text:
 |
 52014PC0001
 Prijedlog UREDBE EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA o izmjeni Uredbe Vijeća (EZ) br. 1236/2005 o trgovini određenom robom koja bi se mogla koristiti za izvršenje smrtne kazne, mučenje ili drugo okrutno, nečovječno ili ponižavajuće postupanje ili kažnjavanje /* COM/2014/01 final - 2014/0005 (COD) */
 OBRAZLOŽENJE
 1. KONTEKST PRIJEDLOGA
 Vijeće Europske unije u lipnju 2005.
 donijelo je Uredbu (EZ) br. 1236/2005 o trgovini određenom robom koja
 bi se mogla koristiti za izvršenje smrtne kazne, mučenje ili drugo
 okrutno, nečovječno ili ponižavajuće postupanje ili kažnjavanje.
 Ta je Uredba stupila na snagu 30. srpnja 2006.
 Povelja o temeljnim pravima Europske unije,
 koja je postala pravno obvezujuća stupanjem na snagu Ugovora iz Lisabona u
 prosincu 2009., primjenjuje se na institucije, tijela, urede i agencije Unije
 te na države članice kada provode zakonodavstvo Unije.
 Europska komisija izmijenila je
 priloge II. i III. toj Uredbi Provedbenom uredbom (EU) br. 1352/2011
 koja je stupila na snagu 21. prosinca 2011., ponajprije u cilju uspostave
 nadzora izvoza određenih medicinskih proizvoda radi sprječavanja
 upotrebe tih proizvoda za izvršenje smrtne kazne (usmrćivanje
 ubrizgavanjem smrtonosne injekcije). Uz tu izmjenu nalazile su se smjernice za
 primjenu članaka 5. i 6. Uredbe (EZ) br. 1236/2005, kako je
 utvrđeno Radnim dokumentom službi Komisije SEC(2011)1624 od 20. prosinca
 2011.
 Komisija je i započela postupak revizije
 Uredbe (EZ) br. 1236/2005 u cijelosti, kao odgovor posebno na Rezoluciju
 Europskog parlamenta od 17. lipnja 2010.[1]
 Komisija je u proljeće 2012. objavila poziv za prikupljanje prijava u
 cilju uspostavljanja skupine stručnjaka za pomoć s tom revizijom.
 Tijekom razdoblja od srpnja 2012. do srpnja 2013. skupina stručnjaka u
 Bruxellesu šest se puta sastala s odgovarajućim službama Komisije.
 2. REZULTATI SAVJETOVANJA SA
 ZAINTERESIRANIM STRANAMA I OCJENE UTJECAJA
 Nakon objave Provedbene uredbe Komisije (EU)
 br. 1352/2011 nekoliko proizvođača medicinskih proizvoda iz EU-a
 izrazilo je svoje neslaganje s upotrebom njihovih proizvoda za izvršenje smrtne
 kazne. Proizvođači iz EU-a jednog medicinskog proizvoda koji ne
 podliježe nadzoru izvoza, ali bi se mogao upotrebljavati za smrtonosne
 injekcije u Sjedinjenim Američkim Državama obavijestili su Europsku
 komisiju o mjerama koje su poduzeli kako bi osigurali da njihovi distributeri u
 trećim zemljama spriječe da se zalihe tog proizvoda upotrebljavaju za
 izvršenje smrtne kazne. Proizvođači izvoznici i nadležna tijela
 ukazali su na to da je trenutačni sustav za nadzor izvoza medicinskih proizvoda,
 koji čine velik broj godišnjih izvoznih transakcija, nepotrebno
 kompliciran.
 Skupina stručnjaka pružila je vrijedan
 uvid tijekom postupka revizije, uglavnom u pogledu sudske prakse Europskog suda
 za ljudska prava i u vezi s robom koju se na tržištu prodaje kao pogodnu za provođenje
 zakona i koju bi se moglo upotrebljavati za mučenje ili drugo okrutno,
 nečovječno ili ponižavajuće postupanje ili kažnjavanje. Ti su
 stručnjaci zagovarali dodatne mjere kojima bi se pomoglo spriječiti
 kršenje ljudskih prava, ali su i priznali da se ograničenja u vezi s
 trgovinom mora ocijeniti i na drugom temelju, a ne samo na temelju zabrane
 upotrebe opreme za potrebe provođenja zakona.
 3. PRAVNI ELEMENTI PRIJEDLOGA
 3.1. Nadzor izvoza usmjeren na
 smrtnu kaznu
 Od 21. prosinca 2011. Prilog III. uključuje
 odjeljak pod naslovom „Proizvodi koji bi se mogli uporabiti za usmrćivanje
 osoba ubrizgavanjem smrtonosne injekcije”. Trebalo bi primijeniti povezani
 nadzor izvoza radi sprečavanja upotrebe tih proizvoda za izvršenje smrtne
 kazne u trećim zemljama. Trenutačnim tekstom Uredbe (EZ) br. 1236/2005
 uspostavlja se režim nadzora izvoza kojim se namjerava spriječiti da se
 roba koju se izvozi iz EU-a upotrebljava za mučenje ili drugo okrutno,
 nečovječno ili ponižavajuće postupanje ili kažnjavanje. U tu bi
 Uredbu radi pojašnjavanja svrhe i načina na koji se provodi nadzor trebalo
 umetnuti posebno poglavlje o nadzoru izvoza koje bi trebalo primijeniti u cilju
 sprečavanja upotrebe robe koju se nadzire za izvršenje smrtne kazne i
 poseban popis robe koju se nadzire, koji će se u nastavku teksta navoditi
 kao Prilog III.a.
 Mučenje i drugo okrutno,
 nečovječno ili ponižavajuće postupanje ili kažnjavanje
 obično je nezakonito i u velikom broju slučajeva nije pojava prisutna
 u cijeloj zemlji, posebno s obzirom na to da se međunarodnim instrumentima
 bez iznimke zabranjuje mučenje i drugo okrutno, nečovječno ili
 ponižavajuće postupanje ili kažnjavanje. Za razliku od toga, smrtna kazna
 obično je omogućena zakonom ako je neka zemlja nije ukinula. Stoga je
 prikladno razmotriti pitanje bi li ijednu zemlju trebalo izuzeti iz nadzora
 usmjerenog na sprečavanje smrtne kazne.
 U 1983. Europska konvencija za zaštitu
 ljudskih prava i temeljnih sloboda (dalje u tekstu Europska konvencija o
 ljudskim pravima) dopunjena je Protokolom br. 6 kojim se zabranjuje smrtna
 kazna. Tim se Protokolom državama dopustilo da uvedu zakonske odredbe za smrtnu
 kaznu u pogledu djela počinjenih u vrijeme rata ili neposredne ratne
 opasnosti. Protokolom br. 13 smrtna je kazna 2003. zabranjena u svim
 okolnostima. Te su Protokole ratificirale države članice EU-a, kao i niz
 drugih država koje su članice Vijeća Europe. Albanija, Andora, Bosna
 i Hercegovina, Gruzija, Island, Lihtenštajn, bivša jugoslavenska republika
 Makedonija, Republika Moldova, Crna Gora, Norveška, San Marino, Srbija,
 Švicarska, Turska i Ukrajina ratificirale su ih i ukinule smrtnu kaznu u svim
 okolnostima. Armenija i Azerbajdžan ratificirali su samo Protokol br. 6.
 Opća skupština UN-a 1989. donijela je i
 proglasila Drugi neobvezni protokol Međunarodnog pakta o građanskim i
 političkim pravima kojemu je cilj ukidanje smrtne kazne. Države stranke
 tog Protokola obvezuju se ukinuti smrtnu kaznu, ali člankom 2.
 dopušta im se da izraze zadršku, u trenutku ratifikacije ili pristupanja, kojom
 se predviđa primjena smrtne kazne na temelju osude za najteža kaznena
 djela vojne prirode počinjena u vrijeme rata. Uz države članice EU-a
 i niz ostalih europskih država, Argentina, Australija, Benin, Bolivija, Kanada,
 Kabo Verde, Kolumbija, Kostarika, Džibuti, Ekvador, Gvineja Bisau, Honduras,
 Kirgistan, Liberija, Madagaskar, Meksiko, Mongolija, Mozambik, Namibija, Nepal,
 Novi Zeland, Nikaragva, Panama, Paragvaj, Filipini, Ruanda, Sveti Toma i
 Prinsipe, Sejšeli, Južna Afrika, Timor-Leste, Turkmenistan, Urugvaj, Uzbekistan
 i Venezuela postali su stranke tog Protokola bez zadrške. Pridružili su se i
 Azerbajdžan, Brazil i Čile, ali uz izražavanje zadrške na temelju
 članka 2.
 S obzirom na te čvrste međunarodne
 obveze, bilo prema Protokolu br. 13 Europske konvencije o ljudskim
 pravima, bilo prema Drugom neobveznom protokolu Međunarodnog pakta o
 građanskim i političkim pravima, bez izražavanja zadrške prema
 članku 2., izvoz u države koje su stranke ijednog od tih protokola ne
 treba podlijegati posebnim odobrenjima radi sprečavanja upotrebe
 odgovarajuće robe za izvršenje smrtne kazne, nego se taj izvoz može
 obuhvatiti općim izvoznim odobrenjima. Ta bi odobrenja trebala podlijegati
 odgovarajućim uvjetima kako bi se izbjeglo preusmjeravanje robe u zemlju
 koja nije ukinula smrtnu kaznu, a da je prethodno temeljito ne pregledaju
 nadležna tijela. Opća bi odobrenja stoga trebalo primijeniti jedino kad
 krajnji korisnik izvezene robe ima nastan u zemlji odredišta i kad se ne izvrši
 ponovni izvoz u neku drugu zemlju. Ne budu li ti uvjeti ispunjeni, nadležnim
 tijelima treba podnijeti zahtjev za specifično ili opće odobrenje.
 3.2. Dodatne mjere u vezi s
 navedenom robom
 U pogledu trenutačnog nadzora izvoza koji
 se primjenjuje u cilju sprečavanja da se roba izvezena iz EU-a
 upotrebljava za potrebe izvršenja smrtne kazne, mučenja ili drugog
 okrutnog, nečovječnog ili ponižavajućeg postupanja ili
 kažnjavanja, predloženo je da se trenutačna trgovinska ograničenja
 nadopuni ograničenjima brokerskih usluga, tehničke pomoći i
 provoza. U tom pogledu javljaju se slični problemi prilikom ispitivanja
 potrebe tih ograničenja i njihove razmjernosti za sprečavanje da se
 robu navedenu u Prilogu III.a upotrebljava za izvršenje smrtne kazne, s
 jedne strane, ili za sprečavanje da se robu navedenu u Prilogu III. upotrebljava
 za mučenje ili drugo okrutno, nečovječno ili ponižavajuće
 postupanje ili kažnjavanje, s druge strane. Stoga se može izvršiti jedinstvena
 ocjena, iako bi se svrha i moguća izuzeća razlikovala, ako se dodatna
 ograničenja smatraju potrebnima i razmjernima.
 3.2.1. Brokerske usluge povezane s
 robom navedenom u Prilogu II.
 U pogledu opreme ili robe navedene u
 Prilogu II., trenutačnim odredbama (članci 3. i 4.)
 već je obuhvaćena nabava tehničke pomoći, a definicijama
 uvoza i izvoza osigurava se da su unos i izlazak opreme ili robe koju se
 provozi obuhvaćeni zabranama. Pružanje brokerskih usluga u vezi s tom
 opremom ili robom nije zabranjeno. Na temelju definicije brokerskih usluga iz
 Uredbe (EZ) br. 428/2009, kojom se uspostavlja režim EU-a za kontrolu izvoza,
 prijenosa, brokeringa i provoza robe s dvojnom namjenom, brokering opreme ili
 robe koja se ne nalazi u EU-u može biti zabranjen. Time bi se dodala korisna
 dimenzija trenutačnoj zabrani kojom je obuhvaćena samo oprema ili
 roba koja se nalazi u EU-u. S obzirom na to da je jedini način na koji se
 može upotrijebiti opremu ili robu navedenu u Prilogu II. zabranjen,
 zabrana pružanja brokerskih usluga potrebna je i razmjerna mjera zaštite javnog
 morala.
 3.2.2. Brokerske usluge povezane s
 robom navedenom u Prilogu III. ili Prilogu III.a i provoz te robe
 Izvoz opreme ili robe navedene u
 Prilogu III. ili Prilogu III.a podliježe nadzoru. Ta oprema ili roba
 ima zakonitu i nezakonitu namjenu, što je svojstvo koje dijeli s robom s
 dvojnom namjenom koju se nadzire Uredbom (EZ) br. 428/2009. Na temelju te
 Uredbe pružanje brokerskih usluga ne podliježe detaljnim kontrolama niti se
 detaljno kontrolira svu robu koju se provozi. Nadležna tijela mogu u
 određenom slučaju obavijestiti brokera da dotična roba jest ili
 bi mogla biti, u cijelosti ili djelomično, namijenjena za razvoj,
 proizvodnju, upravljanje, djelovanje, održavanje, skladištenje, otkrivanje,
 identifikaciju ili širenje kemijskog, biološkog ili nuklearnog oružja ili
 drugih nuklearnih eksplozivnih naprava, odnosno za razvoj, proizvodnju,
 održavanje ili skladištenje projektila koji su sposobni nositi kemijsko,
 biološko ili nuklearno oružje. Ona na istom tom temelju mogu zabraniti provoz
 određene robe.
 Budući da zabrane mučenja ili drugog
 okrutnog, nečovječnog ili ponižavajućeg postupanja ili
 kažnjavanja i smrtne kazne imaju temelj u međunarodnom pravu,
 odgovarajuća ograničenja trgovine ne reguliraju se nikakvim
 međunarodnim normama. U tome je razlika između Uredbe (EZ) br. 1236/2005
 i Uredbe (EZ) br. 428/2009 kojom se uspostavlja niz režima kontrole
 međunarodnog izvoza. S obzirom na to da se Uredba iz 2009. odnosi na
 međunarodnu sigurnost, prikupljanje obavještajnih informacija o kemijskom,
 biološkom i nuklearnom oružju i njihovim lansirnim sustavima koje provode države
 članice i treće zemlje dobro je razvijeno. Međutim, u pogledu
 opreme ili robe koju bi se moglo upotrebljavati za izvršenje smrtne kazne,
 mučenje ili drugo okrutno, nečovječno ili ponižavajuće
 postupanje ili kažnjavanje, nije vjerojatno da se provodi to prikupljanje
 obavještajnih informacija i nadležnim tijelima vjerojatno nedostaju podaci koji
 su im potrebni za obavješćivanje izvoznika o krajnjoj namjeni robe.
 Ako se primjenjuju trgovinska
 ograničenja, ona ne bi trebala izlaziti izvan okvira razmjernosti. Smatra
 se da je taj zahtjev prepreka primjeni detaljnih kontrola provoza i pružanja
 brokerskih usluga u vezi s opremom ili robom navedenom u Prilogu III. ili
 u Prilogu III.a, s obzirom na to da potonji imaju zakonite namjene, ali se
 mogu i upotrebljavati za mučenje i drugo okrutno, nečovječno ili
 ponižavajuće postupanje ili kažnjavanje, odnosno za izvršenje smrtne
 kazne. S obzirom na to da se tim činovima krši javni moral, brokeri sa
 sjedištem u EU-u ne bi trebali ostvarivati koristi od promicanja trgovine niti
 bi ih trebali na drugi način omogućivati. Stoga bi trebala postojati
 zabrana pružanja brokerskih usluga za sve brokere koji su svjesni da roba koju
 se kontrolira namijenjena za dostavu trećoj zemlji, a koja se ne nalazi u
 EU-u, jest ili da bi mogla biti namijenjena za tu upotrebu. Ta bi se zabrana
 primjenjivala i kad bi, u izvanrednom slučaju, nadležna tijela raspolagala
 dostatnim podacima da brokera obavijeste o predviđenoj krajnjoj namjeni.
 Roba koju se provozi koja napusti carinsko
 područje EU-a radi stizanja na odredište u trećoj zemlji roba je koja
 je poslana iz druge treće zemlje. Zabrana gospodarskom subjektu koji zna
 da roba jest ili bi mogla biti namijenjena za izvršenje smrtne kazne,
 mučenje ili drugo okrutno, nečovječno ili ponižavajuće postupanje
 ili kažnjavanje, tipično bi se primjenjivala na gospodarski subjekt koji
 nema nastan u EU-u, što znači da bi se izvršavala u trećoj zemlji. S
 obzirom na to da podaci o krajnjem korisniku obično neće biti
 dostupni gospodarskim subjektima koji prevoze robu koja se provozi unutar
 carinskog područja EU-a, ne smatra se razmjernim uvesti zabranu za
 prijevoznika. U skladu s time, zabrana na temelju znanja gospodarskog subjekta
 u vezi s predviđenom namjenom robe koju se provozi navedene u Prilogu III.
 ili Prilogu III.a ne bi bila primjerena.
 3.2.3. Tehnička pomoć u
 vezi s robom iz Priloga III. ili Priloga III.a
 U pogledu tehničke pomoći u vezi s
 robom iz Priloga III. ili Priloga III.a, trenutačno ne postoje
 kontrole za nabavu te pomoći za treće zemlje. Uredba (EZ) br. 428/2009
 ne sadržava izričitu odredbu o tehničkoj pomoći, ali
 uključuje prijenos (navedene) tehnologije i softvera u definiciji izvoza.
 Iako „tehnička pomoć” može imati nešto šire značenje od
 prijenosa tehnologije, taj prijenos podliježe detaljnim kontrolama. Uredbom
 (EZ) br. 428/2009 uspostavlja se niz režima kontrole međunarodnog
 izvoza i ona se odnosi na međunarodnu sigurnost. Njome se nastoji
 spriječiti širenje kemijskog, biološkog i nuklearnog oružja i njihovih
 lansirnih sustava. Prijenos tehnologije i softvera stoga se kontrolira kako bi
 se spriječilo da neka zemlja razvije vlastiti kapacitet za proizvodnju
 robe koju EU nadzire i koju ne bi izvozio u tu zemlju.
 Uredbom (EZ) br. 1236/2005 namjerava se
 spriječiti nabava za određene krajnje korisnike koji bi dotičnu
 opremu ili robu iz EU-a upotrebljavali za mučenje ili drugo okrutno,
 nečovječno ili ponižavajuće postupanje ili kažnjavanje ili za
 izvršenje smrtne kazne, a ne spriječiti da neka treća zemlja stekne
 tehnologiju povezanu s tom opremom ili robom. Detaljne kontrole nabave
 tehničke pomoći u vezi s navedenom opremom ili robom ne smatraju se
 razmjernima. S obzirom na to da smrtna kazna, mučenje i drugi oblici
 okrutnog, nečovječnog ili ponižavajućeg postupanja predstavljaju
 kršenje javnog morala, dobavljači tehničke pomoći s nastanom u
 EU-u ne bi trebali ostvarivati koristi od promoviranja trgovine ili drugog
 omogućivanja tih činova. Stoga bi trebala postojati zabrana pružanja
 tehničke pomoći za sve one koji su svjesni da oprema ili roba koje se
 kontrolira, a s kojom je pomoć pružena trećoj zemlji povezana, jeste
 ili bi mogla biti namijenjena za tu uporabu. Ta bi se zabrana primjenjivala i
 kad bi, u izvanrednom slučaju, nadležna tijela raspolagala dostatnim
 podacima da informiraju dobavljača tehničke pomoći o krajnjoj
 upotrebi za koju je namijenjena roba s kojom je ta pomoć povezana.
 3.3. Definicija mučenja i
 drugog okrutnog, nečovječnog ili ponižavajućeg postupanja ili
 kažnjavanja
 Definicija mučenja upotrijebljena za
 potrebe Uredbe (EZ) br. 1236/2005 preuzeta je iz Konvencije UN-a o
 sprečavanju mučenja i ostalog okrutnog, neljudskog ili
 ponižavajućeg postupanja ili kažnjavanja iz 1984. Iako se temelji na tom
 međunarodnom instrumentu, „drugo okrutno, nečovječno ili
 ponižavajuće postupanje ili kažnjavanje” nije definirano u toj Konvenciji
 UN-a. Sudska praksa Europskog suda za ljudska prava ukazuje na to da je
 potrebno ponovno razmotriti definiciju iz Uredbe (EZ) br. 1236/2005. Kako
 je utvrđeno člankom 52. stavkom 3. Povelje o temeljnim
 pravima Europske unije, sve dok su u Povelji sadržana prava koja odgovaraju
 pravima zajamčenima Europskom konvencijom za zaštitu ljudskih prava i
 temeljnih sloboda, značaj i opseg tih prava jednaki su onima
 utvrđenima navedenom Konvencijom.
 Definicijom iz Uredbe (EZ) br. 1236/2005
 trenutačno su obuhvaćeni činovi kojima se uzrokuje „znatna bol
 ili patnja”, dok je u definiciji mučenja navedena „teška bol ili patnja”.
 Umjesto da se temelji na različitim razinama boli ili patnje, razlikom
 između tih vrsta činova trebalo bi se uzeti u obzir prisutnost ili
 odsutnost namjere da se nanese bol ili patnja i upotrebe boli ili patnje za
 potrebu uključenu u definiciju mučenja. U presudi od 13. prosinca
 2012., Khaled El-Masri protiv BJRM-a (broj zahtjeva 39630/09), Europski sud za
 ljudska prava smatrao je u pogledu članka 3. Europske konvencije o
 ljudskim pravima i s pozivanjem na prethodnu sudsku praksu:
 „196. Da bi zlostavljanje bilo obuhvaćeno
 opsegom članka 3., treba biti na minimalnom stupnju težine. Ocjena
 tog minimuma ovisi o svim okolnostima slučaja, kao što su trajanje
 izloženosti tom postupanju, njegovi tjelesni i duševni učinci i, u nekim
 slučajevima, spol, dob i zdravstveno stanje žrtve ... . Daljnji
 čimbenici uključuju svrhu u koju je postupanje izvršeno zajedno s
 namjerom ili motivacijom za njega ... .
 197. Kako bi utvrdio bi li se određeni oblik
 zlostavljanja trebao svrstati u mučenje, Sud mora voditi računa o
 razlici iz članka 3. između tog pojma i pojma
 nečovječnog ili ponižavajućeg postupanja. Čini se da je ta
 razlika sadržana u Konvenciji kako bi se posebna stigma „mučenja”
 pripisivala jedino namjernom nečovječnom postupanju kojim se uzrokuje
 vrlo teška i okrutna patnja ... Uz težinu postupanja postoji i teleološki
 element, kako je prepoznat u Konvenciji Ujedinjenih naroda o sprečavanju
 mučenja i ostalog okrutnog, neljudskog i ponižavajućeg postupanja ili
 kažnjavanja koja je stupila na snagu 26. lipnja 1987., u kojoj je
 mučenje definirano u smislu namjernog uzrokovanja teške boli ili patnje
 radi, među ostalim, dobivanja podataka, kažnjavanja ili zastrašivanja
 (članak 1. Konvencije Ujedinjenih naroda )... .”
 U pogledu isključenja boli ili patnje
 koje proizlaze iz propisanih kazni iz obiju definicija, pojašnjenje bi bilo
 primjereno. Budući da je lišavanje slobode u načelu propisana kazna,
 Europski sud za ljudska prava smatra da je na odgovarajućoj državi
 članici da osigura da su uvjeti zadržavanja u skladu s poštovanjem
 ljudskog dostojanstva, da se načinom i metodom za izvršenje te mjere
 zadržanu osobu ne izvrgava muci ili patnji intenziteta koji prelazi
 nezaobilaznu razinu patnje koja je svojstvena zadržavanju i da su, s obzirom na
 praktične zahtjeve utamničenja, na odgovarajući način
 osigurani zdravlje i dobrobit te osobe. U sudskoj se praksi pokazalo da
 kumulativni učinci uvjeta zadržavanja mogu zajedno činiti kršenje
 članka 3. Europske konvencije o ljudskim pravima, posebno u
 slučajevima prepunih ćelija i nehigijenskih uvjeta. U sljedećim
 presudama Europskog suda za ljudska prava nalaze se primjeri takvog kršenja:
 15. srpnja 2002., V. Kalashnikov protiv
 Rusije (broj zahtjeva 47095/99),
 4. veljače 2003., F. Van der Ven protiv
 Nizozemske (broj zahtjeva 50901/99),
 11. ožujka 2004., P. Iorgov protiv Bugarske
 (broj zahtjeva. 40653/98),
 8. srpnja 2004., I. Ilaşcu i drugi
 protiv Republike Moldove i Rusije (broj zahtjeva 48787/99),
 20. studenoga 2008., A. Işyar protiv
 Bugarske (broj zahtjeva 391/03)
 2. srpnja 2009., M. Kochetkov protiv Estonije
 (broj zahtjeva 41653/05),
 16. srpnja 2009., I. Sulejmanovic protiv
 Italije (broj zahtjeva 22635/03),
 10. siječnja 2012., S. Ananyev i drugi
 protiv Rusije (brojevi zahtjeva 42525/07 i 60800/08),
 22. svibnja 2012., T. Idalov protiv Rusije
 (broj zahtjeva 5826/03).
 3.4. Provedbene ili delegirane
 ovlasti
 Uredbom (EZ) br. 1236/2005 ovlašćuje
 se Europsku komisiju da izmjenjuje priloge. Osim za Prilog I., Komisiji
 pomaže odbor koji se sastoji od predstavnika država članica. Primjenjuje
 se postupak ispitivanja opisan u Uredbi (EU) br. 182/2011 (u skladu s
 člankom 13. stavkom 1. točkom (c) te Uredbe).
 Komisija je donijela prijedloge o dodjeli
 delegiranih i provedbenih ovlasti u području zajedničke
 trgovačke politike (COM(2011) 82 i COM(2011) 349). U lipnju 2013.
 Europski parlament i Vijeće sporazumjeli su se u vezi s budućim
 koracima u pogledu tih prijedloga Komisije. Očekuje se da će krajem 2013.
 donijeti Uredbu kojom će se, među ostalim, izmijeniti Uredba
 Vijeća (EZ) br. 1236/2005 kako bi se predvidjele delegirane ovlasti.
 Međutim, nije riješeno pitanje bi li
 trebalo primijeniti hitni postupak za izmjene određenih priloga Uredbi
 Vijeća (EZ) br. 1236/2005. Komisija taj postupak smatra primjerenim u
 slučajevima kad se mijenjaju popisi zabranjene i nadzirane robe, posebno
 ako na tržište uđe nova oprema ili roba i bitno je primijeniti
 odgovarajuću mjeru hitno radi sprečavanja skupljanja zaliha tijekom
 razdoblja od dva mjeseca (pod pretpostavkom da to razdoblje nije produljeno)
 koje je dano Europskom parlamentu i Vijeću za izražavanje bilo kakvih
 prigovora koje imaju na tu mjeru.
 2014/0005 (COD)
 Prijedlog
 UREDBE EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
 o izmjeni Uredbe Vijeća (EZ) br. 1236/2005
 o trgovini određenom robom koja bi se mogla koristiti za izvršenje smrtne
 kazne, mučenje ili drugo okrutno, nečovječno ili
 ponižavajuće postupanje ili kažnjavanje
 EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE
 EUROPSKE UNIJE,
 uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju
 Europske unije, a posebno njegov članak 207.,
 uzimajući u obzir prijedlog Europske
 komisije,
 nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog
 akta nacionalnim parlamentima,
 u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom,
 budući da:
 (1) Uredba Vijeća (EZ)
 br. 1236/2005[2]
 odobrena je 2005., a na snagu je stupila 30. srpnja 2006. Kao odgovor na
 pozive Europskog parlamenta 2010. i naznake da se lijekove izvezene iz Unije
 upotrebljavalo za izvršenje smrtne kazne u nekoj trećoj zemlji, popisi
 zabranjene i nadzirane robe u prilozima II. i III. toj Uredbi izmijenjeni
 su Provedbenom uredbom Komisije (EU) br. 1352/2011.[3] Komisija je uz
 pomoć skupine stručnjaka ponovno razmotrila potrebu za daljnjim
 izmjenama Uredbe (EZ) br. 1236/2005 i priloga toj Uredbi.
 (2) Povelja o temeljnim pravima
 Europske unije postala je pravno obvezujuća stupanjem na snagu Ugovora iz
 Lisabona 1. prosinca 2009.[4]
 Definicija mučenja iz Uredbe (EZ) br. 1236/2005 preuzeta je iz
 Konvencije Ujedinjenih naroda iz 1984. protiv mučenja i ostalog okrutnog,
 nečovječnog ili ponižavajućeg postupanja ili kažnjavanja te je i
 dalje valjana. Definiciju „ostalog okrutnog, nečovječnog ili
 ponižavajućeg postupanja ili kažnjavanja” koja se ne nalazi u toj
 Konvenciji trebalo bi izmijeniti kako bi se uskladila sa sudskom praksom
 Europskog suda za ljudska prava. Primjereno je i razjasniti značenje pojma
 „propisana kazna” u definicijama „mučenja” i „ostalog okrutnog,
 nečovječnog ili ponižavajućeg postupanja ili kažnjavanja”,
 uzimajući u obzir tu sudsku praksu i politiku Unije u vezi s izvršenjem
 smrtne kazne.
 (3) Člancima 5., 6. i 7.
 Uredbe (EZ) br. 1236/2005 uspostavlja se sustav izvoznih odobrenja
 osmišljen kako bi se spriječila upotreba relevantne robe za izvršenje
 smrtne kazne, mučenje ili ostalo okrutno, nečovječno ili
 ponižavajuće postupanje ili kažnjavanje.
 (4) Te bi mjere trebale ostati u
 okviru razmjernosti. Njima se, stoga, ne bi trebalo sprečavati izvoz
 medicinskih proizvoda koji se upotrebljavaju za zakonite terapeutske potrebe.
 (5) S obzirom na različita
 svojstva smrtne kazne, s jedne strane, i mučenja i ostalog okrutnog,
 nečovječnog ili ponižavajućeg postupanja ili kažnjavanja s
 druge, primjereno je uspostaviti specifičan sustav izvoznih odobrenja kako
 bi se spriječila upotreba određene robe za izvršenje smrtne kazne.
 Takvim bi sustavom trebalo uzeti u obzir činjenicu da je nekoliko zemalja
 ukinulo smrtnu kaznu za sve zločine i u tom pogledu preuzelo
 međunarodnu obvezu. S obzirom na rizik ponovnog izvoza u zemlje koje to
 nisu učinile, trebalo bi uvesti određene uvjete i zahtjeve pri
 izdavanju odobrenja za izvoz u zemlje koje su ukinule smrtnu kaznu. Stoga je
 primjereno izdati opće izvozno odobrenje zemljama koje su ukinule smrtnu kaznu
 za sve zločine i koje su to potvrdile međunarodnom obvezom.
 (6) Ako neka zemlja nije na taj
 način ukinula smrtnu kaznu, nadležna bi tijela pri ispitivanju zahtjeva za
 izvozno odobrenje trebala provjeriti postoji li rizik da će krajnji
 korisnik u zemlji odredišta upotrebljavati izvezenu robu za izvršenje te kazne.
 Trebalo bi uvesti primjerene uvjete i zahtjeve za nadzor prodaje ili prijenosa
 trećim osobama koje obavlja krajnji korisnik. Ako se izvrši nekoliko
 pošiljaka između istog izvoznika i krajnjeg korisnika, nadležnim bi
 tijelima trebalo dopustiti da povremeno revidiraju status tog krajnjeg
 korisnika, npr. svakih šest mjeseci, umjesto da to čine svaki put kad se
 izdaje odobrenje, ne dovodeći u pitanje njihovo pravo da ponište,
 obustave, izmijene ili opozovu neko izvozno odobrenje u skladu s
 člankom 9. stavkom 4. Uredbe (EZ) br. 1236/2005 kada je to
 opravdano.
 (7) Kako bi se ograničilo
 administrativno opterećenje za izvoznike, nadležnim bi tijelima trebalo
 dopustiti da izdaju izvozniku opće odobrenje za sve pošiljke medicinskih
 proizvoda od izvoznika do određenog krajnjeg korisnika tijekom
 ograničenog vremenskog razdoblja, uz određenje količine robe
 koju taj krajnji korisnik obično upotrebljava, ako se to smatra potrebnim.
 Takvo bi odobrenje u skladu s člankom 9. stavkom 1. Uredbe (EZ)
 br. 1236/2005 vrijedilo ne više od dvanaest mjeseci, s mogućim
 produljenjem od najviše dvanaest mjeseci.
 (8) Izdavanje općeg
 odobrenja bilo bi primjereno i u slučajevima kad proizvođač
 treba izvoziti medicinske proizvode koje se nadzire Uredbom (EZ) br. 1236/2005
 distributeru u zemlji koja nije ukinula smrtnu kaznu, pod uvjetom da su
 izvoznik i distributer sklopili pravno obvezujući sporazum kojim se od
 distributera zahtijeva da primijeni primjeren skup mjera kojima se osigurava da
 se ti medicinski proizvodi neće upotrebljavati za izvršenje smrtne kazne.
 (9) Medicinski proizvodi koji su
 regulirani Uredbom (EZ) br. 1236/2005 mogu podlijegati nadzoru u skladu s
 međunarodnim konvencijama o opojnim drogama i psihotropnim tvarima, kao
 što je Konvencija iz 1971. o psihotropnim tvarima. S obzirom na to da se taj
 nadzor ne primjenjuje radi sprečavanja upotrebe određenih medicinskih
 proizvoda za izvršenje smrtne kazne, nego radi sprečavanja nedopuštene
 trgovine drogama, trebalo bi primijeniti nadzor izvoza iz Uredbe (EZ) br. 1236/2005
 kao dodatak međunarodnom nadzoru. Međutim, države članice
 trebalo bi ohrabriti da primijene jedinstven postupak kojim bi obuhvatile oba
 sustava nadzora.
 (10) Kako bi se ograničilo
 administrativno opterećenje za izvoznike, nadležnim tijelima trebalo bi
 dopustiti da izvoznicima izdaju opće odobrenje u pogledu robe koju se
 nadzire kako bi se spriječila upotreba dotične robe za mučenje
 ili drugo okrutno, nečovječno ili ponižavajuće postupanje ili
 kažnjavanje.
 (11) Nadzor izvoza u skladu s
 Uredbom (EZ) br. 1236/2005 ne bi se trebao primjenjivati na robu čiji
 se izvoz nadzire u skladu sa Zajedničkim stajalištem Vijeća 2008/944/ZVSP[5], Uredbom Vijeća
 (EZ) br. 428/2009[6]
 i Uredbom (EU) br. 258/2012 Europskog parlamenta i Vijeća[7].
 (12) Potrebno je brokerima u Uniji
 zabraniti da pružaju brokerske usluge u vezi s robom čiji je izvoz i uvoz
 zabranjen jer takva roba nema nikakvu praktičnu namjenu osim za izvršenje
 smrtne kazne, mučenja ili drugog okrutnog, nečovječnog ili
 ponižavajućeg postupanja ili kažnjavanja. Zabrana pružanja tih usluga
 služi za zaštitu javnog morala.
 (13) Kad se primjenjuje nadzor
 izvoza, pružanje brokerskih usluga i opskrba tehničkom pomoći u vezi
 s bilo kojom robom s popisa trebalo bi zabraniti ako je broker ili dobavljač
 tehničke pomoći svjestan da dotična roba jest ili bi mogla biti
 upotrijebljena za izvršenje smrtne kazne, kad je primijenjen nadzor za
 sprečavanje upotrebe za takvu kaznu, ili za mučenje ili drugo
 okrutno, nečovječno ili ponižavajuće postupanje ili kažnjavanje,
 kad je namjena nadzora sprečavanje takve upotrebe. Gospodarski subjekt ima
 razlog sumnjati da roba jest ili bi mogla biti upotrijebljena za takvu
 nezakonitu upotrebu, među ostalim, ako ga je nadležno tijelo obavijestilo
 o tome da roba jest ili bi mogla biti upotrijebljena za tu nezakonitu upotrebu.
 (14) Treba odrediti kratko
 prijelazno razdoblje kako bi se gospodarskim subjektima i tijelima odgovornima
 za provođenje zakona dalo vremena da izmijene svoje operativne postupke
 radi usklađivanja i provedbe te zabrane.
 (15) Primjereno je obvezati
 carinska tijela na dijeljenje određenih informacija s drugim carinskim
 tijelima i na to da, kad otkriju zabranjen izvoz ili uvoz robe ili izvoz robe
 za koji nije izdano odobrenje, obavijeste odgovarajuća nadležna tijela
 radi kažnjavanja gospodarskog subjekta koji izvršio tu povredu.
 (16) Prikladno je razjasniti da bi,
 u slučajevima kad su u pitanju osobni podaci, obrada i razmjena
 informacija trebale biti u skladu s primjenjivim pravilima o obradi i razmjeni
 osobnih podataka u skladu s pravilima iz Direktive 95/46/EZ Europskog
 parlamenta[8]
 i Vijeća i Uredbe (EZ) br. 45/2011 Europskog parlamenta i Vijeća[9].
 (17) Radi donošenja odredaba
 potrebnih za primjenu Uredbe (EZ) br. 1236/2005., ovlast za donošenje
 akata u skladu s člankom 290. Ugovora o funkcioniranju Europske unije
 trebalo bi delegirati Komisiji u pogledu izmjena priloga I., II., III.,
 III.a, III.b, IV. i V. toj Uredbi. Od posebne je važnosti da Komisija u okviru
 svojeg rada na pripremama održava odgovarajuće savjetovanje,
 uključujući i ono na stručnoj razini. Prilikom pripreme i
 sastavljanja delegiranih akata Komisija bi trebala osigurati istovremeni,
 pravovremeni i odgovarajući prijenos relevantnih dokumenata Europskom
 parlamentu i Vijeću.
 (18) Primjereno je predvidjeti
 neodgodivu primjenu akta Komisije kad, u slučaju izmjene priloga II.,
 III. ili III.a Uredbi (EZ) br. 1236/2005 postoje hitni slučajevi za
 koje su potrebne te izmjene.
 (19) Komisija ne nabavlja opremu za
 potrebe provedbe zakona jer nije odgovorna za održavanje zakona i reda, kaznene
 postupke ili provedbu sudskih odluka u kaznenim pitanjima. Stoga bi trebalo
 uspostaviti postupak kako bi se osiguralo da Komisija dobije podatke o opremi i
 proizvodima za provedbu zakona koji se nalaze na tržištu, a nisu na popisima,
 kako bi mogla osigurati da se popisi zabranjene i nadzirane robe ažuriraju radi
 uzimanja u obzir novog razvoja događaja. Komisija bi trebala obavijestiti
 nadležna tijela država članica o svakom valjano potkrijepljenom zahtjevu
 za dodavanje robe u Prilog. II., Prilog III. ili Prilog III.a
 koji je dobila od neke države članice prije nego što donese odluku da
 izmijeni odgovarajući Prilog,
 DONIJELI SU OVU UREDBU:
 Članak 1.
 Uredba Vijeća (EZ) br. 1236/2005
 izmjenjuje se kako slijedi:
 (1) Članak 1. zamjenjuje se
 sljedećim:
 „Članak 1.
 Predmet
 Ovom Uredbom utvrđuju se pravila o
 uređenju trgovine s trećim zemljama robom koja bi se mogla koristiti
 za izvršenje smrtne kazne ili za mučenje ili drugo okrutno,
 ponižavajuće ili nečovječno postupanje ili kažnjavanje, i o
 uređenju pružanja brokerskih usluga i nabave tehničke pomoći u
 vezi s tom robom.”
 (2) Članak 2. izmjenjuje se
 kako slijedi:
 (a)
 točke (a) i (b) zamjenjuju se
 sljedećima:
 „(a) „mučenje” znači svaki čin
 kojim se osobi namjerno nanosi teška tjelesna ili duševna bol, kako bi se od
 nje ili treće osobe dobio podatak ili priznanje, kako bi se ta osoba ili
 treća osoba kaznila za djelo koje je počinila ta osoba ili treća
 osoba ili za koju se sumnja da je takvo djelo počinila, ili kako bi se tu
 osobu ili treću osobu zastrašilo ili prisililo, ili zbog bilo kojeg drugog
 razloga koji se temelji na diskriminaciji bilo koje vrste, kada takvu bol ili
 patnju nanosi ili potiče ili dopušta službena osoba ili druga osoba koja
 nastupa kao službena osoba. Međutim, taj pojam ne uključuje bol ili
 patnju koja proizlazi samo iz propisane kazne ili koja je povezana s njome,
 nego uključuje bol ili patnju prouzročenu kumulativnim učincima
 nedostataka u uvjetima zadržavanja, kao što su skučeni uvjeti smještaja,
 nedostatak higijene ili medicinske skrbi i pomoći, uskraćivanje
 kontakta s vanjskim svijetom, ili osiromašen režim zadržavanja, neovisno o bilo
 kakvoj specifičnoj ili pozitivnoj namjeri osoba koje upravljaju zatvorom
 ili drugim mjestom zadržavanja da osobi nanesu tjelesnu ili duševnu bol,
 čak i ako je fizička osoba lišena slobode u skladu sa zakonom. Smrtna
 kazna ne smatra se propisanom kaznom ni u kojim okolnostima;
 (b) „ostalo okrutno, nečovječno ili
 ponižavajuće postupanje ili kažnjavanje” znači svaki čin kojim
 se osobi uzrokuje teška tjelesna ili duševna bol kada takvu bol ili patnju
 nanosi, potiče ili dopušta službena osoba ili druga osoba koja nastupa kao
 službena osoba. Međutim, taj pojam ne uključuje bol ili patnju koja
 proizlazi samo iz propisane kazne ili koja je povezana s njome, nego
 uključuje bol ili patnju prouzročenu kumulativnim učincima
 nedostataka u uvjetima zadržavanja, kao što su skučeni uvjeti smještaja,
 nedostatak higijene ili medicinske skrbi i pomoći, uskraćivanje kontakta
 s vanjskim svijetom, ili osiromašen režim zadržavanja, neovisno o bilo kakvoj
 specifičnoj ili pozitivnoj namjeri osoba koje upravljaju zatvorom ili
 drugim mjestom zadržavanja da osobi nanesu tjelesnu ili duševnu bol, čak i
 ako je fizička osoba lišena slobode u skladu sa zakonom. Smrtna kazna ne
 smatra se propisanom kaznom ni u kojim okolnostima;”
 (b)
 točka (h) zamjenjuje se sljedećom:
 „(h) „nadležno tijelo” znači organ jedne od
 država članica, naveden u Prilogu I., koji u skladu s
 člankom 8. odlučuje o zahtjevu za odobrenje;”
 (c)
 sljedeće točke dodaju se nakon
 točke (i):
 „(j) „carinsko područje Unije” znači
 područje u smislu članka 3. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 *;
 (k) „brokerske usluge” znači:
 (a)
 pregovaranje u vezi s transakcijama ili dogovaranje
 transakcija u svrhu kupnje, prodaje ili dobave odgovarajuće robe iz
 treće zemlje u bilo koju drugu treću zemlju, ili
 (b)
 prodaja ili kupnja odgovarajuće robe koja se
 nalazi u trećoj zemlji radi prijenosa u drugu treću zemlju.
 Za potrebe ove Uredbe samo pružanje pomoćnih
 usluga isključeno je iz ove definicije. Pomoćne usluge čine
 prijevoz, financijske usluge, osiguranje ili reosiguranje, ili oglašavanje ili
 promidžba;
 (l) „broker” znači sve fizičke ili
 pravne osobe ili partnerstva s boravištem ili pravnim nastanom u državi
 članici Unije koje pružaju usluge utvrđene pod točkom (k)
 iz Unije na područje treće zemlje;
 (m) „dobavljač tehničke pomoći”
 znači sve fizičke ili pravne osobe ili partnerstva s boravištem ili
 pravnim nastanom u državi članici Unije koje dobavlja tehničku
 pomoć utvrđenu pod točkom (f) iz Unije na područje
 treće zemlje;
 (n) „izvoznik” znači svaka fizička ili
 pravna osoba ili partnerstvo u čije ime se radi izvozna deklaracija,
 odnosno osoba koja u trenutku prihvaćanja deklaracije ima ugovor s
 primateljem u dotičnoj trećoj zemlji i ima potrebnu ovlast za
 odlučivanje o slanju predmeta izvan carinskog područja Unije. Ako
 nije sklopljen nikakav ugovor o izvozu ili ako nositelj ugovora ne nastupa u
 vlastito ime, izvoznik znači osoba koja ima ovlast za odlučivanje o
 slanju predmeta izvan carinskog područja Unije. Ako korist od prava
 raspolaganja robom ima osoba s poslovnim nastanom izvan Unije na temelju
 ugovora na kojem se temelji izvoz, smatra se da je izvoznik ugovorna strana
 koja ima poslovni nastan u Uniji;
 „(o) „Opće izvozno odobrenje Unije”
 znači odobrenje za izvoz u određene države odredišta, koje je
 raspoloživo svim izvoznicima koji poštuju njegove uvjete i zahtjeve za
 upotrebu, navedene u Prilogu III.b”;
 (p) „pojedinačno izvozno odobrenje”
 znači odobrenje dodijeljeno jednom određenom izvozniku za jednog
 krajnjeg korisnika ili primatelja u trećoj zemlji, a kojim je
 obuhvaćeno jedna ili više roba;
 (q) „globalno izvozno odobrenje” znači
 odobrenje dodijeljeno jednom određenom izvozniku u odnosu na vrstu robe
 koja vrijedi za izvoz jednom ili većem broju određenih krajnjih
 korisnika ili, kada je izvoznik proizvođač robe iz
 Priloga III.a, distributeru;
 (r) „distributer” znači gospodarski subjekt
 koji obavlja djelatnosti veleprodaje u vezi s medicinskim proizvodima ili
 aktivnim tvarima, kao što su nabava medicinskih proizvoda ili aktivnih tvari od
 proizvođača, držanje, dobavljanje ili izvoz tih proizvoda;
 djelatnosti veleprodaje ne uključuju nabavu putem bolnice, ljekarnika ili
 medicinskog stručnjaka isključivo za potrebe opskrbljivanja javnosti
 medicinskim proizvodima.
 * Uredba Vijeća (EEZ) br. 2913/92 od 12. listopada
 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice, SL L 301, 19.10.1992.,
 str. 1.”
 (3) Nakon članka 4. umeće
 se sljedeći članak:
 „Članak 4.a
 Zabrana
 pružanja brokerskih usluga
 Brokerima se brani pružanje brokerskih usluga
 bilo kojoj osobi, subjektu ili tijelu u trećoj zemlji u vezi s robom s
 popisa u Prilogu II., neovisno o podrijetlu te robe.”
 (4) U članku 5. stavak 1.
 zamjenjuje se sljedećim:
 „1. Za sav izvoz robe s popisa u
 Prilogu III. potrebno je odobrenje, neovisno o podrijetlu te robe.
 Međutim, odobrenje nije potrebno za robu koja samo prolazi kroz carinsko
 područja Unije, odnosno robu za koju nije potreban carinski odobren
 postupak ili upotreba osim vanjskog provoznog postupka u skladu s
 člankom 91. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92,
 uključujući skladištenje robe izvan Unije u slobodnoj zoni nadzornog
 tipa I. ili u slobodnom skladištu.
 U Prilogu III. obuhvaćena je
 sljedeća roba koja bi se mogla upotrijebiti za potrebe mučenja ili
 drugog okrutnog, nečovječnog ili ponižavajućeg postupanja ili
 kažnjavanja:
 (a)
 roba koja se ponajprije upotrebljava za potrebe
 provedbe zakona; i
 (b)
 roba koja, uzimajući u obzir njezin dizajn i
 tehnička svojstva, predstavlja znatan rizik od upotrebe za mučenje
 ili drugo okrutno, nečovječno ili ponižavajuće postupanje ili
 kažnjavanje.
 U Prilog III. nisu uključeni:
 (a)
 vatreno oružje koje se nadzire Uredbom (EU)
 br. 258/2012 Europskog Parlamenta i Vijeća;
 (b)
 roba s dvojnom namjenom koju se nadzire Uredbom
 Vijeća (EZ) br. 428/2009; i
 (c)
 roba koju se nadzire u skladu sa Zajedničkim
 stajalištem Vijeća 2008/944/ZVSP.”
 (5) U članku 6. stavak 1.
 zamjenjuje se sljedećim:
 „1. U svakom pojedinačnom
 slučaju nadležna tijela odlučuju o zahtjevima za izdavanje odobrenja
 izvoza robe s popisa u Prilogu III.a , uzimajući u obzir sve
 odgovarajuće čimbenike, a posebno je li zahtjev za odobrenje u osnovi
 istovjetnog izvoza neka druga država članica odbacila u protekle tri
 godine, i čimbenike povezane s predviđenom krajnjom namjenom i
 rizikom od zloupotrebe.”
 (6) Nakon članka 7. umeće
 se sljedeći članak:
 „Članak 7.a
 Zabrana
 pružanja određenih usluga
 1. Brokeru se brani pružanje
 bilo kojoj osobi, subjektu ili tijelu u trećoj zemlji brokerskih usluga u
 vezi s robom s popisa u Prilogu III., neovisno o podrijetlu te robe, ako
 taj broker zna ili ima razlog za sumnju da bilo koji dio pošiljke te robe jest
 ili bi mogao biti namijenjen za upotrebu za mučenje ili drugo okrutno,
 nečovječno ili ponižavajuće postupanje ili kažnjavanje u zemlji
 koja ne pripada carinskom području Unije.
 2. Dobavljaču tehničke
 pomoći brani se dobavljanje bilo kojoj osobi, subjektu ili tijelu u
 trećoj zemlji tehničke pomoći u vezi s robom s popisa u
 Prilogu III., neovisno o podrijetlu te robe, ako taj dobavljač zna
 ili ima razlog za sumnju da dio te robe ili sva ta roba jest ili bi mogla biti
 namijenjena za upotrebu za mučenje ili drugo okrutno, nečovječno
 ili ponižavajuće postupanje ili kažnjavanje u zemlji koja ne pripada
 carinskom području Unije.”
 (7) Nakon članka 7.a
 umeće se sljedeće poglavlje:
 „POGLAVLJE III.a
 Roba
 koju bi se moglo upotrijebiti za potrebe izvršenja smrtne kazne
 Članak 7.b
 Zahtjev
 o odobrenju izvoza
 1. Za svaki izvoz robe s popisa
 u Prilogu III.a potrebno je odobrenje neovisno o podrijetlu te robe.
 Međutim, odobrenje nije potrebno za robu koja samo prolazi kroz carinsko
 područje Unije, odnosno robu za koju nije potreban carinski odobren
 postupak ili upotreba osim vanjskog provoznog postupka u skladu s
 člankom 91. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92,
 uključujući skladištenje robe izvan Unije u slobodnoj zoni nadzornog
 tipa I. ili u slobodnom skladištu.
 U Prilogu III.a obuhvaćena je roba koja
 bi se mogla upotrijebiti za potrebe izvršenja smrtne kazne i koja je odobrena
 za upotrebu za izvršenje smrtne kazne ili se zaista tako upotrebljava u jednoj
 ili više trećih zemalja koje nisu ukinule smrtnu kaznu. U Prilog nisu
 uključeni:
 (a)
 vatreno oružje koje se nadzire Uredbom (EU)
 br. 258/2012 Europskog Parlamenta i Vijeća;
 (b)
 roba s dvojnom namjenom koju se nadzire Uredbom
 Vijeća (EZ) br. 428/2009 i
 (c)
 roba koju se nadzire u skladu sa Zajedničkim
 stajalištem Vijeća 2008/944/ZVSP.
 2. Ako je za izvoz medicinskih
 proizvoda potrebno odobrenje izvoza u skladu s ovom Uredbom, a izvoz uz to
 podliježe i zahtjevima o odobrenju u skladu s međunarodnom konvencijom
 kojom se nadziru opojne droge i psihotropne tvari, kao što je Konvencija iz 1971.
 o psihotropnim tvarima, države članice mogu primijeniti jedinstveni
 postupak za izvršavanje obveza koje su im nametnute ovom Uredbom i
 odgovarajućom konvencijom.
 Članak 7.c
 Kriteriji
 za izdavanje odobrenja izvoza
 1. U svakom pojedinačnom
 slučaju nadležna tijela odlučuju o zahtjevima za izdavanje odobrenja
 izvoza robe s popisa u Prilogu III.a , uzimajući u obzir sve
 odgovarajuće čimbenike, a posebno je li zahtjev za odobrenje u osnovi
 istovjetnog izvoza neka druga država članica odbacila u protekle tri
 godine, i čimbenike povezane s predviđenom krajnjom namjenom i
 rizikom od zloupotrebe.
 2. Nadležno tijelo ne izdaje
 odobrenje ako postoji opravdani razlog za sumnju da bi se robu s popisa iz
 Priloga III.a moglo upotrijebiti za izvršenje smrtne kazne u nekoj
 trećoj zemlji.
 3. Sljedeće smjernice
 primjenjuju se za provjeru predviđene krajnje namjene i rizika od
 zloupotrebe:
 3.1. Ako proizvođač
 medicinskog proizvoda koji sadržava neku od aktivnih tvari s popisa u
 Prilogu III.a zatraži odobrenje za izvoz tog proizvoda distributeru u
 trećoj zemlji, nadležno tijelo ocjenjuje ugovorne obveze između
 izvoznika i distributera i mjere koje oni poduzimaju kako bi osigurali da se ti
 medicinski proizvodi neće upotrebljavati za izvršenje smrtne kazne.
 3.2. Ako je zatraženo odobrenje za
 izvoz robe s popisa u Prilogu III.a krajnjem korisniku u trećoj
 zemlji, nadležno tijelo ocjenjuje rizik od zloupotrebe uzimajući u obzir
 ugovorne obveze koje se primjenjuju i izjavu o krajnjoj namjeni koju potpisuje
 krajnji korisnik, ako je dostavljena takva izjava. Ako nije dostavljena nikakva
 izjava o krajnjoj namjeni, izvoznik je dužan dokazati tko će biti krajnji
 korisnik i na koji će način upotrijebiti tu robu. Ne uspije li
 izvoznik pružiti dostatne informacije za ocjenu rizika od zloupotrebe, smatra
 se da nadležno tijelo ima opravdani razlog vjerovati da bi se tu robu moglo
 upotrijebiti za izvršenje smrtne kazne.
 Članak 7.d
 Zabrana
 pružanja određenih usluga
 1. Brokeru se brani pružanje
 bilo kojoj osobi, subjektu ili tijelu u trećoj zemlji brokerskih usluga u
 vezi s robom s popisa u Prilogu III.a, neovisno o podrijetlu te robe, ako
 taj broker zna ili ima razlog za sumnju da bilo koji dio pošiljke te robe jest
 ili bi mogao biti namijenjen za izvršenje smrtne kazne u zemlji koja ne pripada
 carinskom području Unije.
 2. Dobavljaču tehničke
 pomoći brani se dobavljanje bilo kojoj osobi, subjektu ili tijelu u
 trećoj zemlji tehničke pomoći u vezi s robom s popisa u
 Prilogu III., neovisno o podrijetlu te robe, ako taj dobavljač
 tehničke pomoći zna ili ima razlog za sumnju da dio te robe ili sva
 ta roba jest ili bi mogla biti namijenjena za izvršenje smrtne kazne u zemlji
 koja ne pripada carinskom području Unije.”
 (8) Članak 8. zamjenjuje se
 sljedećim:
 „Članak 8.
 Vrste odobrenja i nadležna tijela koja
 ih izdaju
 1. Opće izvozno odobrenje
 Unije za određene izvoze iz Priloga III.b uspostavlja se ovom
 Uredbom.
 Nadležno tijelo države članice u kojoj
 izvoznik ima poslovni nastan može izvozniku zabraniti da upotrebljava to
 odobrenje u slučaju da opravdano posumnjaju u njegovu sposobnost
 postupanja u skladu s tim odobrenjem ili odredbama zakonodavstva o nadzoru
 izvoza.
 Nadležna tijela država članica razmjenjuju
 informacije o svim izvoznicima kojima je oduzeto pravo upotrebe općeg
 izvoznog odobrenja Unije, osim ako utvrde da izvoznik neće pokušati
 izvoziti robu s popisa u Prilogu III.a kroz drugu državu članicu. Za
 te će se potrebe upotrebljavati siguran i kodiran sustav za razmjenu
 informacija.
 2. Odobrenja za izvoz osim onog
 navedenog u stavku 1. za koje je potrebno odobrenje na temelju ove Uredbe
 izdaje nadležno tijelo države članice u kojoj izvoznik ima poslovni
 nastan, kako je navedeno u Prilogu I. To odobrenje može biti
 pojedinačno ili globalno odobrenje, ako se odnosi na robu s popisa u
 Prilogu III. ili u Prilogu III.a. Odobrenje u vezi s robom s popisa u
 Prilogu II. pojedinačno je odobrenje.
 3. Odobrenje za uvoz za koji je
 potrebno odobrenje na temelju ove Uredbe izdaje nadležno tijelo države
 članice u kojoj muzej ima poslovni nastan, kako je navedeno u
 Prilogu I. Odobrenje u vezi s robom s popisa u Prilogu II.
 pojedinačno je odobrenje.
 4. Odobrenje za dobavljanje
 tehničke pomoći u vezi s robom s popisa u Prilogu II. izdaje:
 (d)
 nadležno tijelo države članice u kojoj
 pružatelj usluge ima poslovni nastan, kako je navedeno u Prilogu I., ako
 se pomoć pruža muzeju u trećoj zemlji; ili
 (e)
 nadležno tijelo države članice u kojoj muzej
 ima poslovni nastan, kako je navedeno u Prilogu I., ako se pomoć
 pruža muzeju u Uniji.
 5. Podnositelji zahtjeva
 nadležnim tijelima dostavljaju sve odgovarajuće informacije potrebne za
 njihove zahtjeve za pojedinačno ili globalno izvozno odobrenje ili za
 pojedinačno uvozno odobrenje kako bi nadležna tijela imala potpune podatke
 posebno o krajnjem korisniku, zemlji odredišta i krajnjoj namjeni robe.
 Odobrenje može podlijegati izjavi o krajnjoj namjeni, ako je primjereno.
 6. Odstupajući od
 stavka 5., ako proizvođač treba izvesti medicinske proizvode distributeru,
 proizvođač dostavlja informacije o postignutim dogovorima i mjerama
 poduzetima radi sprečavanja upotrebe tih proizvoda za izvršenje smrtne
 kazne, o zemlji odredišta i, ako su dostupne, informacije o krajnjoj namjeni i
 krajnjim korisnicima robe.
 7. Države članice
 obrađuju zahtjeve za pojedinačno ili globalno odobrenje u roku koji
 je određen nacionalnim pravom ili praksom.”
 (9) U članku 11. dodaje se
 sljedeći stavak:
 „5. Sve obavijesti zatražene na
 temelju ovog članka dostavljaju se sigurnim i kodiranim sustavom za
 razmjenu informacija.”
 (10) Nakon članka 11. umeće
 se sljedeći članak:
 „Članak 11.a
 Razmjena
 informacija carinskih tijela
 1. Za potrebe carinskog
 upravljanja rizikom, carinska tijela dijele odgovarajuće informacije u
 skladu s člankom 4.g Uredbe Komisije (EEZ) br. 2454/93. *
 2. Carinska tijela
 obavješćuju nadležna tijela odgovarajućih država članica kad se
 izvrši izvoz ili uvoz robe koja je zabranjena člankom 3. ili 4.
 Carinska tijela ta nadležna tijela obavješćuju i u slučaju izvoza bez
 odobrenja kako je navedeno u članku 5. ili 7.b.
 *-Uredba Komisije (EEZ) br. 2454/93 od 2. srpnja
 1993. o utvrđivanju odredaba za provedbu Uredbe Vijeća (EEZ)
 br. 2913/92 o Carinskom zakoniku Zajednice, SL L 253, 11.10.1993.,
 str. 1.”
 (11) Članak 12. zamjenjuje se
 sljedećim:
 „Članak 12.
 Izmjena
 prilogâ
 Komisija je ovlaštena, u skladu s
 člankom 15.a, donositi delegirane akte radi izmjena priloga I.,
 II., III., III.a, III.b, IV. i V. Podaci u Prilogu I. u vezi s nadležnim
 tijelima država članica izmjenjuju se na temelju informacija koje dostave
 države članice.
 Kada je to nužno u hitnim slučajevima, u
 slučaju izmjena priloga II., III. ili III.a, postupak predviđen
 člankom 15.b primjenjuje se na delegirane akte donesene na temelju
 ovog članka.”
 (12) Nakon članka 12. umeće
 se sljedeći članak:
 „Članak 12.a
 Zahtjevi
 za dodavanje robe na jedan od popisa robe
 1. Svaka država članica
 može Komisiji uputiti valjano potkrijepljen zahtjev da se roba osmišljena ili
 stavljena na tržište za provedbu zakona doda u Prilog II.,
 Prilog III. ili Prilog III.a. Takav zahtjev uključuje
 (f)
 informacije o dizajnu i svojstvima robe;
 (g)
 informacije o svim namjenama za koje se roba može
 koristiti; i
 (h)
 informacije o međunarodnim ili nacionalnim
 pravilima koja bi bila povrijeđena kad bi se ta roba upotrijebila za
 provedbu zakona.
 2. Komisija može u roku od tri
 mjeseca zatražiti od države članice podnositeljice zahtjeva da dostavi
 dodatne informacije ako smatra da je u zahtjevu zanemarena jedna ili više
 odgovarajućih točaka ili da su potrebne dodatne informacije o jednoj
 ili više odgovarajućih točaka. Komisija priopćuje o kojim je
 točkama potrebno dostaviti dodatne informacije.
 3. Bude li smatrala da nema
 potrebe zatražiti dodatne informacije ili, ako je to primjenjivo, nakon
 primanja dodatnih informacija koje je zatražila, Komisija u roku od šest
 mjeseci pokreće postupak za donošenje zatraženih izmjena ili
 obavješćuje državu članicu podnositeljicu zahtjeva o razlozima zbog
 kojih to neće učiniti.”
 (13) Nakon članka 13. umeće
 se sljedeći članak:
 „Članak 13.a
 Obrada osobnih podataka
 Osobni podatci obrađuju se i razmjenjuju
 u skladu s pravilima iz Direktive 95/46/EZ Europskog parlamenta i
 Vijeća * i Uredbe (EZ) br. 45/2011 Europskog parlamenta i
 Vijeća **.
 * Direktiva 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća
 od 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih
 podataka i o slobodnom protoku takvih podataka, SL L 281, 23.11.1995.,
 str. 31.
 ** Uredba (EZ) br. 45/2001 Europskog
 parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2000. o zaštiti pojedinaca u vezi
 s obradom osobnih podataka u institucijama i tijelima Zajednice i o slobodnom
 kretanju takvih podataka, SL L 8, 12.1.2001., str. 1.”
 (14) Članak 15. briše se.
 (15) Nakon članka 15. umeće
 se sljedeći članak:
 „Članak 15.a
 Izvršenje
 delegiranja
 1. Ovlast za donošenje
 delegiranih akata dodjeljuje se Komisiji podložno uvjetima utvrđenima u
 ovom članku.
 2. Delegiranje ovlasti iz
 članka 12. dodjeljuje se Komisiji na razdoblje od pet godina od ....
 Komisija sastavlja izvješće u pogledu delegiranja ovlasti najkasnije devet
 mjeseci prije isteka petogodišnjeg razdoblja. Delegiranje ovlasti prešutno se
 produljuje za razdoblja jednakog trajanja, osim ako se Europski parlament ili
 Vijeće usprotive takvom produljenju najkasnije tri mjeseca prije isteka
 svakog razdoblja.
 3. Delegiranje ovlasti navedeno
 u članku 12. u bilo kojem trenutku mogu opozvati Europski parlament
 ili Vijeće. Odlukom o opozivu prestaje delegiranje ovlasti navedeno u toj
 odluci. Ona stupa na snagu sljedećeg dana od dana objave odluke u Službenom
 listu Europske unije ili od kasnijeg dana utvrđenog u odluci. Odluka
 nema utjecaja na valjanost bilo kojeg delegiranog akta koji je već na
 snazi.
 4. Čim Komisija donese
 delegirani akt, ona o njemu istovremeno obavješćuje Europski parlament i
 Vijeće.
 5. Delegirani akt donesen u
 skladu s člankom 12. stupa na snagu samo ako ni Europski parlament ni
 Vijeće ne izraze prigovor u roku od dva mjeseca od obavijesti Europskom
 parlamentu ili Vijeću o tome aktu ili ako su prije isteka navedenog roka
 Europski parlament i Vijeće obavijestili Komisiju da neće izraziti
 prigovore. Na inicijativu Europskoga parlamenta ili Vijeća navedeni se rok
 produljuje za dva mjeseca.
 Članak 15.b
 Hitni
 postupak
 1. Delegirani akti, doneseni
 prema ovome članku, stupaju na snagu bez odlaganja i primjenjuju se sve
 dok se ne uloži prigovor u skladu sa stavkom 2. U priopćenju
 Europskome parlamentu i Vijeću o delegiranom aktu navode se razlozi za
 korištenje hitnog postupka.
 2. Europski parlament ili
 Vijeće mogu uložiti prigovor na delegirani akt u skladu s postupkom
 navedenim u članku 15.a stavku 5. U tom slučaju nakon
 priopćenja odluke Europskog parlamenta ili Vijeća o ulaganju
 prigovora, Komisija bez odlaganja opoziva akt.”
 (15) Prilozi se izmjenjuju kako slijedi:
 (a)
 u Prilogu III. briše se stavak 4.
 (b)
 dodaje se novi Prilog III.a čiji se tekst
 nalazi u Prilogu I. ovoj Uredbi.
 (c)
 dodaje se novi Prilog III.b čiji se tekst
 nalazi u Prilogu II. ovoj Uredbi.
 Članak 2.
 Ova Uredba stupa na snagu trećeg dana od
 dana objave u Službenom listu Europske unije.
 Članak 1. točka 6. i, u
 slučaju da se umeće članak 7.d, članak 1.
 točka 7. primjenjuju se od 1. siječnja 2015.
 Ova je Uredba u cijelosti
 obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
 Sastavljeno u Bruxellesu,
 Za Europski parlament Za
 Vijeće
 Predsjednik Predsjednik
 [1] Rezolucija P7_TA(2010)0236, SL C 236 E, 12.8.2011.,
 str. 107.
 [2] Uredba Vijeća (EZ) br. 1236/2005 od 27. lipnja
 2005. o trgovini određenom robom koja bi se mogla koristiti za izvršenje
 smrtne kazne, mučenje ili drugo okrutno, nečovječno ili
 ponižavajuće postupanje ili kažnjavanje, SL L 200, 30.7.2005.,
 str. 1.
 [3] Provedbena uredba Komisije (EU) br. 1352/2011 od 20. prosinca
 2011. o izmjeni Uredbe Vijeća (EZ) br. 1236/2005 o trgovini
 određenom robom koja bi se mogla uporabiti za izvršenje smrtne kazne,
 mučenje ili drugo okrutno, neljudsko ili ponižavajuće postupanje ili
 kažnjavanje, SL L 338, 21.12.2011., str. 31.
 [4] SL C 303, 14.12.2007., str. 1.
 [5] Zajedničko stajalište Vijeća 2008/944/ZVSP od 8. prosinca
 2008. o definiranju zajedničkih pravila kojima se uređuje kontrola
 izvoza vojne tehnologije i opreme, SL L 335, 13.12.2008., str. 99.
 [6] Uredba Vijeća (EZ) br. 428/2009 od 5. svibnja
 2009.o uspostavljanju režima Zajednice za kontrolu izvoza, prijenosa,
 brokeringa i provoza robe s dvojnom namjenom, SL L 134, 29.5.2009.,
 str. 1.
 [7] Uredba (EU) br. 258/2012 Europskog parlamenta i
 Vijeća od 14. ožujka 2012. o provedbi članka 10. Protokola
 Ujedinjenih naroda o nezakonitoj proizvodnji i trgovanju vatrenim oružjem,
 njegovim dijelovima i komponentama te streljivom, kojim se dopunjuje Konvencija
 Ujedinjenih naroda protiv transnacionalnog organiziranog kriminaliteta
 (Protokol UN-a o vatrenom oružju) i utvrđivanju odobrenja za izvoz
 vatrenog oružja, njegovih dijelova i komponenata te streljiva te mjerama za
 njihov uvoz i provoz, SL L 94, 30.3.2012., str. 1.
 [8] Direktiva 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od
 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka
 i o slobodnom protoku takvih podataka, SL L 281, 23.11.1995.,
 str. 31.
 [9] Uredba (EZ) br. 45/2001 Europskog parlamenta i
 Vijeća od 18. prosinca 2000. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom
 osobnih podataka u institucijama i tijelima Zajednice i o slobodnom kretanju
 takvih podataka, SL L 8, 12.1.2001., str. 1.


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 27.1.2007
 EL
 Επίσημη Εφημερίδα της Ευρωπαϊκής Ένωσης
 C 20/36
 Προσφυγή της 18ης Δεκεμβρίου 2006 — Makhteshim Agan Holding BV, Makhteshim Agan Italia Srl και Magan Italia Srl κατά Επιτροπής
 (Υπόθεση T-393/06)
 (2007/C 20/56)
 Γλώσσα διαδικασίας: η αγγλική
 Διάδικοι
 Προσφεύγουσες: Makhteshim Agan Holding BV (Άμστερνταμ, Κάτω Χώρες), Makhteshim Agan Italia Srl (Bergamo, Ιταλία) και Magan Italia Srl (Bergamo, Ιταλία) (εκπρόσωποι: C. Mereu και K. Van Maldegem, δικηγόροι)
 Καθής: Επιτροπή των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων
 Αιτήματα των προσφευγουσών
 Οι προσφεύγουσες ζητούν από το Πρωτοδικείο:
 —
 να ακυρώσει την απόφαση D/531125 της Επιτροπής, της 12ης Οκτωβρίου 2006·
 —
 να υποχρεώσει την καθής να συμμορφωθεί προς τις υποχρεώσεις που υπέχει από το κοινοτικό δίκαιο, καθώς και να αξιολογήσει και να χρησιμοποιήσει όλα τα διαθέσιμα στοιχεία, συμπεριλαμβανομένων των αφορώντων τον άνθρωπο στοιχείων, προκειμένου να διασφαλιστεί η καταχώριση της δραστικής ουσίας azinphos-methyl στο παράρτημα Ι της ΟΔΦΠ·
 —
 να καταδικάσει την καθής στο σύνολο των δικαστικών εξόδων.
 Ισχυρισμοί και κύρια επιχειρήματα
 Με την προσφυγή τους, οι προσφεύγουσες ζητούν την ακύρωση της αποφάσεως της Επιτροπής D/531125 που περιέχεται σε έγγραφο της 12ης Οκτωβρίου 2006, το οποίο απευθυνόταν στον οργανισμό του εισηγούμενου κράτους μέλους που ήταν επιφορτισμένος με την αξιολόγηση της δραστικής ουσίας azinphos-methyl στο πλαίσιο της οδηγίας 91/41/ΕΟΚ σχετικά με τη διάθεση στην αγορά φυτοπροστατευτικών προϊόντων (στο εξής: ΟΔΦΠ (1)), με το οποίο έγγραφο η καθής αναφέρει ότι δεν θα λάβει απόφαση σχετικά με την έγκριση και την καταχώριση της οικείας δραστικής ουσίας στο παράρτημα Ι της εν λόγω οδηγίας και εκθέτει, περαιτέρω, ότι, ελλείψει εγκρίσεως, σε κοινοτικό επίπεδο, μέχρι την ημερομηνία που καθορίζεται στο άρθρο 8, παράγραφος 2, της ΟΔΦΠ, θα παύσει πλέον να υφίσταται οποιαδήποτε νομική βάση για τη διατήρηση της ουσίας στην αγορά.
 Οι προσφεύγουσες ισχυρίζονται ότι η προσβαλλόμενη απόφαση συνιστά de facto και de jure απαγόρευση της δραστικής ουσίας azinphos-methyl, στον βαθμό που αναφέρει απερίφραστα ότι δεν πρόκειται να ληφθεί καμία απόφαση σχετικά με την καταχώριση της ουσίας στο παράρτημα Ι της ΟΔΦΠ και στον βαθμό που αποσκοπεί στην επιβολή απαγορεύσεως της διαθέσεως της δραστικής ουσίας azinphos-methyl στην αγορά μέσω της αδράνειας της καθής μέχρι τη λήξη της ταχθείσας για την έγκριση προθεσμίας.
 Περαιτέρω, οι προσφεύγουσες ισχυρίζονται ότι η προσβαλλόμενη απόφαση θέτει εν αμφιβόλω τα δικαιώματά τους για μια δίκαιη εξέταση της επίμαχης ουσίας υπό το πρίσμα των προηγμένης τεχνολογίας επιστημονικών μελετών που υπέβαλαν οι προσφεύγουσες. Επιπλέον, η καθής, στερώντας από τις προσφεύγουσες το δικαίωμά τους να επανακαταχωρίσουν και να εξακολουθήσουν να πωλούν τα προϊόντα τους εντός των κρατών μελών, παραβίασε, όπως υποστηρίζεται, την αρχή της αναλογικότητας και προσέβαλε το θεμελιώδες δικαίωμά τους να ασκούν τις επιχειρηματικές δραστηριότητές τους, θίγοντας, ως εκ τούτου, το δικαίωμά τους ιδιοκτησίας.
 Επιπλέον, οι προσφεύγουσες υποστηρίζουν ότι η προσβαλλόμενη απόφαση πάσχει λόγω της υπάρξεως ουσιωδών διαδικαστικών πλημμελειών. Ακριβέστερα, η έλλειψη πρωτοβουλίας της καθής ως προς την υποβολή προτάσεως σχετικά με την καταχώριση της δραστικής ουσίας azinphos-methyl στο παράρτημα Ι της ΟΔΦΠ, καθώς και η απαγόρευση διαθέσεως στο εμπόριο που επιδιώκει να επιτύχει η καθής με την αδράνειά της, παραβαίνουν το άρθρο 5, παράγραφος 2, της αποφάσεως 1999/468/ΕΚ (2) του Συμβουλίου και το άρθρο 8, παράγραφος 2, της ΟΔΦΠ.
 Τέλος, στην περίπτωση που το Πρωτοδικείο θεωρήσει ότι η προσβαλλόμενη απόφαση δεν είναι πράξη δεκτική προσβολής σύμφωνα με το άρθρο 230, παράγραφος 4, ΕΚ, οι προσφεύγουσες ισχυρίζονται ότι η προσφυγή τους πρέπει, εν πάση περιπτώσει, να κηρυχθεί παραδεκτή δυνάμει του άρθρου 232 ΕΚ, στον βαθμό που η αδράνεια της καθής συνιστά παράνομη παράλειψη.
 (1) ΕΕ 1991, L 230, σ. 1.
 (2) Απόφαση του Συμβουλίου, της 28ης Ιουνίου 1999, για τον καθορισμό των όρων άσκησης των εκτελεστικών αρμοδιοτήτων που ανατίθενται στην Επιτροπή (ΕΕ L 184, σ. 23).


type: contracts

text:
 Avis juridique important
 |
 22002A0515(03)
 Συμφωνία υπό μορφή ανταλλαγής επιστολών μεταξύ της Κοινότητας και της Ιορδανίας σχετικά με τις εισαγωγές στην Κοινότητα νωπών κομμένων ανθέων και μπουμπουκιών ανθέων που υπάγονται στη διάκριση 0603 10 του κοινού δασμολογίου
 Επίσημη Εφημερίδα αριθ. L 129 της 15/05/2002 σ. 0177 - 0178
 ΣΥΜΦΩΝΙΑ ΥΠΟ ΜΟΡΦΗ ΑΝΤΑΛΛΑΓΗΣ ΕΠΙΣΤΟΛΩΝμεταξύ της Κοινότητας και της Ιορδανίας σχετικά με τις εισαγωγές στην Κοινότητα νωπών κομμένων ανθέων και μπουμπουκιών ανθέων που υπάγονται στη διάκριση 0603 10 του κοινού δασμολογίουΑ. Επιστολή της ΚοινότηταςΚύριε ...,Η Κοινότητα και η Ιορδανία συμφώνησαν τα ακόλουθα:Οι ισχύουσες ρυθμίσεις προβλέπουν την κατάργηση των δασμών κατά την εισαγωγή στην Κοινότητα κομμένων ανθέων και μπουμπουκιών ανθέων, νωπών, που υπάγονται στη διάκριση 0603 10 του κοινού δασμολογίου, καταγωγής Ιορδανίας, μέχρι ορίου 100 τόνων.Η Ιορδανία αναλαμβάνει την υποχρέωση να συμμορφώνεται με τους όρους που θεσπίζονται κατωτέρω και αφορούν τις εισαγωγές στην Κοινότητα τριαντάφυλλων και γαρύφαλλων, για τα οποία ζητείται η κατάργηση των εν λόγω δασμών:- το επίπεδο τιμών των εισαγωγών στην Κοινότητα πρέπει να ισούται προς το 85 % τουλάχιστον του κοινοτικού επιπέδου τιμών των ίδιων προϊόντων κατά την ίδια περίοδο,- το επίπεδο τιμών της Ιορδανίας καθορίζεται με καταγραφή των τιμών των εισαγόμενων προϊόντων σε αντιπροσωπευτικές κοινοτικές εισαγωγικές αγορές,- το επίπεδο τιμών της Κοινότητας βασίζεται στις τιμές παραγωγού που καταγράφονται σε αντιπροσωπευτικές αγορές των κυριοτέρων κρατών μελών παραγωγής,- τα επίπεδα τιμών καταγράφονται σε δεκαπενθήμερη βάση και σταθμίζονται σε σχέση με τις αντίστοιχες ποσότητες. Η παρούσα διάταξη ισχύει τόσο για τις κοινοτικές τιμές όσο και για τις τιμές της Ιορδανίας,- τόσο στις τιμές των κοινοτικών παραγωγών όσο και στις τιμές εισαγωγής των Ιορδανών παραγωγών, πρέπει να γίνεται διάκριση μεταξύ των τριαντάφυλλων με μεγάλα άνθη και με μικρά άνθη, καθώς και των γαρυφάλλων με ένα άνθος και πολλά άνθη,- αν το επίπεδο τιμών της Ιορδανίας για οποιονδήποτε τύπο προϊόντος είναι χαμηλότερο από το 85 % του επιπέδου κοινοτικών τιμών, η προτιμησιακή δασμολογική μεταχείριση αναστέλλεται. Η Κοινότητα επαναφέρει την προτιμησιακή δασμολογική μεταχείριση, μόλις καταγραφεί ένα επίπεδο τιμών της Ιορδανίας ίσο με ή μεγαλύτερο από το 85 % του επιπέδου των κοινοτικών τιμών.Σας παρακαλώ να μου επιβεβαιώσετε ότι η κυβέρνησή σας συμφωνεί με το περιεχόμενο της παρούσας επιστολής.Παρακαλώ δεχθείτε, κύριε ..., τη διαβεβαίωση της βαθύτατης εκτίμησής μου.Εξ ονόματος του Συμβουλίου της Ευρωπαϊκής ΈνωσηςB. Επιστολή της ΙορδανίαςΚύριε,Έχω την τιμή να σας γνωρίσω τη λήψη της σημερινής επιστολής σας, η οποία έχει ως ακολούθως: "Η Κοινότητα και η Ιορδανία συμφώνησαν τα ακόλουθα:Οι ισχύουσες ρυθμίσεις προβλέπουν την κατάργηση των δασμών κατά την εισαγωγή στην Κοινότητα κομμένων ανθέων και μπουμπουκιών ανθέων, νωπών, που υπάγονται στη διάκριση 0603 10 του κοινού δασμολογίου, καταγωγής Ιορδανίας, μέχρι ορίου 100 τόνων.Η Ιορδανία αναλαμβάνει την υποχρέωση να συμμορφώνεται με τους όρους που θεσπίζονται κατωτέρω και αφορούν τις εισαγωγές στην Κοινότητα τριαντάφυλλων και γαρύφαλλων, για τα οποία ζητείται η κατάργηση των εν λόγω δασμών:- το επίπεδο τιμών των εισαγωγών στην Κοινότητα πρέπει να ισούται προς το 85 % τουλάχιστον του κοινοτικού επιπέδου τιμών των ίδιων προϊόντων κατά την ίδια περίοδο,- το επίπεδο τιμών της Ιορδανίας καθορίζεται με καταγραφή των τιμών των εισαγόμενων προϊόντων σε αντιπροσωπευτικές κοινοτικές εισαγωγικές αγορές,- το επίπεδο τιμών της Κοινότητας βασίζεται στις τιμές παραγωγού που καταγράφονται σε αντιπροσωπευτικές αγορές των κυριοτέρων κρατών μελών παραγωγής,- τα επίπεδα τιμών καταγράφονται σε δεκαπενθήμερη βάση και σταθμίζονται σε σχέση με τις αντίστοιχες ποσότητες. Η παρούσα διάταξη ισχύει τόσο για τις κοινοτικές τιμές όσο και για τις τιμές της Ιορδανίας,- τόσο στις τιμές των κοινοτικών παραγωγών όσο και στις τιμές εισαγωγής των Ιορδανών παραγωγών, πρέπει να γίνεται διάκριση μεταξύ των τριαντάφυλλων με μεγάλα άνθη και με μικρά άνθη, καθώς και των γαρυφάλλων με ένα άνθος και πολλά άνθη,- αν το επίπεδο τιμών της Ιορδανίας για οποιονδήποτε τύπο προϊόντος είναι χαμηλότερο από το 85 % του επιπέδου κοινοτικών τιμών, η προτιμησιακή δασμολογική μεταχείριση αναστέλλεται. Η Κοινότητα επαναφέρει την προτιμησιακή δασμολογική μεταχείριση, μόλις καταγραφεί ένα επίπεδο τιμών της Ιορδανίας ίσο με ή μεγαλύτερο από το 85 % του επιπέδου των κοινοτικών τιμών.Σας παρακαλώ να μου επιβεβαιώσετε ότι η κυβέρνησή σας συμφωνεί με το περιεχόμενο της παρούσας επιστολής."Έχω την τιμή να σας επιβεβαιώσω ότι η κυβέρνησή μου συμφωνεί με το περιεχόμενο της επιστολής σας.Παρακαλώ δεχθείτε, κύριε ..., τη διαβεβαίωση της βαθύτατης εκτίμησής μου.Για την κυβέρνηση του Χασεμιτικού Βασιλείου της Ιορδανίας


type: wikipedia

text:
Bophuthatswana, kortweg Bop genoemd, was een thuisland in het noorden van Zuid-Afrika, ca. 40.000 km2 groot. Bophuthatswana bestond uit zeven enclaves, verdeeld over de voormalige Zuid-Afrikaanse provincies Kaapprovincie, Transvaal en Oranje Vrijstaat. De hoofdstad eerst Mahikeng en later Mmabatho lag in een deel dat grensde aan Botswana. Het land was bedoeld om er de Tswanasprekende volkeren, de Batswana, in onder te brengen. In 1983 bedroeg het aantal inwoners ruim 1.430.000. Ook in Zuidwest-Afrika werd een kleine Bantoestan voor de daar wonende Batswana gecreëerd, Tswanaland genaamd.
 Bophuthatswana kreeg "zelfbestuur" in 1971. Op 5 december 1977 werd het "onafhankelijk", waarbij de gedwongen inwoners de Zuid-Afrikaanse nationaliteit verloren. Kgosi Lucas Mangope (BDP) werd tot staatshoofd benoemd. Na een mislukte coup in 1988 werd Mangope door Zuid-Afrika onder dwang in zijn ambt hersteld. In het begin van 1994 werd hij vervangen door een interim-bestuur. Op 27 april van dat jaar werd Bophuthatswana, samen met de negen andere thuislanden, herenigd met Zuid-Afrika.
 Bantoestan in Zuid-Afrika
 Geschiedenis van de Kaap
 Geschiedenis van Vrijstaat
 Geschiedenis van Transvaal
 Historische niet-erkende staat


type: other

text:
BOC - 2020/106. Sábado 30 de Mayo de 2020 - Anuncio 1685
 2020/106. Sábado 30 de Mayo de 2020
 BOC No 106. Sábado 30 de Mayo de 2020 - 1685
 BOC-A-2020-106-1685. Firma electrónica - Descargar
 La declaración del estado de alarma mediante Real Decreto 463/2020, de 14 de marzo, en todo el territorio nacional, ha supuesto la centralización de la adopción de las medidas en él previstas en una única autoridad competente a estos efectos, esto es, en el Gobierno de la nación y, bajo la superior dirección del Presidente del Gobierno, en las autoridades competentes delegadas en sus respectivas áreas de responsabilidad. El artículo 4.2 del citado Real Decreto 463/2020, de 14 de marzo, atribuye al Ministro de Sanidad la condición de autoridad competente delegada, estando habilitado para dictar durante el estado de alarma las órdenes que, dentro de su ámbito de actuación, sean necesarias para garantizar la prestación de los servicios en orden a la protección de las personas, en especial de aquellas de naturaleza más vulnerable.
 Mediante la Orden del Ministerio de Sanidad SND/440/2020, de 23 de mayo, por la que se modifican diversas órdenes para una mejor gestión de la crisis sanitaria ocasionada por el COVID-19 en aplicación del Plan para la transición hacia una nueva normalidad, se determina que las comunidades autónomas y las ciudades autónomas podrán permitir en su ámbito territorial la realización de visitas a los residentes de viviendas tuteladas, centros residenciales de personas con discapacidad y centros residenciales de personas mayores, así como la realización de paseos por los residentes, así como que corresponderá a las comunidades autónomas y a las ciudades autónomas establecer los requisitos y condiciones en las que se deben realizar dichas visitas y paseos.
 Por su parte, la Ley Orgánica 3/1986, de 14 de abril, de Medidas Especiales en Materia de Salud Pública, establece en su artículo tercero que, con el fin de controlar las enfermedades transmisibles, la autoridad sanitaria, además de realizar las acciones preventivas generales, podrá adoptar las medidas oportunas para el control de los enfermos, de las personas que estén o hayan estado en contacto con los mismos y del medio ambiente inmediato, así como las que se consideren necesarias en caso de riesgo de carácter transmisible.
 Para ello, de conformidad con el artículo 28 de la Ley 11/1994, de 26 de julio, de Ordenación Sanitaria de Canarias, la persona titular de la Consejería competente en materia de sanidad ostenta el carácter de autoridad sanitaria en el ámbito de sus respectivas competencias, especialmente, para la determinación de las actuaciones de intervención administrativa en el ámbito de la salud dispuestas en sus artículos 25 a 27 de dicha Ley.
 Igualmente corresponde a la Consejería de Derechos Sociales, Igualdad, Diversidad y Juventud el ejercicio y ejecución de las competencias señaladas en su artículo 48.2 de la Ley 16/2019, de 2 de mayo, de Servicios Sociales de Canarias, y específicamente:
 a) La planificación y coordinación de todo el sistema público de servicios sociales a través de los mecanismos previstos en la presente ley.
 b) Crear, organizar y gestionar los servicios sociales de atención especializada señaladas y detalladas en dicho apartado. [...]
 j) Ejercer la potestad inspectora y sancionadora para garantizar la vigilancia, control y comprobación de los servicios sociales, participen o no en el sistema público de servicios sociales, a fin de que su actuación se adecúe a lo dispuesto en la presente ley y su normativa de desarrollo.
 k) La superior dirección y coordinación de todo el sistema público de servicios sociales. [...]
 ñ) Elaborar y desarrollar los criterios y protocolos de coordinación general del sistema público de servicios sociales, así como promover la coordinación transversal con el resto de departamentos de la comunidad autónoma.
 o) Elaborar y, en su caso, aprobar los instrumentos técnicos comunes de valoración e intervención social. [...]
 s) Cualquier otra competencia atribuida por disposición legal o reglamentaria y también las que sean necesarias para desarrollar y ejecutar las políticas de servicios sociales que no estén expresamente atribuidas a otras administraciones públicas.
 De forma específica, el Reglamento Orgánico de la Consejería de Derechos Sociales, Igualdad, Diversidad y Juventud, aprobado por el Decreto 43/2020, de 16 de abril, establece en su artículo 5.2, letra e) que le corresponde a la persona titular de esta Consejería la competencia de "Elaborar, aprobar y desarrollar los criterios y protocolos de coordinación general del sistema público de servicios sociales, así como promover la coordinación transversal con el resto de departamentos de la Comunidad Autónoma de Canarias."
 Teniendo en cuenta el Reglamento regulador de los centros y servicios que actúen en el ámbito de la promoción de la autonomía personal y la atención a personas en situación de dependencia en Canarias, aprobado por el Decreto 67/2012, de 20 de julio, con la redacción dada por el Decreto 154/2015, de 18 de junio.
 Procede, en consecuencia, establecer en el ámbito de la Comunidad Autónoma de Canarias durante el tiempo en el que dure la situación de crisis sanitaria ocasionada por la pandemia derivada de la COVID-19, independientemente de la duración del estado de alarma declarado y sus prórrogas, los requisitos y condiciones del régimen de visitas, paseos, retorno e ingresos en todos los centros y demás establecimientos de carácter residencial a que se refiere el artículo 3 del citado Reglamento, radicados en la Comunidad Autónoma de Canarias, de personas mayores y con discapacidad.
 La presente Orden tiene por objeto la adopción de un conjunto de medidas ante la situación de crisis sanitaria ocasionada por la pandemia derivada de la COVID-19, en el ámbito de los centros y demás establecimientos residenciales contemplados en el artículo 3 del Reglamento regulador de los centros y servicios que actúen en el ámbito de la promoción de la autonomía personal y la atención a personas en situación de dependencia en Canarias, aprobado por el Decreto 67/2012, de 20 de julio, con la redacción dada por el Decreto 154/2015, de 18 de junio, radicados en la Comunidad Autónoma de Canarias, de titularidad pública o privada, de personas mayores y con discapacidad, respecto del régimen de:
 Artículo 2.- Aprobación de protocolos específicos de protección de cada centro o establecimiento residencial.
 En aplicación de esta Orden, cada vivienda tutelada, centro residencial de personas con discapacidad y centro residencial de personas mayores deberá elaborar y aprobar un protocolo de actuación adaptado a sus características estructurales y de personal para evitar la transmisión del SARS CoV 2 al iniciarse la fase en la que están permitidas las visitas de familiares a residentes. Este protocolo debe incluir los siguientes aspectos:
 3. La dirección debe proporcionar para el personal del centro acceso a agua y jabón o dispensadores de productos de base alcohólica para una correcta higiene de manos y elementos básicos de protección (mascarillas, y guantes desechables cuando sean necesarios). Todo el personal deberá estar formado e informado sobre el correcto uso de los citados elementos de protección.
 5. Se habilitarán circuitos específicos de entrada y salida para las personas visitantes, evitando aglomeraciones en pasillos, salas o espacios comunes. Si fuera necesario, se habilitarán horarios de visita diferenciados para evitar la presencia de grupos numerosos de personas en el centro.
 Artículo 3.- Visitas de familiares en centros y demás establecimientos de atención residencial.
 Se asegurará como máximo una visita semanal de duración no superior a una hora, que podrá ser, esta última, ampliable según las características de cada centro. No obstante lo anterior, se garantizará el acompañamiento de las personas que se encuentren en proceso terminal inminente, siempre que se cumplan las demás medidas establecidas en la presente Orden.
 c) Cuando sea posible las visitas se realizarán en espacios exteriores que se adecuarán para cumplir con la exigencia de distancia de seguridad; a ser posible, las visitas se realizarán en dependencias con acceso directo desde el exterior a fin de evitar la deambulación por el centro; en todo caso las estancias y el mobiliario se limpiarán según las indicaciones establecidas en el artículo 2.7 de la presente Orden.
 e) Los centros y demás establecimientos residenciales pondrán a disposición de las personas visitantes gel hidro-alcohólico para la higiene de manos.
 f) Las personas visitantes acudirán con mascarilla y la mantendrán correctamente colocada todo el tiempo que permanezcan en el centro. Igualmente, durante el citado tiempo realizarán una frecuente higiene de manos. Se evitará al máximo el contacto directo con las personas residentes y, de tener que realizar un contacto estrecho (distancia inferior a dos metros durante más de 15 minutos) se procurará realizarlas en espacios exteriores. Las personas usuarias también mantendrán, si la toleran, mascarilla correctamente colocada durante el tiempo que dure la visita y realizarán también frecuente higiene de manos.
 g) En ningún caso se admitirán visitas de personas menores de 14 años.
 2. El régimen de visitas del centro se suspenderá en el momento en que se detecte un caso sospechoso entre las personas residentes o entre el personal del centro. Esta suspensión de las visitas se mantendrá hasta que se obtenga un diagnóstico microbiológico del caso investigado. Si el diagnóstico microbiológico es positivo se aplicará lo establecido en la "Guía de prevención y control frente al COVID-19 en residencias de mayores y otros centros de servicios sociales de carácter residencial" que se halla publicada en el sitio web de dicho Ministerio ("Documentos técnicos para profesionales").
 3. Una visita quedará suspendida de forma individual, de manera inmediata, y se actuará conforme al protocolo sanitario establecido, si en algún momento de su transcurso se presenta por la persona residente o visitante cualquier síntoma sospechoso de COVID-19.
 Artículo 4.- Paseos y desplazamientos.
 1. No está permitida la salida de las personas residentes a cualquier vía o espacio de uso público, salvo en el caso de paseos terapéuticos de personas con discapacidad, trastornos del espectro autista o con casuísticas de salud mental. Con esta salvedad, las salidas al exterior de los centros y demás establecimientos residenciales solo están permitidas, por motivos terapéuticos, para el caso de personas que no puedan soportar confinamientos indefinidos, siempre y cuando se realice acompañadas, se utilicen las medidas de protección adecuadas y se evite el contacto y la interacción con otras personas.
 2. En los centros en que residan personas que sean casos confirmados o con sintomatología sospechosa de COVID-19, los desplazamientos por las personas que no tengan dicha enfermedad se realizarán evitando el tránsito por las zonas diferenciadas donde permanezcan residentes en aislamiento o vigilancia estrecha, según proceda, debiendo existir una cartelería indicativa a tal efecto.
 Artículo 5.- Retorno y nuevos ingresos.
 1. Con realización previa de PCR y en caso negativo se producirá el ingreso en el centro residencial en el plazo de 24 horas, permaneciendo en cuarentena 14 días desde el ingreso. La solicitud de la prueba previa al ingreso se efectuará a través del centro de salud al que estuviera adscrita la persona residente.
 2. Ingreso en cuarentena y realización de PCR en el centro; si el resultado de la prueba fuera negativo continuará en cuarentena 14 días desde el ingreso y si el resultado fuera positivo se valorará su traslado a otros recursos específicos.
 c) El ritmo de retornos y de nuevos ingresos se realizará en función de la capacidad de atender pacientes en cuarentena que tenga cada centro.
 2. En ambos supuestos, retorno y nuevo ingreso, la cuarentena no será necesaria en los casos de personas en la que concurran todos y cada uno de los siguientes requisitos:
 a) Que hayan pasado la COVID-19,
 b) Que estén dados de alta de dicha enfermedad, y
 c) Que se les haya levantado el aislamiento.
 Artículo 6.- Colaboración y seguimiento de los Centros de salud de Atención Primaria.
 1. Se establecerán medidas de coordinación y seguimiento para la detección, el diagnóstico y derivación por COVID-19 de las personas residentes en los centros y establecimientos a que se refiere esta Orden a través del personal facultativo de los centros de salud de su municipio o localidad, conforme a las medidas indicadas en los documentos emitidos al respecto por la Dirección General de Salud Pública del Servicio Canario de la Salud ("Guía de Apoyo para Residencias de mayores y Centros Sociosanitarios; y Resolución de 14 de abril de 2020 del Director General de Salud Pública, sobre el seguimiento a realizar por parte de los Centros de Salud, en los Centros Residenciales y Centros Socio Sanitarios").
 2. Ante un caso sospechoso de COVID-19 se realizará una prueba diagnóstica por PCR u otra técnica de diagnóstico molecular en las primeras 24 horas desde el conocimiento de los síntomas. En todo caso, cada Centro de Salud realizará los PCR de las personas usuarias en todos los centros y establecimientos residenciales, con independencia de su titularidad.
 En este caso, el personal del centro o establecimiento residencial deberá ponerse en contacto con el centro de Atención Primaria asignado, que actuará de forma coordinada con el personal médico del centro si se cuenta con este recurso. Tras una primera valoración del caso y si presenta síntomas leves, la persona permanecerá en aislamiento en la residencia garantizando que se realiza seguimiento del caso. No obstante, si se cumplen criterios de derivación a un centro sanitario, se activará el procedimiento establecido para tal efecto por las autoridades sanitarias.
 Artículo 7.- Modificación o adaptación de las medidas.
 Las medidas dispuestas en la presente Orden están supeditadas a los cambios epidemiológicos que puedan producirse de forma que un incremento de casos o de patrones de transmisión obligaría a su modificación o adaptación con el objeto prioritario de garantizar la salud de la población.
 Asimismo, podrán ser completadas por planes específicos de seguridad, protocolos organizativos y guías adaptadas a cada sector de actividad, que aprueben las Administraciones Públicas o sus organismos dependientes o vinculados.
 Artículo 8.- Efectos y vigencia.
 La presente Orden producirá efectos desde el mismo día de su publicación en el Boletín Oficial de Canarias y su vigencia se mantendrá mientras se mantenga la situación de crisis sanitaria ocasionada por la pandemia derivada de la COVID-19.
 Santa Cruz de Tenerife, a 29 de mayo de 2020.
 Ver anexo en las páginas 13113-13114 del documento Descargar


text:
 Narození
 červenec – Ladislav I. Neapolský, neapolský král († 6. srpna 1414)
 ? – Žofie Bavorská, římská a česká královna jako manželka Václava IV. († 1425)
 ? – Ludvík z Vendôme, vrchní královský komoří a velmistr Francie († 21. prosince 1446)
 Úmrtí
 5. dubna – Přeclav z Pohořelé, vratislavský biskup a kancléř Karla IV. (* 5. května 1299/1310)
 8. června – Eduard, anglický korunní princ a vojevůdce (* 15. června 1330)
 Hlava státu
 České království – Karel IV.
 Moravské markrabství – Jošt Moravský
 Svatá říše římská – Karel IV.
 Papež – Řehoř XI.
 Anglické království – Eduard III.
 Francouzské království – Karel V. Moudrý
 Polské království – Ludvík I. Uherský
 Uherské království – Ludvík I. Uherský
 Lucemburské vévodství – Václav Lucemburský
 Byzantská říše – Jan V. Palaiologos
 Externí odkazy
 14. století