type: wikipedia

text:
Méasnes (1801 noch mit der Schreibweise Meane) ist eine französische Gemeinde im Département Creuse in der Region Nouvelle-Aquitaine (bis 2015 Limousin). Die Gemeinde mit Einwohnern (Stand ) gehört zum Arrondissement Guéret und zum 2019 gegründeten Gemeindeverband Portes de la Creuse en Marche.
 Geografie
 Die Gemeinde Méasnes an der Grenze zum Département Indre liegt am Lavaud, einem Nebenfluss der Creuse, zwischen den Städten Guéret (35 km entfernt) und Châteauroux (50 km entfernt).
 Nachbargemeinden von Méasnes sind Montchevrier im Norden, Aigurande im Nordosten, Lourdoueix-Saint-Pierre im Osten und Süden, Nouzerolles im Südwesten, Lourdoueix-Saint-Michel im Westen sowie Orsennes im Nordwesten.
 Bevölkerungsentwicklung
 Im Jahr 1891 wurde mit 1662 Bewohnern die bisher höchste Einwohnerzahl ermittelt. Die Zahlen basieren auf den Daten von annuaire-mairie und INSEE.
 Sehenswürdigkeiten
 Ruine der Burg Lavaud
 Kirche Saint-Gervaix, rekonstruiert im Jahr 1942
 Kloster Aubepierre
 Wirtschaft und Infrastruktur
 In der Gemeinde sind 33 Landwirtschaftsbetriebe ansässig (Getreide- und Gemüseanbau, Zucht von Rindern, Schafen und Ziegen, Schweinehaltung).
 Die Gemeinde Méasnes ist durch Nebenstraßen mit allen Nachbargemeinden verbunden. Der nächste Autobahnanschluss befindet sich 30 Kilometer westlich nahe Saint-Benoît-du-Sault an der Autoroute A20.
 Belege
 Weblinks
 Ort in Nouvelle-Aquitaine


type: other

text:
ECLI:SI:VSRS:2019:II.IPS.34.2018
 VSL Sodba I Cp 663/2017
 mag. Rudi Štravs (preds.), mag. Nina Betetto (poroč.), Vladimir Horvat, dr. Mateja Končina Peternel, Tomaž Pavčnik
 Očitek, da je podpis na sporni pogodbi ponarejen, pomeni enega od osrednjih obrambnih ugovorov toženke. Zato mora biti na ravni enakih možnosti obeh pravdnih strank upoštevna in raziskana tudi njena teza, da morda ponarejenega podpisa sploh ni več mogoče ločiti od njenega pravega podpisa. Sodišče bi tako moralo pretehtati tudi njene trditve, da je tožnica predhodno že ponaredila njen podpis in je bila v tem izurjena. Ugotovitev o pristnosti toženkinega podpisa na sporni darilni pogodbi bi bila lahko povsem drugače osvetljena, če bi se hkrati ugotovilo, da je bila tožnica s svojimi izurjenimi metodami ponarejanja sposobna proizvesti prav tak podpis, ki se kot pristen sicer pripisuje le toženki.
 Poenostavljen je zaključek o tem, kakšen pomen ima za odločitev priloga B20, ki je kot domnevni izvirnik pogodbe izginila iz sodnega spisa. Protispisen je namreč osrednji zaključek sodišča druge stopnje, da toženka ni trdila, da predložena kopija ne ustreza originalu, in zato kršitve načela kontradiktornosti ni bilo. Nasprotno, toženka od samega začetka trdi, da je s strani tožnice zatrjevana sporna pogodba ponarejena, saj ne obstaja in toženki ni poznana niti ni bila z njo seznanjena, zato je tožnico pozvala na predložitev izvirnika. Ni razumno pričakovanje, da bi morala toženka poleg vsega drugega trditi še, da predložena kopija ne ustreza neobstoječi listini. Zanikanje pristnosti kopije je tako logično in nujno vsebovano v siceršnjem toženkinem vsesplošnem zanikanju obstoja sporne pogodbe. Manjkajoča priloga pa je pomembna z vidika razpravnega načela in procesnih jamstev pravdnih strank, zlasti njune pravice, da se izjavita o listinah, na katerih sloni razsodba.
 1. Tožnica, ki je toženkina mati, trdi, da je s hčerjo 22. 8. 2003 sklenila pisni dogovor, s katerim se je ta zavezala, da ji bo podarila v last in posest nepremičnino v A., ki je v naravi stanovanjska stavba. Gre za isto nepremičnino, ki jo je leta 1984 prav mati le navidez prodala hčeri, a le zato, da bi lahko nato ta kot podjetnica z ugodnim hipotekarnim jamstvom pridobila želeno bančno posojilo. Sprva je tožnica postavila le dajatveni zahtevek za izstavitev listine, ki bi ji omogočila vpis v zemljiško knjigo, pozneje pa mu je dodala še ugotovitveni del glede obstoja darilne pogodbe. Toženka se zahtevku upira in trdi, da taka listina ne obstaja oziroma je ponarejena, saj je ni nikoli podpisala.
 2. Sodišče prve stopnje je s sodbo P 1497/2011-I z dne 30. 6. 2015 tožničinemu zahtevku ugodilo in odločilo, da mora toženka tožnici v roku 15 dni izstaviti za zemljiškoknjižni vpis sposobno listino, s katero dovoljuje, da se pri predmetni nepremičnini vknjiži lastninska pravica v korist tožnice, sicer jo bo nadomestila izdana sodba (I. točka izreka). Odločilo je, da mora toženka tožnici povrniti pravdne stroške v višini 8.108,09 EUR (II. točka izreka).
 3. Po pritožbi toženke je sodišče druge stopnje s sklepom I Cp 3268/2015 z dne 11. 5. 2016 izpodbijano sodbo razveljavilo in zadevo vrnilo v novo sojenje, ker z vidika preprečevanja nedovoljenih razpolaganj na podlagi 3. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) ni dopustno, da bi se ugodilo zahtevku, ne da bi bil plačan morebiten davek pri prometu z nepremičninami. Odločitev o stroških je pridržalo za končno odločbo.
 4. V ponovljenem sojenju je sodišče prve stopnje s sodbo P 1214/2016-I z dne 12. 9. 2016 odločilo enako kot prvič (II. točka izreka), poleg tega pa je tožnici po spremembi tožbe ugodilo še glede dodanega ugotovitvenega zahtevka o obstoju sporne darilne pogodbe ter plačilu davka (I. točka izreka). Odločilo je še, da mora toženka tožnici plačati 9.971,76 EUR pravdnih stroškov (III. točka izreka).
 5. Sodišče druge stopnje je s sodbo I Cp 663/2017 z dne 24. maja 2017 zavrnilo pritožbo toženke in v celoti potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.
 6. Zoper to sodbo sodišča druge stopnje toženka vlaga revizijo zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka. Vrhovnemu sodišču predlaga, naj reviziji ugodi tako, da se izpodbijana sodba spremeni v njeno korist oziroma se razveljavi ter zadevo vrne v novo sojenje.
 7. Revizija je bila vročena tožnici, ki nanjo ni odgovorila.
 8. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je bila med pravdnima strankama 22. 8. 2003 sklenjena veljavna darilna pogodba, s katero je toženka tožnici podarila predmetno nepremičnino v last in posest. Pogodba je bila pravilno sklenjena v pisni obliki, za njeno veljavnost pa ni bilo treba overiti podpisa darovalke. V postopku se je kot nesporno izkazalo, da toženka ni podpisala kupoprodajne pogodbe z dne 11. 6. 2003, s katero je postala lastnica manjšega gozda, saj za to pogodbo sploh ni vedela in je bila tedaj odsotna. Namesto nje jo je podpisala tožnica, drugo pa je uredila sestra. A iz tega ni mogoče sklepati, da gre za običajno ravnanje tožnice, ki bi dokazovalo zvijačnost njenega odnosa do toženke. Ponarejanje podpisov ni dopustno, a je bilo glede na tedanje razmerje med pravdnima strankama dolgoročno gledano v toženkino korist, saj je sledilo družinskemu dogovoru o delitvi premoženja. Podpis na darilni pogodbi z dne 22. 8. 2003 je toženkin, kar je ugotovil izvedenec na podlagi visoke stopnje verjetnosti. Primerjava s ponarejenim podpisom bi bila odveč, saj je nesporno, da je ponarejeni podpis tožničin, sorodstveno razmerje pa nima nobenega vpliva na podobnost podpisovanja. Toženka je bila 22. 8. 2003 skupaj tožnico in nekaterimi družinskimi člani pri notarju, kar potrjuje tudi notarska overitev njenega podpisa na enem izmed dogovorov s tega dne, ki se nanaša na stanovanja v B., ni pa bila na C. Gre za neverodostojno verzijo dogodka, ki jo je ponudila toženka, saj pričanja njenih prijateljic, vključno s predloženimi fotografijami, niso bila prepričljiva. Šlo je za del širšega družinskega dogovora, katerega del sta bila tudi hiša v D. in stanovanje v B. Toženka sporne nepremičnine od tožnice pravzaprav sploh nikoli ni zares kupila, vanjo ni vlagala niti ni tam živela. Vanjo sta vlagala in jo vzdrževala le tožnica in njen mož, ki sta se kmalu po dograditvi tja preselila. Toženka je bila lastnica le na papirju, šlo je za navidezno pogodbo, ki je že tedaj prikrivala darilno pogodbo. Sporni dogovor je bil v resnici pogodba o vrnitvi danega darila. Toženka s tožnico tedaj še ni bila v sporu, na kar kaže tudi dogovor o nepremičnini v D. iz leta 2010, ki sicer nima zveze s sporno darilno pogodbo. Glede na ugotovitev o obstoju sporne darilne pogodbe, za katero je bil plačan tudi davek, je treba zahtevku tožnice ugoditi.
 9. Sodišče druge stopnje je pri zavrnitvi toženkine pritožbe in potrditvi izpodbijane sodbe sprejelo razloge sodišča prve stopnje. Zavrnilo je očitke o kršitvah procesnih in ustavnih pravic. Poudarilo je ugotovitev izvedenca o tem, da je toženkin podpis pristen. Izvedenec je na njene pripombe odgovoril, medtem ko toženka ni izkazala utemeljene potrebe po njegovem dodatnem, ustnem zaslišanju. Iz izvedenskega mnenja izhaja, da je uporabil originalen izvod spornega dogovora, toženka pa je začela trditi, da izvirnik spornega dogovora ne obstaja, šele več kot dve leti po izteku roka za podajo pripomb k izvedenskemu mnenju. Zatrjevana napaka, ki se je sodišču prve stopnje primerila pri popisu sporne priloge, ne vpliva na pravilnost izvedenskega mnenja. Bistveno je, da toženka ne v postopku na prvi stopnji ne v pritožbi ni trdila, da predložena kopija spornega dogovora ne ustreza originalu, zato načelo kontradiktornosti v njeno škodo ni bilo kršeno. Dejstva, da je tožnica podpisala toženko na kupoprodajni pogodbi z dne 11. 6. 2003, ni bilo treba dokazovati, saj je tožnica to priznala, ta pogodba pa ni bila predmet spora. Glede na to, da je toženkin podpis pristen, ni upoštevna njena trditev, da je tožnica večkrat podpisovala toženko in je bila v tem izurjena. Morebitna ponovitev dokazovanja z drugim izvedencem ni več mogoča, ker bi bilo za takšno preiskavo treba imeti izvirnik listine, ki je bil iz spisa odtujen, kar se je zgodilo po tem, ko so toženka in njeni pooblaščenci večkrat pregledovali in fotokopirali spis.
 Bistvene revizijske navedbe
 10. Odločitev sodišča druge stopnje je napačna, saj sta nižji sodišči zagrešili absolutne in relativne bistvene kršitve določb pravdnega postopka. Toženka primarno predlaga, naj se reviziji ugodi tako, da se sodba sodišča druge stopnje spremeni in tožbeni zahtevek v celoti zavrne, podredno pa, naj se razveljavi in vrne v novo sojenje, s stroškovno posledico.
 11. Toženka je ves čas postopka zatrjevala, da se želi seznaniti z neobstoječim originalom dogovora z dne 22. 8. 2003, a do tega ni prišlo. Ni pojasnjeno kje, kdaj in od kod je izvedenec prejel original medsebojnega sporazuma, ki ga pred tem ni videl nihče, niti sodišče. Tožnica originala ni nikoli predložila, enako ne toženka, pa čeprav je označen kot priloga B20. Sodišče se ne opredeli do bistvenih navedb glede originala. Ni razumljivo, kaj naj bi pomenili dokazi, v prilogi pod prilogo B20. Pod to prilogo so vpisane tri različne listine, poleg spornega dogovora še dopis z dne 17. 6. 2011 in najemna pogodba z dne 16. 6. 2011. Nerazumljivo poenostavljena je trditev, da je dokaz izginil po tem, ko je toženka pregledovala in fotokopirala spis, saj spis fotokopira sodno osebje, dokazi pa so v vsakem primeru vezani v spis in jih brez poškodovanja ni mogoče odstraniti. V obravnavanem primeru pomenita presoja predložitve spornega dogovora in njegovo izginotje odločilni dejstvi, saj bi bila izpodbijana sodba sicer drugačna. Dokaz B20 ni bil nikoli predlagan, predložen, predstavljen ali dan na vpogled. Gre za nasprotje med razlogi sodbe ter vsebino dokazov in listin. Na tožnici je bilo dokazno breme glede obstoja spornega dogovora, le original pa lahko dokaže njegov obstoj, med drugim tudi zato, ker izvedenec dokazne presoje pristnosti podpisa na fotokopijah ne more oceniti. Tožnica nikoli ni pojasnila, zakaj ne more predložiti originala, čeprav je toženka njeni trditvi aktivno nasprotovala, o čemer se sodišče ni izjasnilo. Zgolj s fotokopijo dogovora ni uspela dokazati njegovega obstoja. Da morajo stranke navesti vsa dejstva, izhaja tudi iz sodbe Vrhovnega sodišča II Ips 10/2012 in 212. člena ZPP. Z originalom se toženka ni nikoli seznanila in se do njega ne more izjasniti. Izvedenec naj bi presojal original, ki pred tem ni bil dan na vpogled toženki. Nobena stranka ni predlagala izvedbe originala z izvedencem, ki bi moral toženki dati možnost, da bi se z njim seznanila. S tem je bila kršena njena pravica do izjave in kontradiktornosti, kar izhaja tudi iz sodbe Vrhovnega sodišča II Ips 153/2016. Predložitev originala ni ustrezno zaznamovana v sodnem spisu. Original sporazuma naj bi predložila toženka, ki je ves čas trdila, da dogovor sploh ne obstaja. V sodnem spisu ne obstaja zaznamek z imenom osebe, ki je na sodišče prinesla kronski dokaz, datumom, ko se je to zgodilo, in podpisi oseb, ki so dokument oddali in sprejeli. Kaj pomeni popis priloge, ni jasno. En dokaz naj bi vseboval tri različne dokumente, ki so med seboj po vsebini očitno popolnoma nepovezani. Priloge so popisane z različno pisavo, kar kaže na nepravilnosti v celotnem postopku s prilogo B20, zato mora biti ta dokaz izločen iz spisa. Original dogovora se omeni le v izvedenskem mnenju. Izvedenec je presojal nekaj, kar ni bilo zahtevano in do česar se stranke ni mogle izjaviti. Napačna in protislovna je navedba v sodbi, da je tožnica zadostila svojemu dokaznemu bremenu, saj je z izvedencem dokazala, da je toženka podpisala sporni dogovor z dne 22. 8. 2003. Nerazumljiv in protisloven je sklep sodišča, da odsotnost spornega dogovora ne more vplivati na pravilnost izvedenskega mnenja in da toženka ne v postopku na prvi stopnji in ne v pritožbi ne trdi, da predložena kopija spornega dogovora ne ustreza originalu. Toženka je ves čas zatrjevala, da dogovora ni nikoli podpisala in da ne obstaja, kar pomeni, da originala ne priznava, zato logično tudi ne more zatrjevati, da je predložena kopija kaj drugačna od originala, ki ne obstaja. Gre za kršitev 215. in 355. člena ZPP.
 12. Sodišče druge stopnje je zmotno navedlo, da ni treba izvesti dokaza z izvedencem, ki bi primerjal sporni podpis tudi s ponarejenim podpisom z dne 11. 6. 2003. To je toženka predlagala zato, da bi se ugotovilo, kako je videti ponarejeni podpis v primerjavi s podpisom na spornem dogovoru. Tako bi se lahko ugotovilo, ali je bila tožnica pri ponarejanju njenega podpisa že tako izurjena, da bi lahko tudi zanj izvedenec potrdil, da je toženkin. S tem bi bila pod vprašaj postavljena tudi presoja spornega sporazuma in pravilnost sodbe.
 14. Revizijske navedbe je mogoče strniti v dva med seboj povezana sklopa; v prvem toženka graja dejstvo, da izvedenec pri ugotavljanju pristnosti spornega podpisa tega ni primerjal tudi z njenim nesporno ponarejenim podpisom s strani tožnice z dne 11. 6. 2003, v drugem pa uveljavlja bistvene kršitve določb pravdnega postopka, ki se nanašajo na manjkajočo prilogo B20, kjer naj bi se nahajala izvirna listina sporne darilne pogodbe z dne 22. 8. 2003.
 Procesno stanje
 15. V zvezi s presojo utemeljenosti toženkinih očitkov o pomenu in posledicah zatrjevanih bistvenih kršitev določb pravdnega postopka je z vidika enakih možnosti obeh pravdnih strank pomemben njun procesni položaj glede na obstoječe stanje spisa, ki je v bistvenem naslednji:
 - Tožnica je v tožbi (oziroma predlogu za izdajo začasne odredbe) predložila samó kopijo sporne darilne pogodbe z dne 22. 8. 2003, ki je bila v prilogah zavedena kot dokaz A3. Toženka je v ugovoru („pritožbi“) zoper izdano začasno odredbo, s katero ji je sodišče prepovedalo razpolagati s predmetno nepremičnino,1 zatrjevala, da gre za ponarejeno listino, katere vsebina ji ni poznana. Hkrati je pozvala sodišče, naj tožnici naloži predložitev izvirne listine, sicer naj se šteje, da gre za ponaredek. Enako je ponovila v odgovoru na tožbo in predlagala, naj se po predložitvi njena pristnost preveri še s strani ustreznega izvedenca, o čemer sta se v nadaljevanju strinjali obe stranki. Tožnica je v odgovoru na ugovor oziroma prvi pripravljalni vlogi zavrnila toženkine očitke o tem, da je sporni dogovor ponarejen. Na poziv toženke je odgovorila, da bo sodišču in izvedencu predložila izvirnik listine, ki ga je zavedla tudi med predlaganimi dokazi.
 - V isti vlogi je tožnica navedla, da je v toženkini odsotnosti zanjo kupila zemljišče in zanjo podpisala pogodbo (tj. ponaredila toženkin podpis). V svoji prvi pripravljalni vlogi je toženka pojasnila, da je ponareditev njenega podpisa na dogovoru z dne 11. 6. 2003 dokaz, da je nepoštenost tožničina stalna praksa, kar dodatno kaže na to, da je fiktivna tudi sporna darilna pogodba z dne 22. 8. 2003. Tudi to je očitno spisala tožnica sama. Zato je treba primerjati s strani tožnice ponarejeni podpis z njenim podpisom na spornem dogovoru. Ponovila je, naj sodišče tožnici naloži predložitev listine. Tožnica je v drugi pripravljalni vlogi pojasnila, zakaj je v korist toženke ponaredila njen podpis, toženka pa je v svoji ponovila poziv, naj sodišče tožnici naloži predložitev izvirnika sporne pogodbe, sicer naj se šteje, da gre za ponaredek. Vztrajala je tudi pri izvedencu in pojasnila, da gre verjetno za posledico večletnega ponarejanja njenega podpisa, saj je tožnica za toženko pred tem vodila vse knjigovodske listine.
 - Na prvem naroku za glavno obravnavo sta pravdni stranki soglašali s postavitvijo izvedenca za raziskavo podpisov in podali svoje naziranje glede uporabe primerjalnih podpisov, ki sta jih z naknadnimi vlogami še predložili. Sodišče je na naroku s sklepom dopustilo dokazovanje z izvedencem z namenom, naj se ugotovi, ali je toženka podpisala sporni dogovor.
 - Dne 19. 10. 2012 je sodišče prve stopnje prejelo tretjo pripravljalno vlogo toženke, ki jo je dan pred tem poslala po pošti. Na njej je na prvi strani desno spodaj v praznem prostoru lastnoročno dopisan uradni zaznamek: „UZ. Priloga B20 je bila osebno prinešena na vpisnik, zato jo popišem med priloge.“ Ob uradnem zaznamku ni podpisa avtorja niti datuma. V popisu B20 priloge je v treh vrsticah navedena vsebina: „3×dogovori, 22.8. 2003 (stranke prinesle osebno na vpisnik), dopis 17. 6. 11 in najemna pogodba 16. 6. 2011.“ Priloga B20 ni bila posebej vročena ne tožnici, ne toženki, niti je ni sodišče posebej obravnavalo, saj je bila predložena zunaj naroka. Priloga B20 je sledila prilogi B19, ki je bila predložena s prvo toženkino pripravljalno vlogo, poslano po pošti 6. 9. 2012. Dodatno sta bili v vrstico poleg priloge B19 vpisani še prilogi B19a in B19b, ki ju je sodišče prejelo 24. 10. 2012 (v povezavi s sporočilom toženke na list. št. 172). Po vsebini se priloga B19a ujema z listinami v spisu na list. št. 103 - 125, le da je brez opomb, ki jih je na listine pripisala toženka. Iz vstopnega žiga je razvidno, da so bile listine s temi številkami s strani toženke vložene 4. 10. 2012. Enako velja za prilogo B19b, ki se ujema z list. št. 126 - 151. Sodišče je prvo naslednjo prilogo B21 prejelo 24. 9. 2013 (list. št. 223).
 - Sodišče je nato s posebnim sklepom imenovalo izvedenca za preiskavo rokopisov in podpisov in mu naložilo, naj ugotovi, ali je toženka podpisala sporni dogovor z dne 22. 8. 2003 (A3). Izvedenec je v izvedenskem mnenju navedel, da kot sporno gradivo obravnava sporni dogovor, ki „se kot fotokopija nahaja v spisu kot priloga A3 – original te listine je v treh izvodih na voljo v prilogi B20, kjer se nahajajo tudi štirje izvodi obračuna kupnine v D. ravno tako v treh izvodih“. V nadaljevanju je dodal, da je „spornih vseh šest podpisov, ki se nahajajo v originalu v prilogi B 20 spisa.“ Glede ponarejenega podpisa s kupoprodajne pogodbe z dne 11. 6. 2003 je izvedenec pojasnil, da je na voljo le kot fotokopija, podpis pa kot sporen ni naveden v sklepu sodišča, zato ga ni obravnaval. Zaključil je, da ugotovitve močno podpirajo predpostavko, da je sporne in primerjalne podpise napisala ista oseba, saj je mogoče najti veliko pomembnih podobnosti.
 - Po pozivu sodišča je tožnica sporočila, da z izvedenskim mnenjem soglaša, toženka pa je poslala pripombe in predlagala dopolnitev. Med drugim je grajala, da se izvedenec ni opredelil do ponarejenega podpisa s kupoprodajne pogodbe z dne 11. 6. 2003, ki je bistven za razjasnitev, ali je tožnica izurjena v ponarejanju njenega podpisa do te mere, da celo izvedenec ne bi prepoznal razlike. Še posebej, ker je tožnica njena mati in pozna individualne značilnosti njenega podpisa. Predlagala je, naj se izvedenec opredeli še do tega podpisa. Dodala je, da se je izvedenec tehnično motil že pri osnovnih podatkih (ime, datum), kar vzbuja dvom v natančnost in strokovnost. Izvedenec je njene pripombe zavrnil. Glede ponarejenega podpisa z dne 11. 6. 2003 je navedel, da gre za fotokopijo, ta podpis pa ni bil naveden v sodnem sklepu, na katerega je bil vezan. Dodal je, da sorodstveno razmerje ni razlog za lažje imitiranje podpisa nekoga drugega celo pri enojajčnih dvojčkih. Kljub temu, da gre pri podpisu z dne 11. 6. 2003 za fotokopijo, ki je manj primerna za preiskavo, bi bilo preiskavo mogoče opraviti. Toženka je na dopolnitev 26. 2. 2013 podala smiselno enake pripombe kot prvič in predlagala njegovo neposredno zaslišanje. Na sodišče je naslovila poziv, naj izvedencu naloži, da preveri tudi ponarejeni podpis z dne 11. 6. 2003, a ji sodišče ni sledilo.
 - V spisu se 14. 7. 2014 prvič pojavi uradni zaznamek, da je bilo pri pregledu in urejanju spisa ugotovljeno, da manjka priloga B20. Toženka je nato v pripravljalni vlogi z dne 8. 4. 2015 prvič grajala okoliščine glede izginule priloge B20, hkrati je smiselno ponovila že dotlej podane navedbe glede (ne)predložitve izvirnika. Aprila 2015 je tožnica na naroku navedla, da je očitno toženka izvirnik odtujila, in dodala, da je moralo sodišče tudi v drugi zadevi P 16/2012-I spis pred toženko zakleniti v sef, saj ga je pregledovala in kopirala, izvirnikov pa potem ni bilo več. Sodišče se je zavezalo, da bo preverilo pri izvedencu, ali si je morda pomotoma zadržal izvirnik listine. Po pozivu je izvedenec potrdil to, kar je zapisal v izvedenskem mnenju, ter pojasnil, da originala nima. Je pa imel v preiskavi originale listin z enako vsebino.
 - Toženka je v vlogi iz aprila 2015 odtujitev originala zanikala, pojasnila je, da ga nikoli ni videla, saj ga tožnica ni nikoli predložila. Iz zaznamka na spisu ni razvidno, ali je sploh šlo za original. V breme pa ji ne more iti dejstvo, da je vpogledala v spis, saj je to njena pravica, v tistem času pa je zamenjala pooblaščenca, ki je potreboval spisovno gradivo. V nadaljevanju sta stranki večkrat ponovili svoje videnje. Po posebnem pozivu sodišča iz februarja 2017, naj stranki predložita manjkajočo listino, ki je vpisana pod B20, je toženka pojasnila, da te priloge v spis nikoli ni prinesla in je ne pozna, tožnica pa je navedla, da vse te listine toženka ima, saj so del spisa.
 O ponarejenem podpisu z dne 11. 6. 2003
 16. Ni sporno, da je tožnica ponaredila toženkin podpis na kupoprodajni pogodbi z dne 11. 6. 2003, torej le dobra dva meseca pred sklenitvijo sporne darilne pogodbe 22. 8. 2003. Toženka je vseskozi, tudi v pripombah na izvedensko mnenje, zahtevala, naj se njen podpis na sporni pogodbi primerja s podpisom, ki ga je ponaredila tožnica na kupoprodajni pogodbi z dne 11. 6. 2003. Predlog je utemeljevala s tem, da je bila ponarejevalka njena mati, ki je vodila njene knjigovodske listine, v ponarejanju njenega podpisa že tako izurjena, da ni več mogoče ločiti med ponarejenim in izvirnim podpisom toženke.
 17. Toženka utemeljeno graja, da bi ji morali nižji sodišči omogočiti, da izvedenec njen podpis s spornega dogovora z dne 22. 8. 2003 primerja tudi s toženkinim podpisom, ki ga je tožnica ponaredila na kupoprodajni pogodbi z dne 11. 6. 2003. Okoliščin za upoštevnost substanciranega dokaznega predloga je več, od tega, da sta (bili) stranki povezani in je mati z njenim podpisom razpolagala ter njegove značilnosti (dobro) poznala, do okoliščine, da je tožnica le dobra dva meseca pred podpisom sporne pogodbe nesporno že ponaredila toženkin podpis, torej ravnala točno tako, kot ji zdaj očita toženka v tej zadevi.
 18. Ne gre za to, kot pojasnjuje sodišče prve stopnje, da ponarejeni podpis ni toženkin, temveč tožničin, pri čemer sorodstvo ne vpliva na podobnost podpisovanja. To sicer drži in sploh ni sporno, a ne utemeljuje zavrnitve toženkinega predloga. Odločilno je, da tožnica s ponareditvijo podpisa ni podpisovala sebe oziroma ravnala kako drugače spontano, tako da bi se pokazale njej lastne, individualizirane in razlikovalne značilnosti podpisovanja, temveč je ponaredila toženkin podpis s ciljem, da bi bil videti tak, kot bi ga sicer v originalu napravila toženka sama. Gre za naklepno povzročanje zmote o osebi, ki je podpisnica določene listine. Zato kriterija sorodstva ni treba razumeti v pomenu genetskega ujemanja podpisov matere in hčere, temveč le kot vidik njune medsebojne povezanosti, ki je tožnici omogočila posedovanje in poznavanje hčerinih podpisov oziroma značilnosti podpisovanja, ki so njej lastne. Tožnica naj bi bila vsaj na teoretični ravni (z)možna (po)ustvariti vtis, da je sporni podpis toženkin, pa čeprav v resnici ni bil.
 19. Očitek, da je (tudi) podpis na sporni pogodbi ponarejen, pomeni enega od osrednjih obrambnih ugovorov toženke. Zato mora biti na ravni enakih možnosti obeh pravdnih strank upoštevna in raziskana tudi njena teza, da morda ponarejenega podpisa sploh ni več mogoče ločiti od njenega pravega podpisa. Ugotovitev o pristnosti toženkinega podpisa na sporni darilni pogodbi bi bila lahko povsem drugače osvetljena, če bi se hkrati ugotovilo, da je bila tožnica s svojimi izurjenimi metodami ponarejanja sposobna proizvesti prav tak podpis, ki se kot pristen sicer pripisuje le toženki. S tem bi toženkine navedbe o tem, da je podpis na sporni pogodbi ponarejen, lahko pridobile na teži, ugotovitev o pristnosti njenega podpisa na sporni pogodbi pa bi se pokazala v drugačni luči. Zato bi moralo sodišče druge stopnje pretehtati tudi njene trditve, da je tožnica predhodno že ponaredila njen podpis in je bila v tem izurjena. Z njimi toženka še vedno izpodbija pristnost podpisa na sporni darilni pogodbi (vključno s kredibilnostjo tožnice), zato ni res, da bi s tem zašla zunaj predmeta tega spora, kot je sklenilo pritožbeno sodišče. Navsezadnje je tudi izvedenec po pozivu toženke na tretji strani dopolnitve svojega mnenja navedel, da je takšno preiskavo mogoče opraviti (sicer podredno in težje) tudi v primeru, če izvirnika listine ni (več) na voljo.
 O fantomski prilogi B20
 20. Protispisen je osrednji zaključek sodišča druge stopnje, da toženka ni trdila, da predložena kopija ne ustreza originalu, zato kršitve načela kontradiktornosti ni bilo. Nasprotno, toženka od samega začetka trdi, da je s strani tožnice zatrjevana sporna pogodba ponarejena, saj ne obstaja in toženki ni poznana niti ni bila z njo seznanjena, zato je tožnico pozvala na predložitev izvirnika. Ni razumno pričakovanje, da bi morala toženka poleg vsega drugega trditi še, da predložena kopija ne ustreza neobstoječi listini. Listina, ki ne obstaja, že po naravi stvari ne more pustiti svojih odtisov (kopij). Zanikanje pristnosti kopije je tako logično in nujno vsebovano v siceršnjem toženkinem vsesplošnem zanikanju obstoja sporne pogodbe. Poenostavljen je zato tudi zaključek sodišča druge stopnje o tem, kakšen pomen ima za odločitev izginula priloga B20 oziroma domnevni izvirnik izginule listine.
 21. Manjkajoča priloga je pomembna tudi z vidika razpravnega načela in procesnih jamstev pravdnih strank, zlasti njune pravice, da se izjavita o listinah, na katerih sloni razsodba. Tožnica ni nikoli predložila izvirnika sporne pogodbe z dne 22. 8. 2003, pa čeprav jo je toženka k temu večkrat izrecno pozvala. Tožbeni zahtevek primarno utemeljuje le na predloženi kopiji sporne darilne pogodbe, in ne na izvirniku. Iz njenih navedb ni jasno razvidno, kje, če sploh, se nahaja izvirnik, in zakaj ga ni predložila. Sprva je navedla, da ga bo predložila sama, kar je dajalo vtis, da ga sama tudi poseduje. Toženka pa je od samega začetka pravde konsistentno zanikala obstoj oziroma pristnost sporne listine. Sodišče prve stopnje manjkajočega dokaza B20 ni posebej vročalo tožnici v izjavo ali seznanitev niti iz spisovnega gradiva ne izhaja, da bi se s prilogo B20 tožnica neposredno seznanila oziroma vanjo kako drugače sama vpogledala. Priloga B20 ni bila predložna na naroku, temveč zunaj njega, sodišče pa v zvezi s to prilogo ni sprejelo dokaznega sklepa in dokaza s to listino ni izvedlo v dokaznem postopku. Vročena ni bila niti toženki, ki naj bi jo sicer, kot posredno izhaja iz uradnega zaznamka, prinesla na sodišče, a zdaj to zanika. Odprto ostaja vprašanje, čemú bi ona (in ne tožnica) protislovno predložila izvirnik dogovora, za katerega od začetka trdi, da ne obstaja oziroma je ponarejen, čeprav možnosti pomote (npr. pri množičnem vlaganju listin) ni mogoče povsem izključiti.
 22. Tako ni dvoma, da je lahko z vidika procesnih jamstev pravdnih strank manjkajoča priloga B20 upoštevna okoliščina, ki jo je treba najprej raziskati. Le posredno je mogoče sklepati, kdo in kdaj jo je predložil sodišču. V spis je bila vložena 19. 10. 2012 ali po tem datumu, saj se o tem napisani uradni zaznamek nahaja na toženkini vlogi na list. št. 165, ki jo je sodišče prejelo prav tega dne. Ob uradnem zaznamku sicer ni pripisanega datuma niti podpisa oseb, ki so prilogo prinesle ali popisale, a ni dvoma, da je priloga B20 časovno povezana s tretjo pripravljalno vlogo toženke, na kateri je napisan uradni zaznamek o njenem sprejemu. Prav to, da je napisan na toženkini pripravljalni vlogi, je prvi razlog, zakaj je mogoče sklepati, da je listine v prilogi B20 predložila ona, poleg tega pa tudi zato, ker je bila popisana v B prilogo, ki sicer pripada tej stranki. Tudi časovno se predložitev priloge B20 ujema s predhodno prilogo B19, ki je bila predložena nekoliko prej, to je 6. 9. 2012. Je pa iz naknadno vrinjenih prilog B19a in B19b mogoče razbrati, da sta bili najverjetneje dodani šele po popisu priloge B20, saj sta le dopisani zraven priloge B19 in ne za njo, kot bi bilo kronološko pravilno, poimenovani pa tudi nista s samostojno številko. Iz vstopne štampiljke je razvidno, da sta bili prilogi B19a in B19b prejeti dne 24. 10. 2012, ko je toženka tudi sicer vpogledala v spis (list. št. 171). Listine, s katerimi se prilogi B19a in B19b v spisu podvajata, pa so bile prejete dvajset dni prej. Ni pa razvidno, kdaj je priloga B20, ki sicer ni bila zvezana, iz spisa izginila. Prvi zapis o tem, da je v spisu ni več, je z dne 14. 7. 2014 (list. št. 230). Pred tem, 24. 9. 2013, je bila vložena priloga B21, ko očitno še ni bilo opaženo, da bi priloga B20 manjkala, kar bi se pri kronološkem popisu zaporednih dokazil verjetno že pokazalo. Glede na navedeno je mogoče sklepati, da je bila priloga B20 vložena med 19. 10. 2012 in 24. 10. 2012, izginila pa je med 24. 9. 2013 in 14. 7. 2014, to je v času (5. 2. 2014, 9. 7. 2014, 11. 7. 2014, 14. 7. 2014), ko je toženka masovno fotokopirala in pregledovala spis.
 23. Posebno vprašanje, na katerega opozarja tudi revidentka, je, kaj je sporna priloga sploh vsebovala. Navedeno je, da vsebuje tri dogovore z dne 22. 8. 2003. Težava je, da je bilo med udeleženci tega dne sklenjenih več oblikovno podobnih dogovorov in obračunov, zato navedenega datuma ni mogoče enoznačno pripisati izključno sporni darilni pogodbi, kaj šele, da bi iz tega izhajalo, da gre za original. Na prvi pogled se sicer zdi, da bi bil to lahko eden izmed treh dogovorov s tega dne, poleg dogovora o nepremičninah v B. in D. Pod prilogo B20 sta pod isto številko dopisani še dve listini, skupno torej pet listin priloge „B20“. Sodišče prve stopnje je izvedencu naložilo, naj preveri, ali je toženka podpisala pogodbo iz priloge A3, kjer se nahaja kopija pogodbe. Nižji sodišči sta se pri tem, da gre pri prilogi B20 za original listine iz priloge A3, nato oprli na izjavo izvedenca v pisnem izvedenskem mnenju, kjer je napisal, da je kopija sporne pogodbe na A3 enaka originalu, ki se v treh izvodih nahaja v prilogi B20, tam pa se nahajajo tudi štirje izvodi obračuna kupnine v D., ravno tako v treh izvodih. Navedeno ni skladno s popisom na prilogi B20; potemtakem bi morali biti v prilogi B20 kar trije originali iste sporne pogodbe, ki se v kopiji nahaja v A3, poleg tega pa še štirje izvodi obračuna v D., in to kar v treh izvodih, skupaj dvanajst listin. Ni zanemarljivo, da je, če upoštevamo vse listine, ki so datirane z 22. 8. 2003 (torej tudi obračune), teh verjetno še več, kar ustvarja dodatno neskladje s popisom na prilogi o teh dogovorih (list. št. med 116 in 1192). V prid tezi, da je bil v prilogi B20 dejansko izvirnik listine, utegne govoriti dejstvo, da toženka v pripombah na izvedensko mnenje in v pripombah na dopolnitev izvedenskega mnenja sploh ni podala pripomb, s katerimi bi grajala izvedenčevo navedbo o prilogi B20. To bi lahko nakazovalo, da je bila priloga B20 vsaj februarja 2013, ko je toženka podala pripombe na dopolnjeno izvedensko mnenje, še v spisu, saj za toženko (očitno) še ni bila problematična. To je trajalo vse do aprila 2015 (pripravljalna vloga z dne 8. 4. 2015, list. št. 255), torej več kot dve leti po izteku roka za pripombe na izvedensko mnenje, ko je toženka prvič podala očitke o manjkajoči prilogi B20.
 24. Ob upoštevanju revizijskih navedb in predstavljeni analizi procesnega stanja se pokaže, da je zaradi protispisnega zaključka sodišča druge stopnje ostal nerazčiščen toženkin osrednji pomislek o pomenu manjkajoče priloge B20 za enakost orožij pravdnih strank. Zaenkrat je mogoče ugotoviti le, da je izpodbijani zaključek, ob dejstvu, da sta se nižji sodišči oprli tudi na izvirnost manjkajoče listine iz priloge B20, neraziskan, poenostavljen in preuranjen. Ob tem, da je toženka od samega začetka, torej tudi v obdobju pred izvedenskim mnenjem, vseskozi izpodbijala obstoj sporne listine in k predložitvi originala pozivala tožnico, se je sodišče prehitro zadovoljilo le z izvedenčevo navedbo o tem, da je razpolagal z izvirnikom sporne pogodbe. Ko bodo nakazane procesnopravne dileme razčiščene, pa se bo zastavilo tudi vprašanje, kako je treba glede na prilogo A3 razumeti oziroma dopolniti trenutne izvedenske ugotovitve, ki se sicer opirajo nanjo in manjkajočo prilogo B20.
 25. Niso pa utemeljena pričakovanja revidentke o tem, da je tožničin (ne)uspeh vezan izključno na izginulo prilogo B20 oziroma izvirnik sporne pogodbe. Tožnica je tožbo zasnovala na kopiji (A3), nižji sodišči pa sta nanizali vrsto soodvisnih razlogov o tem, komu in zakaj gre verjeti, s sklopom katerih sta utemeljili končno odločitev. Ta bo tudi v ponovljenem postopku odvisna od vsakega dokaza posebej in uspeha celotnega dokaznega postopka, kamor bo, kot le eden izmed vseh dokazov, spadala tudi morebitna dopolnitev izvedenskega mnenja oziroma ponovljena ter dodatno osvetljena presoja prilog iz A3 oziroma B20.
 26. Ker sta nižji sodišči z neutemeljeno zavrnitvijo toženkinega predloga za primerjavo podpisov posegli v njeno pravico do izjave (8. točka drugega odstavka 339. člena ZPP), in zaradi protispisnega zaključka sodišča druge stopnje ni bil v celoti osvetljen procesnopravni pomen priloge B20, je Vrhovno sodišče reviziji ugodilo, sodbi sodišča druge in prve stopnje razveljavilo ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje (prvi odstavek 379. člena ZPP), odločitev o stroških pa pridržalo za končno odločbo (tretji odstavek 165. člena ZPP).
 1 Toženka je pred učinkovanjem začasne odredbe skušala „prodati“ predmetno nepremičnino svojemu partnerju, kar je tožnica uspešno izpodbila v drugem sodnem postopku P 16/2012-I, ki je tekel pred Okrožnim sodiščem v Ljubljani, v katerem je v razmerju do pridobitelja uspela z izbrisno tožbo zaradi navideznosti in ničnosti pravnega posla.
 2 Medsebojni dogovor z dne 22. 8. 2003 (Iška vas, list. št. 116), Medsebojni dogovor z dne 22. 8. 2003 (D., list. št. 117), Obračun kupnine z dne 22. 8. 2003 (list. št. 118), Obračun kupnine z dne 22. 8. 2003 (list. št. 120).
 Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP - člen 7, 181, 212, 243, 339, 339/2, 339/2-8
 Obligacijski zakonik (2001) - OZ - člen 50, 52, 533
 VSRS Sklep II Ips 58/2019
 P2RvYy0yMDE1MDgxMTExNDI5OTcy


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 5.8.2015
 IT
 Gazzetta ufficiale dell'Unione europea
 L 208/7
 REGOLAMENTO DI ESECUZIONE (UE) 2015/1349 DELLA COMMISSIONE
 del 3 agosto 2015
 che modifica l'allegato I del regolamento (CE) n. 798/2008 per quanto riguarda la voce relativa al Sud Africa nell'elenco di paesi terzi, loro territori, zone o compartimenti da cui determinati prodotti ottenuti dal pollame possono essere importati e transitare nell'Unione in relazione all'influenza aviaria ad alta patogenicità
 (Testo rilevante ai fini del SEE)
 LA COMMISSIONE EUROPEA,
 visto il trattato sul funzionamento dell'Unione europea,
 vista la direttiva 2002/99/CE del Consiglio, del 16 dicembre 2002, che stabilisce norme di polizia sanitaria per la produzione, la trasformazione, la distribuzione e l'introduzione di prodotti di origine animale destinati al consumo umano (1), in particolare l'articolo 8, frase introduttiva, l'articolo 8, punto 1), primo comma, l'articolo 8, punto 4), e l'articolo 9, paragrafo 4, lettera c),
 considerando quanto segue:
 (1)
 Il regolamento (CE) n. 798/2008 della Commissione (2) definisce le condizioni di certificazione veterinaria per le importazioni e il transito nell'Unione, compreso lo stoccaggio durante il transito, di pollame e prodotti a base di pollame («i prodotti»). Esso dispone che tali prodotti possano essere importati e transitare nell'Unione soltanto dai paesi terzi, loro territori, zone o compartimenti elencati alle colonne 1 e 3 della tabella di cui all'allegato I, parte 1.
 (2)
 Il regolamento (CE) n. 798/2008 stabilisce anche le condizioni che un paese terzo, un suo territorio, una sua zona o un suo compartimento devono rispettare per poter essere considerati indenni dall'influenza aviaria ad alta patogenicità (HPAI).
 (3)
 Il Sud Africa figura nell'elenco dell'allegato I, parte 1, del regolamento (CE) n. 798/2008 in quanto paese terzo dal quale sono autorizzati le importazioni e il transito nell'Unione di ratiti da riproduzione e da reddito, loro uova da cova e loro pulcini di un giorno, carni di ratiti, uova, ovoprodotti e uova esenti da organismi patogeni specifici.
 (4)
 A seguito di focolai di HPAI del sottotipo H5N2 sul territorio del Sud Africa nell'aprile 2011, le importazioni di ratiti da riproduzione e da reddito, di uova da cova e pulcini di un giorno di ratiti, nonché di carni di ratiti sono state vietate dal regolamento di esecuzione (UE) n. 536/2011 della Commissione (3).
 (5)
 In relazione all'evolversi della situazione sanitaria sono stati inoltre adottati i regolamenti di esecuzione della Commissione (UE) n. 991/2011 (4) e (UE) n. 110/2012 (5).
 (6)
 In attesa che il Sud Africa possa dichiarare indenne dalla HPAI l'intero territorio nazionale, le importazioni di carni di ratiti ottenute da animali tenuti in aziende di ratiti registrate e chiuse sono state autorizzate dal regolamento di esecuzione (UE) n. 166/2014 della Commissione (6) e ulteriormente adattate dal regolamento di esecuzione (UE) n. 952/2014 della Commissione (7).
 (7)
 Il 2 marzo 2015 il Sud Africa ha presentato informazioni in merito alla situazione relativa alla HPAI dichiarando il suo intero territorio indenne da tale malattia, e ha richiesto l'autorizzazione a riprendere le esportazioni di carni di ratiti nell'Unione.
 (8)
 Tali informazioni sono state valutate dai servizi della Commissione i quali, sulla base di tale valutazione e delle garanzie fornite dal Sud Africa, hanno concluso che le importazioni di carni di ratiti dovrebbero essere nuovamente autorizzate per l'intero territorio del Sud Africa.
 (9)
 È pertanto opportuno modificare di conseguenza l'allegato I del regolamento (CE) n. 798/2008.
 (10)
 Le misure di cui al presente regolamento sono conformi al parere del comitato permanente per le piante, gli animali, gli alimenti e i mangimi,
 HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
 Articolo 1
 L'allegato I, parte 1, del regolamento (CE) n. 798/2008 è modificato conformemente all'allegato del presente regolamento.
 Articolo 2
 Il presente regolamento entra in vigore il ventesimo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell'Unione europea.
 Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
 Fatto a Bruxelles, il 3 agosto 2015
 Per la Commissione
 Il presidente
 Jean-Claude JUNCKER
 (1) GU L 18 del 23.1.2003, pag. 11.
 (2) Regolamento (CE) n. 798/2008 della Commissione, dell'8 agosto 2008, che istituisce un elenco di paesi terzi, loro territori, zone o compartimenti da cui sono consentiti le importazioni e il transito nella Comunità di pollame e prodotti a base di pollame e che definisce le condizioni di certificazione veterinaria (GU L 226 del 23.8.2008, pag. 1).
 (3) Regolamento di esecuzione (UE) n. 536/2011 della Commissione, del 1o giugno 2011, che modifica l'allegato II della decisione 2007/777/CE e l'allegato I del regolamento (CE) n. 798/2008 per quanto riguarda le voci relative al Sud Africa negli elenchi di paesi terzi e loro parti (GU L 147 del 2.6.2011, pag. 1).
 (4) Regolamento di esecuzione (UE) n. 991/2011 della Commissione, del 5 ottobre 2011, che modifica l'allegato II della decisione 2007/777/CE e l'allegato I del regolamento (CE) n. 798/2008 per quanto concerne le voci riguardanti il Sud Africa negli elenchi di paesi terzi o loro parti relativamente all'influenza aviaria ad alta patogenicità (GU L 261 del 6.10.2011, pag. 19).
 (5) Regolamento di esecuzione (UE) n. 110/2012 della Commissione, del 9 febbraio 2012, che modifica l'allegato II della decisione 2007/777/CE e l'allegato I del regolamento (CE) n. 798/2008 per quanto concerne le voci relative al Sud Africa negli elenchi di paesi terzi e loro parti (GU L 37 del 10.2.2012, pag. 50).
 (6) Regolamento di esecuzione (UE) n. 166/2014 della Commissione, del 17 febbraio 2014, che modifica il regolamento (CE) n. 798/2008 per quanto riguarda le condizioni di certificazione per le importazioni nell'Unione di carni di ratiti d'allevamento destinate al consumo umano e le voci relative a Israele e al Sud Africa nell'elenco di paesi terzi o loro territori (GU L 54 del 22.2.2014, pag. 2).
 (7) Regolamento di esecuzione (UE) n. 952/2014 della Commissione, del 4 settembre 2014, che modifica l'allegato I del regolamento (CE) n. 798/2008 per quanto riguarda la voce relativa alla Malaysia nell'elenco di paesi terzi, loro territori, zone o compartimenti in riferimento all'influenza aviaria ad alta patogenicità e per quanto riguarda i modelli di certificati veterinari per l'importazione di pollame, pulcini di un giorno, uova da cova, carne di pollame, ratiti d'allevamento e uova (GU L 273 del 13.9.2014, pag. 1).
 ALLEGATO
 Nell'allegato I, parte 1, del regolamento (CE) n. 798/2008, la voce relativa al Sud Africa è sostituita dalla seguente:
 Codice ISO e nome del paese terzo o suo territorio
 Codice del paese terzo, suo territorio, zona o compartimento
 Descrizione del paese terzo, suo territorio, zona o compartimento
 Certificato veterinario
 Condizioni specifiche
 Condizioni specifiche
 Qualifica relativa alla sorveglianza dell'influenza aviaria
 Qualifica relativa alla vaccinazione contro l'influenza aviaria
 Qualifica relativa alla lotta contro la salmonella
 Modelli
 Garanzie complementari
 Termine finale (1)
 Data di apertura (2)
 1
 2
 3
 4
 5
 6
 6A
 6B
 7
 8
 9
 «ZA — Sud Africa
 ZA-0
 L'intero paese
 SPF
 EP, E
 S4»
 BPR
 I
 P2
 9.4.2011
 A
 DOR
 II
 P2
 9.4.2011
 HER
 III
 P2
 9.4.2011
 RAT
 VII
 H
 9.4.2011
 25.8.2015


text:
Taśma STICK IT! dwustronna, usuwalna 8 mm STI-5010
 Taśma STICK IT! dwustronna, usuwalna 8 mm
 Dwustronna, usuwalna taśma klejąca w rolce jest doskonałą alternatywą dla tradycyjnego kleju i taśmy dwustronnej. Szybka i łatwa aplikacja oraz możliwość wymiany wkładu sprawia, że klejenie staje się niezwykle komfortowe. Świetnie nadaje się do tymczasowego przyklejania elementów. Doskonała do tworzenia kartek okolicznościowych, scrapbookingu oraz wielu innych projektów kreatywnych. Produkt bezkwasowy, nietoksyczny.
 Rewolucyjna alternatywa dla tradycyjnego kleju i taśmy dwustronnej.
 - dwustronna, usuwalna taśma w rolce idealna przy tworzeniu kartek i innych projektach kreatywnych
 - produkt nie zawiera kwasów
 SYMBOL: STI-5010
 5038041011384
 Taśma biurowa Tesafilm dwustronna - 7,5m x 12mm
 Taśma dwustronna samoprzylepna SMART 38 mm x 10 m
 Taśma dwustronna samoprzylepna SMART 12 mm x 50 m
 Taśma dwustronna samoprzylepna SMART 25 mm x 10 m
 Taśma dwustronna przeźroczysta 3 mm x 10 m
 Taśma dwustronna samoprzylepna SMART 6 mm x 50 m
 Taśma dwustronna samoprzylepna SMART 9 mm x 50 m
 Taśma dwustronna przeźroczysta 6 mm x 10 m
 Taśma dwustronna samoprzylepna SMART 48 mm x 10 m
 Taśma dwustronna, samoprzylepna - 1,5 cm x 10 m
 Taśma dwustronna 15 mm x 10 m
 Taśma dwustronna, samoprzylepna - 0,8 cm x 10 m
 Wkład wymienny do taśmy dwustronnej 8 mm Stick It!
 Wkład wymienny do taśmy dwustronnej usuwalnej 8 mm STICK IT!
 Taśma STICK IT! dwustronna 8 mm


text:
Размисли по пътя към Европа » 2015 » май
 Писмо до Андрей Икономов, съдия във ВАС.
 петък, май 22nd, 2015
 До г-н Адрей Икономов съдия във Върховен административен съд София
 Уважаеми господин Икономов, В последните три години животът ми поднесе възможност два пъти да се срещна с Вас в качеството Ви на върховен административен съдия. Първият път беше през 2012 г. когато Вие бяхте председател на тричленен състав, който разгледа моя жалба срещу МВР по ЗДОИ – дело No 13595/2011 по описа на ВАС. Аз загубих това дело, но от него ми остана светъл спомен за Вашето особено мнение, с което се разграничихте от колежките си и потвърдихте основателността на моята жалба. После петчленен състав на ВАС (дело 8419/2012 г. ) не прие Вашето особено мнение и у мен остана чувството, че във ВАС (съдейки по конкретния казус) от 8 съдии има един почтен, спазващ закона съдия.
 Втората ми среща с Вас е виртуална, от януари 2015 г., когато прочетох Определение No 717/21.01.2015 г. по дело 15872/2014 г. подписано от Вас в качеството Ви на председател на тричленния състав, с което е потвърдено Определение No 9914/16.10.2014 на ПАС по адм. дело 1080/2014 г.
 Допускам, че е възможно да сте подписали определението , изготвено и докладвано от съдия Илияна Славовска без да се запознаете с преписката по делото поради заетост, предоверяване или по друга причина. Поради това си позволявам да припомня основните моменти по казуса.
 Образувано е адм. дело 1391/2012 г. по описа на ПАС въз основа на жалба срещу Решение на ДМДТ – Пловдив. В жалбата се твърди незаконосъобразност и пряка дискриминационност на това решение.
 Съдията по делото Здравка Диева отказва да гледа въпроса за пряката дискриминационност на решението и с определение от 05.07.2012 г. (неподлежащо на обжалване) иска със съответни мотиви от зам.председателя на ПАС да се образува ново дело с нов докладчик от специализиран състав.
 Искането на съдия Диева е уважено, за казуса пряка дискриминация е образувано ново дело 2308/2012 г. със съдия-докладчик Татяна Петрова.
 На 29.11.2012 г. в открито съдебно заседание съдия Т. Петрова счита делото за изяснено и дава ход по същество.
 Три месеца по-късно, на 28.02.2013 съдия Петрова постановява ново Определение 647, с което отменя първоначалното си определение за даване на ход по същество и прекратява делото. Мотив – по същия казус и между същите страни има друго дело – 1391/2012 г. С други думи казусът пряка дискриминация е изваден от първоначалното дело, но въпреки това е останал там.!!!!
 Два месеца преди съдия Петрова да прекрати делото за дискриминация с повторното си определение, съдия Здравка Диева с решение No 2844/27.12.2012 потвърждава атакуваното от нас Решение No 8 на ДМДТ – Пловдив и го оставя в сила въпреки че: а/по закон такса битови отпадъци (ТБО) се определя според количеството на същите; б) назначената от съда съдебно-икономическа експертиза констатира, че в недвижимия имот не се генерират отпадъци; в) ответникът не оспорва експертизата. Съдия Диева намира за справедливо при тези обстоятелства за недвижимият имот ТБО да се определя на базата на 5,5 промила от данъчната оценка, не приема да бъде определяна на базата на 1,2 промила, както е за жилищните имоти. А ако беше спазила закона, трябваше да освободи обекта от плащане на ТБО, след като в него не се генерират отпадъци.
 Съществено в случая е обстоятелството, че в цитираното решение няма никакъв коментар и становище по въпроса за пряката дискриминация. Което е нормално, след като казусът е изваден от това дело и е препратен към специализиран състав.
 Последва частна жалба до ВАС срещу въпросното решение на съдия Диева. Тричленен състав с председател Йовка Дражева и членове Таня Вачева и Иван Раденков също счете за справедливо, при липса на отпадък и непредоставена поради това услуга сметосъбиране, да се начислява ТБО (която трябва да е разходопокривна!!!) на базата на 5,5 промила и потвърди нейното решение с Решение No 9945 по дело 1910/2013 г.
 След като на двете инстанции не бе произнесено решение по същество за наличие или отсъствие на пряка дискриминация, подадох жалба до РС Пловдив в която подробно описах развитието на казуса в ПАС и ВАС. Последва Определение 12200 на ПРС по образуваното дело 15248/2013 г., с което случаят бе препратен „по компетентност” към ПАС.
 Обжалвах пред ПОС Определението на ПРС, но с Определение 139/14.01.2014 бе потвърдено решението на първата инстанция.
 Жалбата ми бе препратена към АС Пловдив и бе образувано ново дело 1080/2014 г. Този път само след една седмица съдията по делото Мариана Михайлова се произнесе с ОПРЕДЕЛЕНИЕ No 9914/ 16. 10. 2014 г. и прекрати делото без да се произнесе по същество.
 12. Съставът, председателстван от Вас отхвърли жалбата ми с цитираното в началото Определение 717/21.01.2015 г. и потвърди първоинстанционното определение. И така, след като жалбата ми срещу пряката дискриминация премина през 9(девет) административни и 2 (двама) граждански съдии така и не дочаках произнасяне по същество – е ли налице пряка дискриминация в атакуванато решение No 8 на ДМДТ – Пловдив или не.
 13. За да придобиете още по-пълна представа за произвола на ДМДТ и отношението на ПАС и ВАС по случая се налага да посоча още следното. С цитираното вече по-горе Решение No 9945 по дело 1910/2013 г. по повод на жалбата ми срещу Решението на съдия Диева за незаконосъобразността на начина на определяне на ТБО, тричленният състав прави важни уточнения. По-конкретно посочва, че „... община Пловдив, с наредбата си по чл. 9 ЗМДТ, е създала ред, по който лицата, които няма да ползват имотите си и поради това се презумира, че няма да ползват и услугата, ще уведомят общината за този релевантен за таксата факт. Общината обаче не е създала ред, по който лицата по чл. 64 ЗМДТ, които по други причини са решили, че няма да ползват услугата сметосъбиране и сметоизвозване могат да я уведомят и това уведомяване да има правопоражадащо за недължимостта на таксата значение. (Разбира се при запазване възможността на общината да контролира декларираното неползване). Неизпълнението на законовото задължение на общината да създаде ред, по който да се извърша декларирането на предстоящото неползване на услугата не може по какъвто и да било начин да повлияе на правото на субекта, който не е ползвател на услугите да не заплати дължимите за нея такси. Последното, както бе вече посочено, е гарантирано от закона стига само надлежно да е уведомил общината преди началото на отчетния период.
 И още: „Първо. Таксата не е данък. За нея няма разпоредба, аналогична на разпоредбата на чл. 13 ЗМДТ, която да сочи, че таксата се заплаща независимо дали недвижимите имоти се използват или не.
 И второ. Законодателят обвързал плащането на таксата с ползването на услугата. Член 8, ал. 5 ЗМДТ изрично сочи, че лицата, които не ползват услугата през съответната година или през определен период от нея, се освобождават от заплащане на съответната такса. Следователно законодателят е обвързал пряко дължимостта на таксата само и единствено с ползването на услугата. Не с ползването на имота.”
 На базата на тези становища на ВАС своевременно подадох декларация през 2013 г за отказ от ползване на услугата сметосъбиране, сметоизвозване и сметообработка през 2014 г., а съответно през 2014 г. за отказ от ползване на тази услуга през 2015 г. В двата случая декларацията ми не бе приета от ДМДТ с мотив, че трябва да представя документ от ВиК и Енергоснабдяване, че в обекта е спряно водоподаването и електрозахранването. В двата случая отново напомних, че нежилищният имот се използва и водата и токът не може да бъдат спряни. Това изобщо не впечатли ДМДТ и независимо от становището на ВАС, цитирам повторно: „...законодателят е е обвързал пряко дължимостта на таксата само и единствено с ползването на услугата, не с ползването на имота” и за двете години ми е начислена ТБО.
 Посочих неприемането на двете цитирани декларации за отказ от услугата като пример за преднамерена и продължаваща във времето дискриминация, но съдията по дело 1080/2014 М. Михайлова не намери за необходимо да задължи, в съответствие с решението на ВАС, ДМДТ да приеме декларациите ми.
 Съдия Илияна Славовска е записала в подписаното и от Вас определение, че: „Правилно жалбата е оставена без разглеждане в частта, с която съдът е формулирал като искане да се приеме и уважи декларация за отказ от ползване на услугите сметосъбиране, сметоизвозване и сметообработка и съответно да отмени определената ТБО за 2014 г. От твърденията се установява, че при първоначалното подаване на тази декларация органът е указал на декларатора да отстрани нередовности, това разпореждане е получено от ищеца през 2013 г., при което същият е подал нова декларация, но отново липсват данни за акта, с който е определен размера на дължимата такса, както и датата на връчване и доколкото се въвежда с молбата от 15.07.2014 г. правилно е оставено без разглеждане.”
 За нея е без значение очевидно, че искането на органа да отстраня нередовности в декларацията е в противоречие с позицията на ВАС. Органът счита за нередности неща, които не са нередност според съда. Т.е. не е задължително да бъде спряно водоподаването и електрозахранването за да бъде приета декларацията. И второ, съдия Славовска не е отчела обстоятелството, че декларацията за отказ от ползване на услугата трябва да се подаде достатъчно предварително преди края на предшестващата година, а размерът на дължимата такса се определя половин година по-късно. Пък и в случая не е важно какъв е размерът на таксата, предмет на спора е правомерно ли е приемането или неприемането на декларацията за отказ от услугата.
 Въпреки че писмото ми стана много дълго, ще си позволя да цитирам още един пасаж от Определението, подготвено от докладчика Славовска: „Счита определението за неправилно и моли съда да го отмени като върне делото на първоинстанционния съд за разглеждане по същество.” А аз съм написал в жалбата си: Досегашните разглеждания на казуса създават у мен обосновано впечатление за необективност, зависимост и пристрастност на Пловдивски административен съд, поради което моля ВИЕ да се произнесете по същността на спора:
 Последния пример оставям без коментар.
 Уважаеми господин Икономов,
 Иска ми се да вярвам, че сте подписали Определението, изготвено от съдия Славовска, в качеството си на председател на състава, без да проучите подробно преписката, било поради заетост, било поради предоверяване спрямо написаното от съдия Славовска. Това не е добре, но е по-добре в сравнение със случая, че сте се запознали с материалите по делото и въпреки всичко сте подписал. Не ми се иска да живея с представата, че приемате за законосъобразно Определението на съдия Т. Петрова по дело 2308, с което тя твърди, че въпросът за дискриминацията се съдържа в още едно дело след като е изваден от него. За мен това определение е документ с невярно съдържание, съставен и използван за да се избегне произнасяне по същество дали ДМДТ – Пловдив е упражнила дискриминация или не при определянето на ТБО за въпросния недвижим нежилищен имот. Ще ми се да получа потвърждение че сте същият принципен, смел и почтен съдия, който написа Особеното мнение, което споменах в началото. Иска ми се да остана с представата, че поне един от деветте съдии, участвали в разглеждането на казуса за пряката дискриминация не е скаран със закона и справедливостта. Защото е трудно да се живее с мисълта, че Административният съд е създаден за да легитимира безобразията на бюрократи от всякакъв род.
 Все още с уважение: ....................................Димитър Николов Митев, тел. 0888/704984 e-mail: dimitr_mitev@abv.bg
 ПП. Пропуснах да припомня, че по аналогичен казус има решение на Комисията за защита от дискриминация No 113 от 21.06. 2011 г. по преписка 267 /2009 г. Казусът е определен като форма на пряка дискриминация според типа собственост. Посочил съм го във всички свои жалби.
 До 23 май 2015 г. отговор не съм получил. Предполагам че мълчанието ще продължи.
 Posted in Казусът "Такса смет" 2 - пряка, преднамерена и продължителна във времето дискриминация | No Comments »


text:
Ventilators ir ierīce gāzu pārvietošanai. Tos lieto, ja gāzes pārvietošanai nepieciešamais spiediens ir mazāks par ~150 kPa. Iekārtas, kas nodrošina lielākus spiedienus, sauc par kompresoriem.
 Iedalījums
 Ventilatorus iedala:
 Aksiālie ventilatori. Tiem ir relatīvi mazi izmēri, liela ražība un mazs maksimālais spiediens. Gāzes plūsma tajos nemaina virzienu.
 Centrbēdzes ventilatori. Tiem ir iespējams lielāks maksimālais spiediens, un gāze, ieejot darba ratā, maina virzienu par 90°; šī iemesla dēļ tiem ir lielāki izmēri nekā aksiālajiem ventilatoriem ar tādu pašu ražību.
 Aksiālie ventilatori
 Tie ir plaši izplatīti dažādās dzesēšanas sistēmās (piemēram, datoriem, automašīnām, utt). Ja gāzi ir jāpārvieto caur cauruli, ventilatoru parasti ievieto caurules iekšienē; ja gaisu nepieciešams tikai samaisīt, lieto ventilatorus bez apvalka. Aksiālos ventilatorus iespējams darbināt arī reversīvi (var sūknēt gāzi uz vienu pusi, bet, ja griež uz otru pusi, var sūknēt arī uz otru pusi).
 Aksiālajos ventilatoros gāzes plūsma ir paralēla vārpstai. Sprauga starp apvalku un darba ratu ietekmē sasniedzamo spiedienu. Lāpstiņu forma būtiski ietekmē ventilatora efektivitāti. 20. gs. 20. gados, kad mēģināja izveidot pirmos aksiālos kompresorus, pirmie mēģinājumi izgāzās, jo tika lietotas plakanas lāpstiņas, ar kurām nebija iespējams sasniegt pietiekošu efektivitāti. Visefektīvākie ir aksiālie ventilatori ar uz vienu pusi izliektām, mainīga biezuma lāpstiņām (airfoil), taču tie darbojas tikai vienā virzienā. Ja nepieciešams reversīvais ventilators, tad tam vajag simetriskas formas lāpstiņas.
 Ja nepieciešams lielāks spiediens, iespējams vairākus ventilatorus salikt citu aiz cita (virknē). Ventilatoriem šādu risinājumu parasti nelieto. Šādi ir aksiālie kompresori, kurus lieto gāzturbīnās. Tiem ir mazāks ārējais diametrs pie tādas pašas ražības nekā centrbēdzes kompresoriem.
 Centrbēdzes ventilatori
 Centrbēdzes ventilators sastāv no skrejrata (rotora), darba lāpstiņām un spirālkameras. Skrejratu veido rumba, kas nostiprināta uz vārpstas, disks un darba lāpstiņas. Sūcvads pievienots spirālkamerai ass virzienā, bet spiedvads iziet no tās rata pieskares virzienā. Skrejratam griežoties, ventilatora sūces atvērumā rodas retinājums un gaiss ieplūst ventilatorā. Skrejratā gaiss maina virzienu par 90o, saspiežas, un centrbēdzes spēku iedarbības rezultātā tiek izmests spirālkamerā un tālāk spiedvadā.
 Skrejrata darba lāpstiņas var būt izliektas uz priekšu, atpakaļ vai var būt radiālas. Ventilatori, kuriem ir uz priekšu izliektas lāpstiņas, attīsta lielāku spiedienu, bet ventilatoriem ar atpakaļ izliektām lāpstiņām ir lielāks lietderības koeficients un mazāks trokšņa līmenis.
 Atkarībā no attīstītā spiediena, ventilatorus iedala:
 • zemspiediena (1000 Pa);
 • vidēja spiediena (1000-3000 Pa);
 • augstspiediena (3000-12000 Pa).
 Centrbēdzes ventilatorus lieto ēku piespiedu ventilācijas, gaisa kondicionēšanas, pneimotransporta sistēmās. Centrbēdzes ventilatori konstruktīvi ir līdzīgi centrbēdzes sūkņiem. Lai arī centrbēdzes ventilatorus ir iespējams izgatavot bez apvalka, tādus tomēr lieto visai reti (lai sūknētu gaisu no dažiem pagrabiem). Centrbēdzes ventilatoru apvalks parasti ir spirālveida. Centrbēdzes ventilatoru lieto arī dažos fēnos, jo tie var nodrošināt lielāku spiedienu. Centrbēdzes ventilatoriem vienā pakāpē var sasniegt lielāku spiediena starpību kā aksiālajiem ventilatoriem. Augstspiediena ventilatori ir visai skaļi. Dažu paveidu sirēnas būtībā ir modificēti centrbēdzes ventilatori.
 Ventilatora darbības parametri
 Galvenie ventilatora darbības parametri ir:
 • pārvietojamā gaisa daudzums vai ražīgums L, m3/h (m3/s);
 • pilnais spiediens ρ, Pa;
 • skrejrata apgriezienu skaits minūtē n, apgr/min (rpm);
 • patērētā jauda N, kW;
 • lietderības koeficients η.
 Ventilatora darbība atkarīga no ventilācijas sistēmas gaisa vadu īpatnībām. Viens un tas pats ventilators pie viena un tā paša apgriezienu skaita minūtē dažādos sistēmas tīklos radīs dažādus spiedienus un pievadīs atšķirīgus gaisa daudzumus.
 Jācenšas izvairīties no vairāku ventilatoru vienlaicīgas darbības, tomēr var būt gadījumi, kad ar vienu ventilatoru nevar nodrošināt nepieciešamo ražīgumu vai spiedienu. Ventilatori var būt savienoti paralēli vai virknē. Ja jāpalielina pārvietojamais gaisa daudzums, ventilatorus saslēdz paralēli, ja jāpalielina spiediens (pie nemainīga gaisa daudzuma), tad ventilatorus slēdz virknē.
 Tehnika


type: contracts

text:
 8.10.2015
 MT
 Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea
 L 263/42
 DEĊIŻJONI TAL-KUMITAT KONĠUNT TAŻ-ŻEE
 Nru 250/2014
 tat-13 ta' Novembru 2014
 li temenda l-Protokoll 31 tal-Ftehim ŻEE, dwar kooperazzjoni f'oqsma speċifiċi li ma jagħmlux parti mill-erba' libertajiet [2015/1809]
 IL-KUMITAT KONĠUNT TAŻ-ŻEE,
 Wara li kkunsidra l-Ftehim dwar iż-Żona Ekonomika Ewropea (“il-Ftehim ŻEE”), u partikolarment l-Artikoli 86 u 98 tiegħu,
 Billi:
 (1)
 Huwa xieraq li titkompla l-kooperazzjoni bejn il-Partijiet Kontraenti għall-Ftehim ŻEE fl-azzjonijiet tal-Unjoni ffinanzjati mill-baġit ġenerali tal-Unjoni Ewropea fir-rigward tal-implimentazzjoni, l-operat u l-iżvilupp tas-Suq Intern.
 (2)
 Huwa xieraq li din il-kooperazzjoni tkompli wara l-31 ta' Diċembru 2013, irrispettivament minn meta din id-Deċiżjoni tkun adottata jew jekk it-twettiq tar-rekwiżiti kostituzzjonali għal din id-Deċiżjoni tal-Kumitat Konġunt taż-ŻEE, jekk ikun hemm, jiġix innotifikat wara l-10 ta' Lulju 2014.
 (3)
 Entitajiet stabbiliti fl-Istati tal-EFTA għandhom ikunu intitolati jipparteċipaw fl-attivitajiet li jibdew qabel id-dħul fis-seħħ tad-Deċiżjoni. L-ispejjeż imġarrba għal dawn l-attivitajiet, li l-implimentazzjoni tagħhom tibda wara l-1 ta' Jannar 2014, jistgħu jitqiesu eliġibbli taħt l-istess kundizzjonijiet bħal dawk applikabbli għal spejjeż imġarrba minn entitajiet stabbiliti fl-Istati Membri tal-UE, sakemm din id-Deċiżjoni tidħol fis-seħħ qabel ma tintemm l-azzjoni konċernata.
 (4)
 Għalhekk, il-Protokoll 31 għall-Ftehim ŻEE għandu jiġi emendat sabiex jippermetti li din il-kooperazzjoni estiża tkompli għaddejja wara l-31 ta' Diċembru 2013,
 ADOTTA DIN ID-DEĊIŻJONI:
 Artikolu 1
 L-Artikolu 7 tal-Protokoll 31 tal-Ftehim ŻEE għandu jiġi emendat kif ġej:
 1.
 Il-paragrafu li ġej jiddaħħal wara l-paragrafu 8:
 “9. L-Istati tal-EFTA, mill-1 ta' Jannar 2014, jipparteċipaw fl-azzjonijiet tal-Unjoni relatati mal-linji baġitarji li ġejjin, imdaħħla fil-baġit ġenerali tal-Unjoni Ewropea għas-sena finanzjarja 2014:
 —
 Linja tal-baġit 02 03 01:‘L-operat u l-iżvilupp tas-suq intern partikolarment fl-oqsma tan-notifika, iċ-ċertifikazzjoni u l-approssimazzjoni settorjali’,
 —
 Linja tal-baġit 12 02 01:‘L-implimentazzjoni u l-iżvilupp tas-suq intern.’
 L-ispejjeż imġarrba għal attivitajiet li l-implimentazzjoni tagħhom tibda wara l-1 ta' Jannar 2014, jistgħu jitqiesu eliġibbli mill-bidu tal-azzjoni taħt il-ftehim tal-għotja jew id-deċiżjoni tal-għotja konċernati, dment li d-Deċiżjoni tal-Kumitat Konġunt taż-ŻEE Nru 250/2014 ta' 13 ta' Novembru 2014 tidħol fis-seħħ qabel tmiem l-azzjoni.”
 2.
 Il-kliem “paragrafi 5, 6, 7 u 8” fil-paragrafi 3 u 4 huma ssostitwiti bil-kliem “paragrafi 5 sa 9”.
 Artikolu 2
 Din id-Deċiżjoni għandha tidħol fis-seħħ fil-jum wara l-aħħar notifika skont l-Artikolu 103(1) tal-Ftehim ŻEE (*).
 Għandha tapplika mill-1 ta' Jannar 2014.
 Artikolu 3
 Din id-Deċiżjoni għandha tiġi ppubblikata fit-Taqsima taż-ŻEE u fis-Suppliment taż-ŻEE ta' Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea.
 Magħmul fi Brussell, it-13 ta' Novembru 2014.
 Għall-Kumitat Konġunt taż-ŻEE
 Il-President
 Kurt JÄGER
 (*) Mhumiex indikati rekwiżiti kostituzzjonali.


text:
Een gedecentraliseerde treindienst is een treindienst die wordt uitgevoerd in opdracht van een regionale overheid, in plaats van de landelijke overheid zoals vroeger gebruikelijk was. In Nederland is een groot aantal regionale lijnen gedecentraliseerd, in België worden alle spoorlijnen nog geëxploiteerd door de landelijke maatschappij NMBS.
 Nederland
 Artikel 20 van de Wet personenvervoer 2000 bepaalt dat het Rijk concessies voor het openbaar vervoer per trein verleent, behalve voor bij algemene maatregel van bestuur of ministerieel besluit aangewezen vervoersdiensten die de daarbij aangegeven stations verbinden; hiervoor worden concessies verleend door de betreffende OV-autoriteit (provinciale of regionale overheid). Voor al het openbaar vervoer per trein buiten het hoofdrailnet zijn inmiddels OV-autoriteiten aangewezen.
 Deze spoorwegen zijn regionaal openbaar vervoer. Deze treindiensten worden openbaar aanbesteed. Op de gedecentraliseerde spoorlijnen rijden vaak andere vervoerders die naast het spoorvervoer ook het busvervoer in de regio verzorgen.
 Zo is er bijvoorbeeld het Besluit aanwijzing vervoersdienst provincie Zuid-Holland regionaal openbaar vervoer per trein, dat de provincie Zuid-Holland concessieverlener maakt voor de lijnen Gouda - Alphen aan den Rijn - Leiden en Dordrecht - Geldermalsen, onverlet latend de rechten van NS om het traject Alphen aan den Rijn - Leiden (dat onderdeel is van het hoofdrailnet) ook te bedienen.
 Gedecentraliseerd personenvervoer per spoor
 Syntus heeft van Gelderland een onderhandse gunning gekregen. De andere lijnen zijn openbaar aanbesteed.
 De lijn Gouda - Alphen aan den Rijn zou deel gaan uitmaken van de RijnGouwelijn, waardoor ze net als de lijnen van RandstadRail een lokaalspoorweg zou worden en niet langer onder de Spoorwegwet zou vallen. Dit project is niet doorgegaan.
 Mogelijk zal in de toekomst de railinfrastructuur die alleen voor gedecentraliseerd treinvervoer wordt gebruikt, ook gedecentraliseerd worden. Daarmee zal het monopolie van ProRail als landelijke railinfrabeheerder doorbroken worden.
 Zie ook
 Recente geschiedenis van de spoorwegen in Nederland
 Lijst van Nederlandse spoorwegmaatschappijen (personenvervoer)
 Spoorwegen in Nederland


text:
Kovo 24 yra 83-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 84-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 282 dienos.
 Informacija
 Šventės
 Tarptautinė tuberkuliozės diena.
 Vardadieniai
 Daumantas – Daumantė – Donardas – Ganvilė – Gabrielius – Liucija
 Šią dieną Lietuvoje
 Įvykiai
 1285 – Daumantas įsiveržė į Tverės vyskupo valdas ir ten žuvo. Lietuvos valdovu tapo Butigeidis.
 1798 – Vilniuje įsteigtas paštas.
 1918 – Lietuvos Tarybos delegacija kreipėsi į popiežiaus nuncijų Miunchene, prašydama popiežių pripažinti Lietuvos nepriklausomybę ir suteikti jai apaštališką palaiminimą.
 1932 – įkurta Vilniaus karaimų istorijos bičiulių draugija.
 Gimimo dienos
 1845 m. – Juozas Miliauskas-Miglovara, rašytojas, knygnešys, visuomenės veikėjas (m. 1937 m.).
 1883 m. – Jonas Balčius, Lietuvos visuomenės veikėjas, daraktorius (m. 1945 m.).
 1885 m. – Juozas Balčikonis, kalbininkas, vertėjas (m. 1969 m.).
 1893 m. – Vytautas Steponaitis, Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas leitenantas, karo istorikas, bibliografas, redaktorius, kolekcionierius (m. 1957 m.).
 1894 m. – Viktoras Giedrys, Lietuvos karinis veikėjas, brigados generolas (m. 1955 m.).
 1904 m. – Vladas Raila, JAV lietuvių spaudos darbuotojas, literatas, teatralas (m. 1997 m.).
 1907 m. – Justina Kauneckienė-Kairytė, Lietuvos mokslininkė, zoologė (m. 1964 m.).
 1914 m. – Vaclovas Muraška, lietuvių teatro ir kino aktorius (m. 1973 m.).
 1915 m. – Julijonas Būtėnas, Lietuvos žurnalistas, pasipriešinimo okupaciniams režimams veikėjas (m. 1951 m.).
 1921 m. – Vitalis Gruodis, Lietuvos teatro aktorius, teatro, televizijos ir kino režisierius.
 1924 m. – David Borwein, Lietuvos žydų kilmės Kanados matematikas (m. 2021 m.).
 1926 m. – Vincas Joneliūnas, Lietuvos inžinierius mechanikas, technologijos mokslų daktaras.
 1933 m. – Petras Ivoškus, pedagogas, politinis kalinys, Šiaulių miesto politinis ir visuomenės veikėjas.
 1934 m.:
 Petras Čyras, Lietuvos kelių inžinierius, ergonomikos specialistas, technologijos mokslų daktaras.
 Ramutis Balčiūnas, lietuvių dirigentas (m. 2009 m.).
 1935 m. – Jonas Blaževičius, Lietuvos politinis veikėjas.
 1936 m. – Mykolas Pronckus, agronomas, žemės ūkio mokslų daktaras, politinis bei visuomenės veikėjas.
 1942 m. – Pranas Dirginčius, politinis bei visuomenės veikėjas.
 1943 m. – Gražina Elena Juknevičienė, Lietuvos architektė, restauratorė.
 1944 m.:
 Benediktas Vilmantas Rupeika, signataras.
 Julius Lenčiauskas, žurnalistas.
 Liudvika Daliuta Domarkienė, politinė bei visuomenės veikėja.
 1945 m. – Eugenija Meškienė, zootechnikė, agrarinių mokslų daktarė, Lietuvos politinė veikėja (m. 2008 m.).
 1948 m. – Algirdas Kuprys, politinis bei visuomenės veikėjas.
 1949 m.:
 Jonas Čepinskis, Lietuvos ekonomistas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.
 Liudmila Liulienė, pedagogė, politinė bei visuomenės veikėja.
 1950 m. – Kazimieras Mizgiris, Lietuvos fotografas, galerininkas.
 1953 m. – Edmundas Laucys, ūkininkas, politinis bei visuomenės veikėjas.
 1954 m. – Aleksandras Šepkus, lietuvių juvelyras (m. 2021 m.).
 1956 m.:
 Jonas Virbickas, energetikas, Lietuvos politinis veikėjas.
 Regina Rapkevičienė, politinė veikėja.
 1957 m. – Jadvyga Daukantaitė, gydytoja, politinė bei visuomenės veikėja.
 1958 m.:
 Gediminas Vaidila, politinis bei visuomenės veikėjas.
 Ramūnas Čeponis, Lietuvos tapytojas, grafikas.
 Regina Lukoševičienė, politinė bei visuomenės veikėja.
 1962 m. – Lidija Rėkašienė, politinė bei visuomenės veikėja.
 1965 m. – Virginijus Kinčinaitis, Lietuvos dailės teoretikas, kritikas.
 1966 m. – Ramūnas Plerpa, inžinierius energetikas, Lietuvos politinis veikėjas.
 1976 m. – Marius Lygnugaris, politinis bei visuomenės veikėjas.
 1980 m. – Jaroslav Voitechovič, politinis bei visuomenės veikėjas.
 1983 m. – Domantas Razauskas, dainų autorius ir atlikėjas, poetas, gitaristas, kompozitorius.
 Mirtys
 1846 m. – Liudvikas Adomas Jucevičius, žemaičių lietuviškojo sąjūdžio dalyvis, literatas ir kraštotyrininkas (g. 1813 m.).
 1872 m. – Kazimieras Dalenas, 1831 m. ir 1863 m. sukilimų veikėjas (g. 1802 m.).
 1897 m. – Andrius Barkauskas, poetas (g. 1843 m.).
 1902 m. – Jonas Balinskis, Lietuvos gydytojas psichiatras, medicinos daktaras (g. 1827 m.).
 1921 m. – Juozas Šnapštys-Margalis, Lietuvos poetas, kunigas (g. 1877 m.).
 1928 m. – Vilhelmas fon Urachas, 2-asis Uracho hercogas Vilhelmas II, nevainikuotas Lietuvos karalius Mindaugas II (g. 1864 m.).
 1932 m. – Feliksas Kudirka, Romos katalikų kunigas, marijonų provincijos JAV įkūrėjas, katalikiškų organizacijų steigėjas (g. 1870 m.).
 1934 m. – Kazys Burokas, Lietuvos knygnešys (g. 1866 m.).
 1942 m. – Kristupas Čibiras, Lietuvos kunigas, teologas, Vilniaus krašto visuomenės veikėjas (g. 1888 m.).
 1943 m. – Vincas Kiršinas, Lietuvos karinis veikėjas, Generalinio štabo pulkininkas (g. 1896 m.).
 1947 m. – Jurgis Krikščiūnas, Lietuvos agronomas ekonomistas, žemės ūkio kooperacijos, visuomenės veikėjas, politikas (g. 1894 m.).
 1960 m. – Elena Laumenskienė-Stanek, Murauskienė, Lietuvos pianistė, pedagogė, kompozitorė (g. 1880 m.).
 1961 m. – Leonas Prūseika, teisininkas, LSDP veikėjas, JAV lietuvių socialdemokratų spaudos darbuotojas (g. 1887 m.).
 1981 m. – Albinas Bernatavičius, muzikos mokytojas ir chorvedys (g. 1940 m.).
 1983 m. – Stasys Yla, Lietuvos kunigas, rašytojas, Lietuvos katalikų mokslų akademijos akademikas (g. 1908 m.).
 1985 m. – Napoleonas Petrulis, lietuvių dailininkas, skulptorius (g. 1909 m.).
 1986 m. – Kristupas Mikalojus Radvila, didikas, Lenkijos ūkio ir politinis veikėjas (g. 1898 m.).
 1995 m. – Pranas Gudelis, Lietuvos agronomas, biomedicinos mokslų daktaras (g. 1923 m.).
 2004 m. – Vytautas Aleksandras Jonynas, Lietuvos literatūros kritikas (g. 1918 m.).
 Šią dieną pasaulyje
 Įvykiai
 1828 – JAV Kongresas priėmė įstatymą dėl pirmojo valstybinio geležinkelio statybos.
 Gimimo dienos
 1874 m.:
 Harry Houdini, vienas garsiausių visų laikų iliuzionistų, daugelio šiuolaikinių triukų ir metodų pradininkas, eskeipologistas (m. 1926 m.).
 Luigi Einaudi, Italijos ekonomistas ir politikas. Nuo 1948 iki 1955 m. jis buvo antruoju Italijos Respublikos prezidentu (m. 1961 m.).
 1884 m. – Piteris Džozefas Viljamas Debijus, Nyderlandų ir JAV fizikas ir chemikas, Nobelio chemijos premijos laureatas (m. 1966 m.).
 1891 m. – Sergejus Vavilovas, sovietinis fizikas, fizinės optikos mokslo mokyklos kūrėjas buvusioje SSRS (m. 1951 m.).
 1903 m. – Adolf Friedrich Johann Butenandt, 1939 m. Nobelio chemijos premijos laureatas (m. 1995 m.).
 1917 m. – Džonas Kauderis Kendru, anglų biochemikas, Nobelio chemijos premijos laureatas (m. 1997 m.).
 1919 m. – Alfredas Jaunušanas, latvių teatro aktorius, režisierius (m. 2008 m.).
 1921 m. – Vasilijus Smyslovas, Rusijos šachmatininkas, tarptautinis didmeistris (m. 2010 m.).
 1928 m. – Christian Poncelet, konservatyvus Prancūzijos politikas.
 1930 m. – Steve McQueen, amerikiečių aktorius (m. 1980 m.).
 1940 m. – Robert Gordon Mackie, amerikiečių mados dizaineris.
 1944 m. – Vojislavas Koštunica, buvęs serbų politikas ir paskutinis Jugoslavijos Federacinės Respublikos prezidentas.
 1965 m.:
 Piteris Džeikobsonas, amerikiečių aktorius.
 Mark William Calaway, profesionalus JAV imtynininkas.
 1970 m. – Lara Flin Boil, amerikiečių aktorė.
 1973 m. – Jacekas Bonkas, lenkų futbolininkas, nacionalinės rinktinės kapitonas.
 1975 m. – Karlas Tomas Konis Johansonas, profesionalus Švedijos tenisininkas.
 1978 m. – Tomašas Ujfalušis, futbolininkas.
 1979 m. – Periklís Iakovákis, Graikijos lengvaatletis.
 1981 m. – Gary Paffett, automobilių sporto lenktynininkas iš Didžiosios Britanijos.
 1984 m. – Chris Bosh, JAV krepšininkas.
 1988 m. – Aiga Grabuste, Latvijos lengvaatletė.
 Neaprašyti
 1903 – Adolfas Butenantas (Adolf Butenandt), vokiečių biochemikas, 1939 metais apdovanotas Nobelio premija už lytinių hormonų tyrimą.
 Mirtys
 1455 m. – Mikalojus V, 208-asis Romos katalikų bažnyčios popiežius (1447 m.) (g. 1397 m.).
 1603 m. – Elžbieta I, Anglijos, Prancūzijos (tik nominaliai) ir Airijos karalienė nuo 1558 m. lapkričio 17 d. iki mirties (g. 1533 m.).
 1905 m. – Žiulis Gabrielis Vernas, prancūzų rašytojas, mokslinės fantastikos žanro pradininkas.
 1944 m. – Richardas Jepsenas Detlefzenas, vokiečių architektas, architektūrologas (g. 1864 m.).
 1946 m. – Aleksandras Aliochinas, Rusijos šachmatininkas, ketvirtasis pasaulio čempionas (g. 1892 m.).
 1948 m. – Nikolajus Berdiajevas, rusų filosofas, religinio egzistencializmo atstovas (g. 1874 m.).
 1962 m. – Ogiustas Pikaras, šveicarų fizikas ir inžinierius (g. 1884 m.).
 1977 m. – Maksimas Saburovas, sovietinis partinis ir valstybės veikėjas (g. 1900 m.).
 2002 m. – Sesaras Milšteinas, Argentinos biochemikas. 1984 m. apdovanotas Nobelio medicinos premija už antikūnų tyrimus (g. 1927 m.).
 2020 m. – Albert Uderzo, Prancūzijos komiksų dailininkas ir scenaristas. Pasaulyje jis labiausiai žinomas dėl savo sukurtų Asterikso serijų, taip pat kartu dirbo su René Goscinny (g. 1927 m.).
 2021 m. – Uldis Bėrzinis, Latvijos poetas, žurnalistas, vertėjas, politinis veikėjas (g. 1944 m.).
 Neaprašyti
 1882 – Henris Vodsvertas Longfelas (Henry Wadsworth Longfellow), JAV rašytojas.
 Šaltiniai
 Kovas


text:
Det følger af grundlovens § 73, stk. 1, 3 pkt., at ekspropriation kun kan ske ifølge lov og mod fuldstændig erstatning.
 Med formuleringen om “fuldstændig erstatning” sigtes der mod, at der skal tildeles erstatning for det afståedes værdi i handel og vandel, jf. ekspropriationsproceslovens § 17, stk. 4. Udgangspunktet er derfor, at lodsejer hverken skal erstattes mere eller mindre, end hvis der var foretaget en almindelig fri handel. Der kan dog være tilfælde, hvor det afståede på ekspropriationstidspunktet umiddelbart repræsenterer en bestemt handelsværdi, og hvor det inden for nærmeste fremtid forventes, at det afståede vil repræsentere en større værdi. I dette tilfælde tales der om erstatning for forventningsværdi, hvilket ofte er relevant ved afståelse af landbrugsarealer.
 De danske domstole har ved flere lejligheder taget stilling til spørgsmålet om erstatning som følge af forventningsværdi.
 I afgørelsen U.2001.67 H blev der eksproprieret et større areal af en landbrugsejendom til anlæg af en rundkørsel i Skejby ved Aarhus. I forbindelse med sagens tidligere behandling hos ekspropriationskommissionen og taksationskommissionen var erstatningen blevet fastsat til 8 kr. pr. m2. Dette under hensyntagen til, at ejendommen ikke var udlagt til andre formål end landbrug, idet ejendommen dog lå i et område, der af Aarhus Kommune blev betragtet som et fremtidigt byudviklingsområde. Landsretten fandt dernæst, at det var ubestridt, at der til et eksproprieret areal beliggende i nærheden af Aarhus ved en hovedfærdselsåre måtte være en forventningsværdi. Landsretten lagde ved sin afgørelse vægt på arealets beliggenhed samt en syns- og skønserklæring, hvorefter handelsværdien af arealet var mindst 35 kr. pr. m2. På denne baggrund fastsatte landsretten skønsmæssigt erstatningen til 20 kr. pr. m2. Det afgørende for Højesteret blev ligeledes skønsmændenes erklæring samt den efterfølgende forklaring. Dette sammenholdt med oplysninger om priser pr. m2, som der i årene omkring ekspropriationstidspunktet var opnået ved salg af sammenlignelige ejendomme i Skejby, medførte, at Højesteret i overensstemmelse med skønsmændenes vurdering fastsætte erstatningen pr. m2 til 35 kr.
 I afgørelsen 1998.1497 H blev der i forbindelse med etableringen af motorvejen vest for Aarhus i 1991 ligeledes lagt vægt på den i sagen forelagte skønserklæring, ligesom oplysningerne om bygningerne og ejendommens beliggenhed tæt ved Aarhus var afgørende for, at der for en del af det afståede areal blev tildelt en erstatning som følge af betragtninger om forventningsværdi. Efter anlægget af motorvejen var en del af det eksproprierede areal blevet inddraget under et erhvervsområde ved Søften. Højesteret fandt herefter, at den forventningsværdi, som var knyttet til dette areal, måtte anses som en direkte følge af motorvejens anlæg og placering, hvorfor Højesteret ikke fandt grundlag for at imødekomme kravet om tillæg for forventningsværdi for så vidt angår dette areal.
 De nævnte afgørelser viser, at Højesteret ved vurderingen af, om der skal tildeles en erstatning som følge af forventningsværdi - foruden den konkrete ejendoms beliggenhed og plangrundlaget - lægger afgørende vægt på syns- og skønserklæringer og sammenlignelige handler.
 Dermed vurderes det, at Højesteret kræver, at der foreligger et sikkert grundlag for, at der kan tildeles en erstatning, som afspejler en højere værdi end den umiddelbare karakter af det afståede areal - i dette tilfælde landbrugsjord. Den sidstnævnte afgørelse viser derudover, at det er arealets status på ekspropriationstidspunktet, som er afgørende for, om der kan tildeles erstatning for forventningsværdi. Forventningsværdien må således ikke være en direkte følge af det anlæg, der etableres.
 Har du spørgsmål i forbindelse med erstatning for forventningsværdi ved ekspropriation, er du altid velkommen til at kontakte os.


text:
Die Unsterblichen oder auch die persischen Unsterblichen (griech: Ἀθάνατοι) bildeten eine militärische Eliteeinheit des antiken Perserreiches. Bis heute ist keine persische Quelle überliefert, in der sie erwähnt wurden. Stattdessen wurden sie ausschließlich von griechischen Geschichtsschreibern genannt.
 Aufgabe
 Herodot bezeichnete die Unsterblichen vom militärischen Gesichtspunkt her als schwere Infanterie. Im Frieden dienten sie als Leibgarde des imperialen Hofs und des Königs, unter anderem unter Dareios I. Im Kriegsfall bildeten sie eine Art stehendes Heer.
 So kämpften Unsterbliche in vielen Kriegen des Perserreiches, zum Beispiel in den Feldzügen Kyros II. 547 v. Chr., denen seines Sohnes Kambyses II. gegen Ägypten (525 v. Chr.) und bei der Invasion Ägyptens und Skythiens unter Dareios I. um 520 und 513 v. Chr. Auch an den Perserkriegen gegen die Griechen ab 480 v. Chr. nahmen sie teil.
 Terminologie
 Der Terminus „unsterblich“ bezieht sich in diesem Falle weniger auf den einzelnen Mann; obwohl sie eine Eliteeinheit darstellten, waren diese Truppen keineswegs optimal gepanzert, verglichen z. B. mit Hopliten. Es wird viel mehr die Einheit als Ganzes als unsterblich gesehen, da Verluste durch Tod, Verwundung oder Erkrankung der Mitglieder sofort durch Verstärkungen ausgeglichen wurden und so die Stärke konstant 10.000 betrug.
 Die Bezeichnung „Unsterbliche“ wurde ursprünglich durch Herodot geprägt. Es ist allerdings auch möglich, dass er dabei die persischen Wörter Anûšiya (Gefährten) mit Anauša (Unsterbliche) verwechselt hat.
 Ausrüstung und Ausbildung
 Die Einheit war mit Weidenschilden und kurzen Speeren ausgerüstet, diese hatten an ihrem Ende eine kleine Eisenspitze zur besseren Balance und um eine weitere Angriffsmöglichkeit zu bieten. Im Handgemenge hatten sie zusätzlich kurze Schwerter oder Dolche, für Kämpfe über weitere Entfernungen führten sie Bögen und Köcher mit sich. Als Kleidung trugen sie eine lange Tunika und Leinenhosen, unter dem Gewand oft auch eine Rüstung aus überlappenden, dünnen Eisenplättchen. Auf dem Kopf trugen sie eine Tiara aus dünnem Stoff. Oft bedeckte diese auch das Gesicht, um dieses bei ungünstigem Wetter vor Staub zu schützen, oder auch um Gegner einzuschüchtern. Wegen ihrer hohen Lichtdurchlässigkeit war es den Unsterblichen jedoch immer noch möglich zu sehen.
 Die Ausbildung war weitaus besser als die der persischen leichten Infanterie. Sie erhielten ab Kindesalter Unterweisung im bewaffneten Kampf.
 Weiteres
 Unter der Regierung Mohammad Reza Pahlavis existierte die kaiserliche iranische Garde, die sich in Anlehnung an die legendäre Garde ebenfalls Unsterbliche nannte. Sie wurde nach der islamischen Revolution aufgelöst.
 Im Spielfilm Der Löwe von Sparta tauchen die Unsterblichen auf.
 Im Comic 300 von Frank Miller und in der Verfilmung des Comics 300 tragen die Unsterblichen Masken, die an japanische Mempō-Masken, und Schwerter, die an japanische Wakizashi erinnern.
 Quellen
 Herodot: Historien. Buch 7.
 Einzelnachweise
 Weblinks
 Artikel auf monolith.dnsalias.org (engl.)
 Militärischer Verband (Garde)
 Organisation (Altertum)
 Perserreich
 Truppengattung (historisch)


text:
 17.10.2009
 SV
 Europeiska unionens officiella tidning
 L 273/15
 BESLUT nr 1/2009 AV KOMMITTÉN FÖR LANDTRANSPORTER MELLAN GEMENSKAPEN OCH SCHWEIZ
 av den 16 juni 2009
 om ändring av bilaga 1 till avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om gods- och persontransporter på väg och järnväg
 (2009/763/EG)
 KOMMITTÉN HAR FATTAT DETTA BESLUT
 med beaktande av avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om gods- och persontransporter på väg och järnväg, särskilt artikel 52.4, och
 av följande skäl:
 (1)
 Enligt artikel 52.4 första strecksatsen i avtalet ska den gemensamma kommittén anta beslut om ändringar av bilaga 1.
 (2)
 Bilaga 1 ändrades senast genom gemensamma kommitténs beslut nr 2/2007 av den 22 juni 2007.
 (3)
 Nya gemenskapsrättsakter inom de områden som avtalet gäller har antagits efter den senaste ändringen av bilaga 1. Bilaga 1 bör ändras med hänsyn till utvecklingen av gemenskapslagstiftningen.
 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE:
 Artikel 1
 Bilaga 1 till avtalet ska utgå och ersättas med bilagan till det här beslutet.
 Artikel 2
 Detta beslut träder i kraft den 1 september 2009.
 Utfärdat i Bryssel den 16 juni 2009.
 För Schweiziska edsförbundet
 Max FRIEDLI
 Chefen för den schweiziska delegation
 För Europeiska gemenskapen
 Enrico GRILLO PASQUARELLI
 Ordförande
 BILAGA
 ”BILAGA 1
 TILLÄMPLIGA BESTÄMMELSER
 I enlighet med artikel 52.6 i detta avtal ska Schweiz tillämpa lagbestämmelser som motsvarar de bestämmelser som anges nedan:
 Relevanta bestämmelser i gemenskapens regelverk
 AVSNITT 1 – TILLTRÄDE TILL YRKET
 —
 Rådets direktiv 96/26/EG av den 29 april 1996 om rätt att yrkesmässigt bedriva person- och godstransporter på väg och om ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis för att främja ett effektivt utnyttjande av dessa transportörers etableringsrätt på området för nationella och internationella transporter (EGT L 124, 23.5.1996, s. 1), senast ändrat genom rådets direktiv 98/76/EG av den 1 oktober 1998 (EGT L 277, 14.10.1998, s. 17).
 AVSNITT 2 – SOCIALA NORMER
 —
 Rådets förordning (EEG) nr 3821/85 av den 20 december 1985 om färdskrivare vid vägtransporter (EGT L 370, 31.12.1985, s. 8), senast ändrad genom kommissionens förordning (EG) nr 1360/2002 av den 13 juni 2002 (EGT L 207, 5.8.2002, s. 1).
 —
 Rådets förordning (EEG) nr 3820/85 av den 20 december 1985 om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter (EGT L 370, 31.12.1985, s. 1) eller likvärdiga bestämmelser i AETR-överenskommelsen och dess ändringar.
 —
 Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 484/2002 av den 1 mars 2002 om ändring av rådets förordningar (EEG) nr 881/92 och (EEG) nr 3118/93 i syfte att införa ett förartillstånd (EGT L 76, 19.3.2002, s. 1).
 Vid tillämpningen av detta avtal ska följande gälla:
 a)
 Endast artikel 1 i förordning (EG) nr 484/2002 ska tillämpas.
 b)
 Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet ska undanta medborgarna i Schweiziska edsförbundet, i Europeiska gemenskapens medlemsstater och i Europeiska ekonomiska samarbetsområdets medlemsstater från förpliktelsen att inneha ett förartillstånd.
 c)
 Schweiziska edsförbundet får endast undanta medborgare i andra medlemsstater än de som avses i punkt b från förpliktelsen att inneha ett förartillstånd efter det att Europeiska gemenskapen tillfrågats och gett sitt medgivande.
 —
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/22/EG av den 15 mars 2006 om minimivillkor för genomförande av rådets förordningar (EEG) nr 3820/85 och (EEG) nr 3821/85 om sociallagstiftning på vägtransportområdet samt om upphävande av rådets direktiv 88/599/EEG (EUT L 102, 11.4.2006, s. 35).
 —
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/59/EG av den 15 juli 2003 om grundläggande kompetens och fortbildning för förare av vissa vägfordon för gods- eller persontransport och om ändring av rådets förordning (EEG) nr 3820/85 och rådets direktiv 91/439/EEG samt om upphävande av rådets direktiv 76/914/EEG (EUT L 226, 10.9.2003, s. 4).
 AVSNITT 3 – TEKNISKA NORMER
 Motorfordon
 —
 Rådets förordning (EG) nr 2411/98 av den 3 november 1998 om erkännande vad gäller trafik inom gemenskapen av nationalitetsmärke för den medlemsstat i vilken motorfordon och släpvagnar till motorfordon är registrerade (EGT L 299, 10.11.1998, s. 1).
 —
 Rådets direktiv 91/542/EEG av den 1 oktober 1991 om ändring av direktiv 88/77/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot utsläpp av gasformiga föroreningar från dieselmotorer som används i fordon (EGT L 295, 25.10.1991, s. 1).
 —
 Rådets direktiv 92/6/EEG av den 10 februari 1992 om montering och användning av hastighetsbegränsande anordningar i vissa kategorier av motorfordon inom gemenskapen (EGT L 57, 23.2.1992, s. 27), senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/85/EG av den 5 november 2002 (EGT L 327, 4.12.2002, s. 8).
 —
 Rådets direktiv 92/24/EEG av den 31 mars 1992 om hastighetsbegränsande anordningar och liknande inbyggda hastighetsbegränsande system för vissa kategorier av motorfordon (EGT L 129, 14.5.1992, s. 154).
 —
 Rådets direktiv 92/97/EEG av den 10 november 1992 om ändring av direktiv 70/157/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om tillåten ljudnivå och avgassystemet för motorfordon (EGT L 371, 19.12.1992, s. 1).
 —
 Rådets direktiv 96/53/EG av den 25 juli 1996 om största tillåtna dimensioner i nationell och internationell trafik och högsta tillåtna vikter i internationell trafik för vissa vägfordon som framförs inom gemenskapen (EGT L 235, 17.9.1996, s. 59), senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/7/EG av den 18 februari 2002 (EGT L 67, 9.3.2002, s. 47).
 —
 Rådets direktiv 96/96/EG av den 20 december 1996 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om provning av motorfordons och tillhörande släpfordons trafiksäkerhet (EGT L 46, 17.2.1997, s. 1), senast ändrat genom kommissionens direktiv 2003/27/EG av den 3 april 2003 (EUT L 90, 8.4.2003, s. 41).
 —
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/30/EG av den 6 juni 2000 om vägkontroller av trafiksäkerheten hos nyttofordon i trafik i gemenskapen (EGT L 203, 10.8.2000, s.1).
 —
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/20/EG av den 8 april 2003 om ändring av rådets direktiv 91/671/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om obligatorisk användning av bilbälten i fordon som väger mindre än 3,5 ton (EUT L 115, 9.5.2003, s. 63).
 —
 Kommissionens direktiv 2003/26/EG av den 3 april 2003 om anpassning till den tekniska utvecklingen av Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/30/EG i fråga om hastighetsbegränsande anordningar och avgasutsläpp från nyttofordon (EUT L 90, 8.4.2003, s. 37).
 Transport av farligt gods på väg
 —
 Rådets direktiv 94/55/EG av den 21 november 1994 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om transport av farligt gods på väg (EGT L 319, 12.12.1994, s. 7), senast ändrat genom kommissionens direktiv 2006/89/EG av den 3 november 2006 (EUT L 305, 4.11.2006, s. 4).
 —
 Rådets direktiv 95/50/EG av den 6 oktober 1995 om enhetliga förfaranden för kontroller av vägtransporter av farligt gods (EGT L 249, 17.10.1995, s. 35), senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/54/EG av den 17 juni 2008 (EUT L 162, 21.6.2008, s. 11).
 Transport av farligt gods på järnväg
 —
 Rådets direktiv 96/49/EG av den 23 juli 1996 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om transport av farligt gods på järnväg (EGT L 235, 17.9.1996, s. 25), senast ändrat genom kommissionens direktiv 2006/90/EG av den 3 november 2006 (EGT L 305, 4.11.2006, s. 6).
 Säkerhetsrådgivare
 —
 Rådets direktiv 96/35/EG av den 3 juni 1996 om utnämning av och kompetens hos säkerhetsrådgivare för transport av farligt gods på väg, järnväg eller inre vattenvägar (EGT L 145, 19.6.1996, s. 10).
 —
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/18/EG av den 17 april 2000 om minimikrav vid examinering av säkerhetsrådgivare för transport av farligt gods på väg, järnväg eller inre vattenvägar (EGT L 118, 19.5.2000, s. 41).
 AVSNITT 4 – TILLTRÄDES- OCH TRANSITRÄTT
 —
 Rådets direktiv 95/18/EG av den 19 juni 1995 om tillstånd för järnvägsföretag (EGT L 143, 27.6.1995, s. 70).
 —
 Rådets direktiv 95/19/EG av den 19 juni 1995 om tilldelning av järnvägsinfrastrukturkapacitet och uttag av infrastrukturavgifter (EGT L 143, 27.6.1995, s. 75).
 —
 Rådets direktiv 91/440/EEG av den 29 juli 1991 om utvecklingen av gemenskapens järnvägar (EGT L 237, 24.8.1991, s. 25).
 AVSNITT 5 – ANDRA OMRÅDEN
 —
 Rådets direktiv 92/82/EEG av den 19 oktober 1992 om tillnärmning av punktskattesatser för mineraloljor (EGT L 316, 31.10.1992, s. 19).”


text:
 9.2.2012
 SL
 Uradni list Evropske unije
 L 36/19
 IZVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) št. 104/2012
 z dne 7. februarja 2012
 o uvrstitvi določenega blaga v kombinirano nomenklaturo
 EVROPSKA KOMISIJA JE –
 ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
 ob upoštevanju Uredbe Sveta (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi (1) ter zlasti člena 9(1)(a) Uredbe,
 ob upoštevanju naslednjega:
 (1)
 Da bi se zagotovila enotna uporaba kombinirane nomenklature, priložene k Uredbi (EGS) št. 2658/87, je treba sprejeti ukrepe v zvezi z uvrstitvijo blaga iz Priloge k tej uredbi.
 (2)
 Uredba (EGS) št. 2658/87 je določila splošna pravila za razlago kombinirane nomenklature. Navedena pravila se uporabljajo tudi za vsako drugo nomenklaturo, ki v celoti ali delno temelji na kombinirani nomenklaturi ali ji dodaja dodatne pododdelke in se predpiše s posebnimi določbami Unije za uporabo tarifnih in drugih ukrepov pri blagovni menjavi.
 (3)
 Po navedenih splošnih pravilih se blago iz stolpca (1) razpredelnice iz Priloge uvrsti pod oznako KN, ki je označena v stolpcu (2), iz razlogov iz stolpca (3) navedene razpredelnice.
 (4)
 Primerno je določiti, da se lahko imetnik v skladu s členom 12(6) Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (2) še tri mesece sklicuje na zavezujoče tarifne informacije, ki jih izdajo carinski organi držav članic v zvezi z uvrstitvijo blaga v kombinirano nomenklaturo in niso v skladu s to uredbo.
 (5)
 Ukrepi iz te uredbe so v skladu z mnenjem Odbora za carinski zakonik –
 SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
 Člen 1
 Blago, opisano v stolpcu (1) razpredelnice iz Priloge, se uvrsti v kombinirano nomenklaturo pod oznako KN iz stolpca (2) navedene razpredelnice.
 Člen 2
 Na podlagi člena 12(6) Uredbe (EGS) št. 2913/92 se je še tri mesece mogoče sklicevati na zavezujoče tarifne informacije, ki jih izdajo carinski organi držav članic in niso v skladu s to uredbo.
 Člen 3
 Ta uredba začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
 Uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
 V Bruslju, 7. februarja 2012
 Za Komisijo V imenu predsednika
 Algirdas ŠEMETA
 Član Komisije
 (1) UL L 256, 7.9.1987, str. 1.
 (2) UL L 302, 19.10.1992, str. 1.
 PRILOGA
 Opis blaga
 Razvrstitev
 (oznaka KN)
 Utemeljitev
 (1)
 (2)
 (3)
 Tako imenovani „komplet delov dvokolesa“, ki je sestavljen iz:
 (a)
 okvirja,
 (b)
 sprednjih vilic in
 (c)
 dveh platišč.
 Sestavni deli se predložijo za carinjenje hkrati, vendar so pakirani posamezno.
 (a)
 8714 91 10
 (b)
 8714 91 30
 (c)
 8714 92 10
 Uvrstitev opredeljujejo splošni pravili 1 in 6 za razlago kombinirane nomenklature ter besedila oznak KN 8714, 8714 91, 8714 91 10 in 8714 91 30 ter 8714 92 in 8714 92 10.
 Ker deli, ko se sestavijo, nimajo temeljnih značilnosti kompletnega dvokolesa, uvrstitev v podštevilko 8712 00 kot nekompletno dvokolo na podlagi splošnega pravila za razlago 2(a) ne pride v poštev (glej tudi pojasnjevalno opombo KN k podštevilki 8712 00).
 Ker niso pakirani skupaj, njihova uvrstitev kot proizvoda, pripravljenega v kompletih za prodajo na drobno v smislu splošnega pravila za razlago 3(b), ne pride v poštev.. Zato je treba sestavne dele uvrstiti ločeno.
 Okvir je zato treba uvrstiti pod oznako KN 8714 91 10, sprednje vilice pod oznako KN 8714 91 30, platišča pa pod oznako KN 8714 92 10.