compiuta la seconda prova imposta dalla legge e valevole ai fini del perfezionamento dell’accertamento. Alla luce di ciò, il giudicante, in ossequio al recente orientamento ribadito dalla Corte di Cassazione, stabilisce che l’ordinanza di sospensione della patente da parte del Prefetto, ai sensi dell’art. 223 C.d.S., non può considerarsi un atto dovuto e automatico da emanarsi a seguito dall’accertamento della contravvenzione di cui all’art. 186 C.d.S. Ciò in quanto è evidente che l’art. 186 e l’art. 223 si diversificano sia per la natura della sanzione che per i presupposti di irrogazione, dal momento che per la sospensione in via cautelare della patente ai sensi dell’art. 186, comma 9, C.d.S., occorre che sia stato accertato un tasso alcolemico superiore a 1,5 g/l, mentre per quella ex art. 223 occorre la sussistenza di altre ipotesi di reato. Ne deriva che dall’accertamento della violazione ex art. 186 non può seguire la sanzione prevista dall’art. 223, in quanto ciò violerebbe l’art. 14 della L. 689/1981.
 Con la pubblicazione sulla Gazzetta Ufficiale n. 70 del 24 marzo 2016, il giorno successivo è entrata in vigore la legge n. 41 del 23 marzo 2016 recante "Introduzione del...


text:
ΟΑΕΔ : Εκπνέει αύριο η προθεσμία υποβολής ΙΒΑΝ για το επίδομα των 400 ευρώ σε μακροχρόνια ανέργους - ΤΟ ΒΗΜΑ ΤΗΣ ΒΟΧΑΣ
 Home / ΕΡΓΑΣΙΑ / ΟΑΕΔ : Εκπνέει αύριο η προθεσμία υποβολής ΙΒΑΝ για το επίδομα των 400 ευρώ σε μακροχρόνια ανέργους
 by ΤΟ ΒΗΜΑ ΤΗΣ ΒΟΧΑΣ on Μαΐου 02, 2020 in ΕΡΓΑΣΙΑ
 Εκπνέει αύριο, 3 Μαΐου, η προθεσμία υποβολής ΙΒΑΝ για την έκτακτη οικονομική ενίσχυση ύψους 400 ευρώ σε μακροχρόνια ανέργους.
 Σε σχετική ανακοίνωση που εξέδωσε ο Οργανισμός Απασχόλησης Εργατικού Δυναμικού (ΟΑΕΔ) αναφέρεται ότι από την ημερομηνία ενάρξεως λειτουργίας της ηλεκτρονικής διαδικασίας καταβολής της έκτακτης οικονομικής ενίσχυσης για τους μακροχρόνια ανέργους, ύψους 400 ευρώ, την Πέμπτη 23 Απριλίου, έως το βράδυ της Παρασκευής 1ης Μαΐου, 117.000 (70%) από τους συνολικά 168.000 δικαιούχους είχαν επικαιροποιήσει, επιβεβαιώσει ή καταχωρίσει στοιχεία τραπεζικού λογαριασμού (IBAN).
 Ο ΟΑΕΔ επισημαίνει στην ανακοίνωσή του ότι η ηλεκτρονική υπηρεσία θα λειτουργεί έως και την Κυριακή 3 Μαΐου.
 Αναλυτικότερα, από τις 51.000 των δικαιούχων που δεν έχουν επικαιροποιήσει, επιβεβαιώσει ή καταχωρίσει IBAN:
 – Οι 24.000 δικαιούχοι έχουν IBAN καταχωρισμένο στον ΟΑΕΔ και μπορούν είτε να επιβεβαιώσουν το ΙΒΑΝ είτε να καταχωρίσουν νέο ΙΒΑΝ μέχρι και αύριο. Εάν δεν προβούν σε καμία ενέργεια, τα 400 ευρώ θα καταβληθούν, μετά τις 3 Μαΐου, στο ΙΒΑΝ που είναι ήδη καταχωρισμένο στον ΟΑΕΔ.
 – Οι 27.000 δικαιούχοι που δεν έχουν IBAN καταχωρισμένο στον ΟΑΕΔ πρέπει να καταχωρίσουν τα στοιχεία τους μέχρι και αύριο. Εάν δεν προβούν σε καμία ενέργεια, τα 400 ευρώ δεν είναι δυνατόν να καταβληθούν.
 Μέχρι σήμερα ο ΟΑΕΔ έχει εκταμιεύσει την ενίσχυση των 400 ευρώ σε περισσοτέρους από 113.000 δικαιούχους που έχουν επικαιροποιήσει, επιβεβαιώσει ή καταχωρίσει ΙΒΑΝ.
 Διευκρινίζεται ότι δικαιούχοι της έκτακτης οικονομικής ενίσχυσης είναι οι εγγεγραμμένοι άνεργοι που απέκτησαν την ιδιότητα του μακροχρόνια ανέργου, δηλαδή ξεπέρασαν τους 12 μήνες συνεχούς εγγεγραμμένης ανεργίας, κατά το διάστημα από την 1η Απριλίου 2019 έως και τις 16 Απριλίου 2020 (12-24,5 μήνες ανεργίας), παρέμειναν άνεργοι έως και τις 16 Απριλίου 2020 και δεν έλαβαν το επίδομα μακροχρόνιας ανεργίας.
 Η αυτόματη καταβολή των 400 ευρώ στους τραπεζικούς λογαριασμούς των δικαιούχων γίνεται μετά την επιβεβαίωση ή την καταχώριση IBAN.
 Σημειώνεται ότι μόνο οι δικαιούχοι έχουν τη δυνατότητα επιβεβαίωσης, επικαιροποίησης ή καταχώρισης ΙΒΑΝ μέσω της Ενιαίας Ψηφιακής Πύλης του Ελληνικού Δημοσίου gov.gr, με τους κωδικούς πρόσβασης του TAXISnet ή με τους κωδικούς πρόσβασης ΟΑΕΔ στη διεύθυνση: https://www.gov.gr/ipiresies/ergasia-kai-asphalise/anergia/ektakte-oikonomike-eniskhuse-se-makrokhronia-anergous.
 Tags: ΕΡΓΑΣΙΑ