text:
 27.8.2011
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 C 252/37
 Žaloba podaná 20. júna 2011 — TM.E./Komisia
 (Vec T-329/11)
 2011/C 252/84
 Jazyk konania: taliančina
 Účastníci konania
 Žalobkyňa: TM.E. S.p.A. — Termomeccanica Ecologia (Miláno, Taliansko) (v zastúpení: C. Malinconico, S. Fidanzia a A. Gigliola, avvocati)
 Žalovaná: Európska komisia
 Návrhy
 Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:
 —
 zrušil rozhodnutie Európskej komisie z 20. apríla 2011, ktorým bola vylúčená nevyhnutnosť začať konanie o nesplnenie povinnosti proti Rumunsku z dôvodu porušenia zásad a smerníc Spoločenstva vo veci zadania zákaziek, ako aj „Praktického sprievodcu postupmi zadávania zákaziek financovaných zo všeobecného rozpočtu Európskych spoločenstiev v rámci vonkajších akcií“,
 —
 uložil Európskej komisii, aby vo výške 18 955 106 eur alebo v akejkoľvek nižšej alebo vyššej sume určenej podľa spravodlivosti nahradila škody, ktoré vznikli žalobkyni z dôvodu porušenia práva Spoločenstva Európskou komisiou,
 —
 subsidiárne uložil Európskej komisii, aby nahradila škody vzniknuté TM.E. vyplývajúce zo straty príležitosti vo výške 3 791 021 eur alebo v akejkoľvek nižšej alebo vyššej sume určenej podľa spravodlivosti,
 —
 ďalej subsidiárne uložil Európskej komisii, aby nahradila škody vyplývajúce z omeškania Komisie pri výkone jej úloh zodpovedajúce celkovej sume právnych nákladov vzniknutých TM.E. vo výške 73 044,32 eura alebo v akejkoľvek nižšej alebo vyššej sume určenej podľa spravodlivosti,
 —
 uložil Európskej komisii povinnosť nahradiť trovy konania.
 Dôvody a hlavné tvrdenia
 Predmetná žaloba smeruje k zrušeniu listu Európskej komisie z 20. apríla 2011, ktorým bola vylúčená nevyhnutnosť začať konanie pre nesplnenie povinnosti proti Rumunsku z dôvodu porušenia zásad a smerníc Spoločenstva vo veci zadania zákaziek, ako aj „Praktického sprievodcu postupmi zadávania zákaziek financovaných zo všeobecného rozpočtu Európskych spoločenstiev v rámci vonkajších akcií“ (ďalej len „sprievodca“) prijatého samotnou Komisiou a tiež k získaniu náhrady škôd spôsobených inštitúciou Spoločenstva pri výkone jej úloh.
 Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uvádza tri žalobné dôvody.
 1.
 Prvý žalobný dôvod je založený na porušení podstatných formálnych náležitostí sprievodcu, ako aj na porušení zmlúv alebo právnych pravidiel prijatých v rámci ich uplatnenia.
 Žalobkyňa sa domnieva, že Európska komisia opomenula prijať odôvodnené stanovisko vo veci oznámených závažných a zjavných pochybení, ku ktorým došlo v rámci zadávacieho konania týkajúceho sa projektu „Bucharest Wastewater Treatment Plant Rehabilitation: Stage I ISPA 2004/RO/16/P/PE/003-03“ a v dôsledku toho nezačala proti Rumunsku konanie o nesplnenie povinnosti alebo ďalej neodvolala financovanie Spoločenstva poskytnuté v rámci tejto zákazky.
 2.
 Druhý žalobný dôvod je založený na porušení podstatných formálnych náležitostí sprievodcu, ako aj na skreslení skutočností.
 Žalobkyňa tiež tvrdí, že napadnutý akt je protiprávny v rozsahu, v akom Komisia, ktorá skreslila skutočnosti oznámené v sťažnosti, neuviedla závažné procesné pochybenia, ktorých sa dopustil Primaria Municipiului Bucaresti. Tento posledný uvedený orgán konkrétne zamietol ponuku žalobkyne pre údajnú hospodársku anomáliu a ďalej sa po tom, čo si uvedomil závažnosť tejto protiprávnosti, snažil odôvodniť rozhodnutie, ktoré už prijal, údajnými technickými vadami ponuky. Komisia ďalej nezohľadnila skutočnosť, že pred rumunským súdnym orgánom nebol preskúmaný návrh na zrušenie zmluvy z dôvodu údajného nezaplatenia kolkov vo výške 7,3 milióna eur, čo predstavuje závažné porušenie práva na obhajobu a zásad Spoločenstva.
 3.
 Tretí žalobný dôvod je založený na tom, že Komisia neprijala stanovisko k ďalším oznámeným protiprávnym konaniam.
 Žalobkyňa tvrdí, že v napadnutom liste Európska komisia nepreskúmala ďalšie skutočnosti, ktoré jej boli oznámené. Najmä vôbec nepreskúmala skutočnosť, že vo veci žalobkyne rozhodol v prvom stupni rovnaký súd, ktorý vyhlásil jej návrh za neprípustný, rozsudkom, ktorý bol neskôr zmenený v rámci odvolania, to znamená súd, ktorý nebol nestranný a ktorý sa mal zdržať rozhodovania, čo predstavuje nespochybniteľné a zjavné porušenie článku 6 ods. 1 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd. Čo sa nakoniec týka návrhu na náhradu škody, žalobkyňa uvádza, že nečinnosť pričítateľná Komisii, rovnako ako neodvolanie financovania Spoločenstva poskytnutého Rumunsku v rámci dotknutého projektu jej spôsobilo značnú hospodársku ujmu z dôvodu nevykonania zmluvy o zákazke alebo stratu príležitosti pridelenia tejto zákazky a v každom prípade spôsobilo škodu vo forme omeškania, ktorá prinútila žalobkyňu začať finančne náročné konanie pred rumunskými súdnymi orgánmi.


type: wikipedia

text:
Skagaströnd est un village du nord de l'Islande, près du fjord Húnaflói, sur la péninsule de Skagi, dans la région Norðurland vestra. L'endroit est renommé pour ses nombreuses attractions naturelles, avec Kálfshamarsvík qui est une des plus belles destinations touristiques d'Islande
 Géographie
 Toponymie
 Histoire
 Administration
 Jumelages
 Démographie
 Économie
 Patrimoine naturel et architectural
 Personnalités liées à la localité
 Jón Þór Birgisson (1975-), chanteur du groupe Sigur Rós
 Article connexe
 Localités d'Islande
 Municipalité en Norðurland vestra
 Localité en Norðurland vestra
 Ville portuaire en Islande


text:
Η τρέχουσα σελίδα αφορά το έτος 1666 κατά το Γρηγοριανό ημερολόγιο
 Γεγονότα
 11 Μαρτίου - Ο πύργος της εκκλησίας του Αγίου Πέτρου στη Ρίγα καταρρέει θάβοντας 8 ανθρώπους στα ερείπια.
 4 Αυγούστου - Ο αγγλικός στόλος νικά τoν ολλανδικό στη Ναυμαχία της Ημέρας του Αγίου Ιακώβου.
 2 Σεπτεμβρίου - Ξεσπάει η μεγάλη πυρκαγιά του Λονδίνου που θα διαρκέσει τρεις ημέρες και θα καταστρέφει 10.000 κτίρια, μεταξύ των οποίων και τον Καθεδρικό Ναό του Αγίου Παύλου.
 4 Σεπτεμβρίου - Στο Λονδίνο λαμβάνει χώρα η πιο καταστροφική ζημιά της μεγάλης πυρκαγιάς του Λονδίνου.
 5 Σεπτεμβρίου - Κατασβήνεται η μεγάλη πυρκαγιά του Λονδίνου: Δέκα χιλιάδες κτίρια, συμπεριλαμβανομένου και του Καθεδρικού ναού του Αγίου Παύλου, καταστράφηκαν, αλλά μόνο έξι άνθρωποι είναι γνωστό ότι έχουν χάσει τη ζωή τους.
 Ο Ισαάκ Νεύτων χρησιμοποιεί ένα πρίσμα για να χωρίσει το φως του ήλιου στα συστατικά χρώματα του οπτικού φάσματος, βοηθώντας στην κατανόηση της επιστημονικής φύσης του φωτός. Επίσης αναπτύσσει τον διαφορικό λογισμό.
 Ιδρύεται το Πανεπιστήμιο του Lund στη Σουηδία.
 Ο Jean Talon ολοκληρώνει μια απογραφή της νέας Γαλλίας, η πρώτη απογραφή στη Βόρεια Αμερική.
 Ο Λουδοβίκος ο 14ος ιδρύει τη γαλλική ακαδημία των επιστημών.
 Γεννήσεις
 6 Σεπτεμβρίου - Ιβάν Ε', τσάρος της Ρωσίας
 Θάνατοι
 20 Ιανουαρίου - Άννα της Αυστρίας, βασίλισσα της Γαλλίας
 21 Φεβρουαρίου - Αρμάνδος των Βουρβόνων-Κοντί, Γάλλος ευγενής
 27 Φεβρουαρίου - Λουίζα του Γκουθμάν, βασίλισσα της Πορτογαλίας
 17 Ιουνίου - Κάρλο του Φερδινάνδου των Μεδίκων, Ιταλός καρδινάλιος
 26 Αυγούστου - Φρανς Χαλς, Ολλανδός ζωγράφος
 22 Δεκεμβρίου - Γκουερτσίνο, Ιταλός ζωγράφος
 Έτη


type: other

text:
Časová verzia predpisu účinná od 05.06.2015
 Územie vojenského obvodu alebo jeho časti sa označujú tabuľami s nápisom v kombinácii s pruhovým označením a piktogramom. Podrobnosti o spôsobe označenia územia vojenského obvodu a jeho častí, nápisoch na tabuliach, vzore tabúľ a o spôsobe ich umiestnenia na území vojenského obvodu ustanoví všeobecne záväzný právny predpis, ktorý vydá ministerstvo.
 Vojenský obvod môže z území obcí alebo z ich častí, ak je takéto územie potrebné na zabezpečenie úloh podľa § 2, zriaďovať vláda Slovenskej republiky (ďalej len „vláda“) na návrh ministerstva a so súhlasom príslušných obcí nariadením a súčasne ním určiť hranice a názov vojenského obvodu. Územie vojenského obvodu tvorí jeho katastrálne územie alebo súhrn katastrálnych území, ak sa vojenský obvod delí na časti, ktoré majú vlastné katastrálne územie.
 Obvodný úrad v sídle kraja v súčinnosti s ministerstvom a so susediacimi obcami vytýči hranice vojenského obvodu, trvale ich označí lomovými bodmi a spracuje príslušné časti katastrálneho operátu.
 Nehnuteľnosti a práva k nim a právo k vodám na území vojenského obvodu môžu byť iba vo vlastníctve štátu, ak tento zákon alebo osobitné predpisy neustanovujú inak.1a)
 Ak nehnuteľnosti a práva k nim a právo k vodám na území vojenského obvodu nie sú vo vlastníctve štátu, ministerstvo je povinné zabezpečiť ich majetkovoprávne vyrovnanie alebo zriadenie vecného bremena k nehnuteľnosti tak, aby nehnuteľnosť bola určená na obranu štátu.
 Ministerstvo môže vydať inej právnickej osobe súhlas na výstavbu a prevádzkovanie diaľnic, ciest, miestnych a účelových komunikácií, nábreží, chodníkov, cyklistických trás, nekrytých parkovísk, mostov, nadjazdov, tunelov, nadchodov, podchodov, diaľkových ropovodov a plynovodov, miestnych rozvodov plynu, diaľkových a miestnych rozvodov vody alebo pary, úpravní vody, miestnych kanalizácií a čistiarní odpadových vôd, diaľkových a miestnych elektronických komunikačných sietí a vedení, telekomunikačných stožiarov, transformačných staníc, diaľkových a miestnych rozvodov elektriny, stožiarov, televíznych káblových rozvodov (ďalej len „stavby“), ak tieto činnosti nebudú brániť zabezpečeniu úloh obrany a bezpečnosti štátu podľa § 2 ods. 1. Na pozemku, na ktorom sú alebo budú umiestnené stavby podľa prvej vety, správca pozemku po súhlase ministerstva na výstavbu a prevádzkovanie stavby zriadi vecné bremeno v prospech vlastníka stavieb. Vlastník stavieb je povinný zachovať účelové určenie pozemku na zabezpečenie úloh obrany a bezpečnosti štátu podľa § 2 ods. 1.
 Vecné bremeno podľa odsekov 2 a 4 správca pozemku zriadi len v nevyhnutnom rozsahu a za odplatu. Zriadenie vecného bremena v prospech štátnej rozpočtovej organizácie je vždy bezodplatné.
 Proti rozhodnutiu ministerstva o žiadosti na vydanie súhlasu na výstavbu a prevádzkovanie stavieb podľa odseku 4 nemožno podať rozklad.
 Správca uvedený v odseku 1 môže nehnuteľnosti na území vojenského obvodu prenechať do výpožičky štátnej rozpočtovej organizácii zmluvou o výpožičke1e) na účely súvisiace so zabezpečením úloh obrany a bezpečnosti štátu. Na platnosť zmluvy o výpožičke sa vyžaduje súhlas ministerstva.
 informuje obec susediacu s územím vojenského obvodu o zákaze vstupu podľa § 9a ods. 1 a 2,
 správy katastra podľa osobitných predpisov.4)
 Konanie o štandardizácii geografických názvov, spravovanie a archivovanie pozemkovej knihy niekdajších katastrálnych území iba čiastočne začlenených do vojenského obvodu vykonáva ministerstvo v súčinnosti s Úradom geodézie, kartografie a katastra Slovenskej republiky.
 Spracovanie sumárnych údajov o pôdnom fonde vykonáva ministerstvo v súčinnosti s Úradom geodézie, kartografie a katastra Slovenskej republiky.
 Ministerstvo bezodkladne oznamuje zákaz vstupu podľa § 9a ods. 1 a 2 príslušnému koordinačnému stredisku integrovaného záchranného systému5a) a poskytuje záchranným zložkám pri plnení ich úloh na území vojenského obvodu potrebnú súčinnosť.
 Ustanovenia § 9, 9a a § 9b ods. 1 písm. a) a c) sa nevzťahujú na prezidenta Slovenskej republiky, predsedu Národnej rady Slovenskej republiky, predsedu vlády Slovenskej republiky, ak na území vojenského obvodu plnia svoje služobné alebo pracovné úlohy. Ustanovenia §9, 9a a § 9b ods. 1 písm. a) až d) sa nevzťahujú na príslušníkov ozbrojených a záchranných zložiek, zamestnancov ministerstva, zamestnancov rozpočtových organizácií v pôsobnosti ministerstva, zamestnancov príspevkových organizácií v pôsobnosti ministerstva alebo štátneho podniku, ktorého zakladateľom je ministerstvo, ak na území vojenského obvodu plnia svoje služobné alebo pracovné úlohy.
 Fyzické osoby, ktorým bol povolený trvalý pobyt alebo prechodný pobyt na území vojenského obvodu, môžu v mieste svojho prechodného pobytu alebo trvalého pobytu na území vojenského obvodu prijímať návštevy osôb, ktoré nemajú na území vojenského obvodu trvalý pobyt alebo prechodný pobyt, ak na území vojenského obvodu alebo jeho časti je dočasný zákaz vstupu alebo trvalý zákaz vstupu, len s písomným súhlasom ministerstva.
 Na priestupky a ich prejednávanie sa vzťahuje všeobecný predpis o priestupkoch.5k)
 Ak nehnuteľnosti a práva k nim a práva k vodám na území vojenského obvodu, ktoré môžu byť len vo vlastníctve štátu, nie sú k 31. máju 2008 vo vlastníctve štátu, ministerstvo ich majetkovoprávne vyrovná do 31. decembra 2012.
 Ministerstvo na území bývalého Vojenského obvodu Javorina nesmie predávať poľnohospodársku, lesnú a ostatnú pôdu až do ukončenia reštitúcií.
 Ministerstvo na území bývalého Vojenského obvodu Javorina nesmie predávať cesty a komunikácie6) až do ukončenia reštitúcií.
 § 6 ods. 1 písm. v) zákona č. 229/1991 Zb. o úprave vlastníckych vzťahov k pôde a inému poľnohospodárskemu majetku v znení neskorších predpisov.§ 16 zákona Slovenskej národnej rady č. 138/1991 Zb. o majetku obcí v znení neskorších predpisov.
 Napríklad § 3 a 5 zákona Slovenskej národnej rady č. 96/1991 Zb. o verejných kultúrnych podujatiach, zákon č. 288/1997 Z. z. o telesnej kultúre a o zmene a doplnení zákona č. 455/1991 Zb. o živnostenskom podnikaní (živnostenský zákon) v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov, zákon č. 543/2002 Z. z. o ochrane prírody a krajiny v znení neskorších predpisov, § 3, 4, 9 až 11 zákona č. 479/2008 Z. z. o organizovaní verejných telovýchovných podujatí, športových podujatí a turistických podujatí a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov.
 § 35 zákona č. 50/1976 Zb. o územnom plánovaní a stavebnom poriadku (stavebný zákon) v znení neskorších predpisov.
 § 48 zákona č. 364/2004 Z. z. o vodách a o zmene zákona Slovenskej národnej rady č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení neskorších predpisov (vodný zákon).
 Napríklad zákon č. 253/1998 Z. z. o hlásení pobytu občanov Slovenskej republiky a registri obyvateľov Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov.
 § 1 ods. 2 zákona č. 135/1961 Zb. v znení zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 160/1996 Z. z.
 § 14a Prechodné ustanovenie účinné od 1. júna 2008
 412/2002 Z. z.
 Dátum účinnosti od: 05.06.2015


text:
Skat.dk: Renter af tilbagebetalte sagsomkostninger
 17 Apr 2020 11:58
 SKM2020.160.BR
 BS-34491/2019-KBH
 ej, hjemmel, forrentning, sagsomkostninger, tilbagebetalte, påstand, nedlagt
 Sagen angik, om sagsøgeren havde krav på renter efter renteloven af tilbagebetalte sagsomkostninger, herunder om det er en betingelse for forrentning af tilbagebetalte sagsomkostninger, at der er nedlagt påstand herom.
 Rentelovens § 3, stk. 2,
 Den juridiske vejledning 2020-1 A.A.12.3
 Afgørelsen er jf. retsplejelovens § 366 behandlet på grundlag af parternes skriftlige grundlag.
 Sagen er anlagt den 1. august 2019. Sagen drejer sig om forrentning af tilbagebetaling af sagsomkostninger.
 Sagsøger har nedlagt påstand om at Skatteministeriet skal betale 3.909,70 kr. med rente efter renteloven fra 2. maj 2019.
 Retten har med parternes samtykke at sagen kan afgøres uden mundtlig hovedforhandling, jf. retsplejelovens § 366 stk. 1. Parterne er endvidere enige om at afgørelse kan træffes på de foreliggende processkrifter.
 Sagsøger har i sine processkrifter anført følgende til støtte for sin påstand:
 Det gøres gældende, at beløbet på 46.875 kr. skal forrentes efter renteloven fra 28. november 2017 til 11. december 2018, i alt 3.909,70 kr., jf. U.2010.3165H.
 Det er ikke en betingelse for forrentningen, at H1 har nedlagt påstand om forrentning af - eventuelt - tilbagebetalte sagsomkostninger.
 Renter efter renteloven afhænger ikke af, at kreditor har nedlagt påstand om renter i en retssag.
 Skatteministeriet gør gældende, at nærværende sag vedrører fortolkning af rentelovens § 3, stk. 2 eller stk. 4.
 I U.2010.3165H lægger Højesteret imidlertid vægt på, at der foreligger "særlige forhold", hvilket må betyde, at sagen skal afgøres efter rentelovens § 3, stk. 5. Rentelovens § 3, stk. 5 forudsætter ikke, at der er anmodet om tilbagebetaling efter § 3 stk. 2.
 Når en part ønsker betalte sagsomkostninger tilbagebetalt, er fremgangsmåden anke af dommen. Der skal ikke nedlægges påstand om tilbagebetaling af sagsomkostninger.
 Ankeinstansen afgør således ex officio, om bl.a. sagsomkostningerne i forudgående instans skal fastholdes, jf. retsplejelovens § 322, stk. 1.
 Anke af dommen er dermed den korrekte fremgangsmåde ved bl.a. krav om tilbagebetaling af betalte sagsomkostninger.
 Det er derfor overflødigt yderligere at nedlægge påstand om tilbagebetaling af sagsomkostninger. Skatteministeriet kan derfor ikke have ret i, at appellanter skal udsættes for et dobbelt hjemmelskrav vedrørende tilbagebetaling af sagsomkostninger fra den forudgående instans.
 Det bemærkes yderligere, at rentelovens § 3, stk. 2 vedrører anmodning om betaling af hovedstolen, dvs. sagsomkostningerne. Anmodning om betaling af hovedstolen, dvs. sagsomkostningerne, foretages ved at anke dommen, jf. hertil retsplejelovens § 322, stk. 1. Heller ikke efter rentelovens § 3, stk. 2 er der derfor krav om, at der nedlægges påstand om forrentning.
 I U.2010.3165H blev sagsomkostningerne på 250.000 kr. forrentet fra betalingstidspunktet. På det tidspunkt havde appellanten i U.2010.3165H ikke nedlagt påstand om tilbagebetaling af de 250.000 kr.
 Skatteministeriets synspunkt er derfor ikke i nøje overensstemmelse med U.2010.3165H.
 Sagsøgte har i sine processkrifter anført følgende til støtte for påstanden:
 Frifindelsespåstanden støttes på, at der ikke er lovhjemmel til at kræve renter af de tilbagebetalte sagsomkostninger.
 Det kræver hjemmel at udbetale renter. Spørgsmålet om forrentning af sagsomkostninger er reguleret i rentelovens § 8 a, stk. 1, hvoraf følger, at sagsomkostninger tilkendt ved dom eller anden retsafgørelse i en borgerlig sag forrentes fra fuldbyrdelsesfristens udløb med rente som fastsat efter lovens § 5, stk. 1 og 2.
 Rentelovens § 8 a indeholder ikke hjemmel til at udbetale renter af tilbagebetalte Sagsomkostninger. Dette er fastslået af Højesteret i UfR 2010.3165 H. Krav på tilbagebetaling af pålagte sagsomkostningsforløb forrentes derimod som udgangspunkt efter den almindelige regel i rentelovens § 3, stk. 2, dvs. fra 30 dage efter at krav om tilbagebetaling er fremsat eller ved en påstand under et sagsanlæg, jf. rentelovens § 3, stk. 4. Skyldneren skal ikke betale rente for det tidsrum, der ligger forud for modtagelsen af anmodningen, jf. lovens § 3, stk. 2, 2. pkt. Forretning af krav på tilbagebetaling af sagsomkostninger kræver, at der forudgående er nedlagt påstand herom. Da sagsøgeren ikke for Højesteret nedlagde en sådan påstand, hvilket sagsøgeren havde kunnet gøre, er der ikke hjemmel til at forrente kravet om tilbagebetaling.
 Sagsøgeren henviser i stævningen til Højesterets dom af 22. september 2015 (UfR 2016.191 H), hvor Højesteret ophævede landsrettens omkostningsafgørelse og fastsatte, at ingen af parterne under hensyn til sagens karakter skulle betale sagsomkostninger for byret, landsret eller Højesteret til den anden part. Ministeriet modtog af modparten påløbne renter for de tilkendte og udbetalte sagsomkostninger ved landsretsdommen, selvom ministeriet ikke havde nedlagt påstand om forretning af kravet for Højesteret.
 Det har ingen betydning for afgørelsen af det retlige spørgsmål, at der ved en fejl blev anmodet om renter i 22. september 2015-dommen, og at der ved en fejl skete betaling. Det bemærkes, at et tilbagesøgningskrav på renter i den anden sag er forældet.
 UfR 2010.3165 H viser, at tilbagebetalte sagsomkostninger forrentes efter reglerne i rentelovens § 3. En anke fører ikke i sig selv til, at rentelovens § 3, stk. 2 eller 4, finder anvendelse.
 Det kræver, at der bliver nedlagt en særskilt påstand om tilbagebetaling af sagsomkostninger med renter, som det f.eks. var tilfældet i UfR 2010.3165 H. I UfR 2010.3165 H fandt Højesteret, at "der i denne sag foreligger sådanne særlige forhold, at beløbet som påstået bør forrentes fra betalingsdagen".
 I højesteretssagen var der netop nedlagt påstand om tilbagebetaling af sagsomkostningerne med renter.
 De "særlige forhold" må være begrundet i, at den pågældende part ikke havde mulighed for at handle anderledes, herunder at anke uden tilladelse. Henvisningen til særlige forhold viser, at der ikke i almindelighed er hjemmel til tilbagebetaling af sagsomkostninger med forrentning fra betalingstidspunktet uden påstand herom.
 I nærværende sag foreligger der, modsat Højesterets dom fra 2010, ikke sådanne særlige forhold, der begrunder forrentning af de tilbagebetalte sagsomkostninger fra betalingstidspunktet. Sagsøgeren kunne have nedlagt påstand om forrentning af tilbagebetalte sagsomkostninger i forbindelse med ankesagen for landsretten, som det bl.a. blev gjort i Højesterets dom, UfR 2016.1630 H.
 Ovenstående fremgår også af Højesterets dom af 27. november 2019 (sag 191/2018). I sagen tog Højesteret appellantens påstand om tilbagebetaling af sagsomkostninger med renter til følge. Sagsomkostningerne skulle tilbagebetales med procesrente fra datoen for indlevering af ankestævning til Højesteret, og altså ikke fra betalingstidspunktet, der lå forud for indleveringen af ankestævningen.
 Spørgsmålet om forrentning af sagsomkostninger er reguleret i rentelovens § 8 a, stk. 1, hvoraf følger, at sagsomkostninger tilkendt ved dom eller anden retsafgørelse i en borgerlig sag forrentes fra fuldbyrdelsesfristens udløb med rente som fastsat efter lovens § 5, stk. 1 og 2.
 Rentelovens § 8 a indeholder ikke hjemmel til at udbetale renter af tilbagebetalte sagsomkostninger.
 Krav på tilbagebetaling af pålagte sagsomkostningsbeløb forrentes som udgangspunkt efter den almindelige regel i rentelovens § 3, stk. 2, dvs. fra 30 dage efter at krav om tilbagebetaling er fremsat eller ved en påstand under et sagsanlæg, jf. rentelovens § 3, stk. 4. Skyldneren skal ikke betale rente for det tidsrum, der ligger forud for modtagelsen af anmodningen, jf. lovens § 3, stk. 2, 2. pkt. jf. herved UfR 2010.3165 H.
 Forrentning af krav på tilbagebetaling af sagsomkostninger kræver, at der forudgående er nedlagt påstand herom.
 Da sagsøgeren ikke for Højesteret nedlagde en sådan påstand, er der ikke hjemmel til at forrente kravet om tilbagebetaling af sagsomkostninger.
 Sagsomkostningerne er efter sagens værdi, forløb og udfald fastsat til dækning af advokatudgift med 9.500 kr. Skatteministeriet er ikke momsregistreret.
 H1 skal til Skatteministeriet inden betale sagsomkostninger med 9.500 kr. Sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.


type: caselaw

jurisdiction: US

text:
 202 Md. 133 (1953)
 96 A.2d 253
 CLARK ET AL.
 v.
 STATE (Two Appeals in One Record)
 [No. 144, October Term, 1952.]
 Court of Appeals of Maryland.
 Decided April 15, 1953.
 The cause was argued before SOBELOFF, C.J., and DELAPLAINE, COLLINS, HENDERSON and HAMMOND, JJ.
 *134 R. Palmer Ingram, with whom was Malcolm J. Coan on the brief, for the appellants.
 Kenneth C. Proctor, Assistant Attorney General, with whom was Edward D.E. Rollins, Attorney General, and Anselm Sodaro, State's Attorney for Baltimore City, on the brief, for the appellee.
 COLLINS, J., delivered the opinion of the Court.
 Here are appeals by Alvin Thomas Clark and Charles J. Ahern from judgments and sentences on indictments charging each with the possession of hypodermic syringes, needles, and a certain instrument and implement adapted for the use of habit forming drugs by hypodermic injections, contrary to Article 27, Section 366, 1951 Code.
 On July 25, 1952, Lieutenant Frank L. Schmidt and Sergeant Kemple, of the Baltimore Police Department, in response to a telephone call, went to Pine's Drug Store at Baltimore and Gay Streets, entered and went behind the counter where the pharmacist was filling a prescription of Dr. W.M. Pannebaker issued to Charles J. Ahern, appellant. Lieutenant Schmidt testified that he knew Dr. Pannebaker's prescriptions had been irregular. When Ahern left the drug store the officer arrested him and took him to the Central Police Station. They there searched him and found thirteen tablets obtained by means of the prescription above referred to. An analysis of these tablets showed that each was composed of "a filler and 1/16 of a grain morphine hydrochloride of the modified type which is sold under the name of dilaudid". When questioned by the police, Ahern stated he had been "on the junk" since the steel strike. When told he lived in Room 6 on the third floor of 1620 Shakespeare Street, a commercial rooming house occupied by seamen, the officers went to that address. The landlady escorted them to room 6, which was occupied by Ahern and Alvin Thomas Clark. The officers searched the room and in the left bureau drawer found a hypodermic syringe, a hypodermic needle and a home *135 made hypodermic syringe made from an eye dropper. They also found a spoon showing burned marks on the bottom and two empty dolophine bottles. Dolophine is synthetic morphine. One of the bottles contained a prescription mark made out to Alvin Clark by Dr. Pannebaker and filled at Kinnamon & Briele's Drug Store. The other bottle had no prescription mark on it. They found in Clark's suitcase an additional dolophine bottle, also another home made hypodermic syringe and needle and postal cards addressed to Clark. In the bottom bureau drawer the officers found an additional hypodermic syringe without a needle attached. Later the same afternoon Lieutenant Schmidt saw Alvin Clark seated in the Central Police Court room waiting to see Charles Ahern. Clark was placed under arrest. He told the officers he had "been on it" since the steel strike. He also said he had bought five pounds of raw opium in a foreign country and had been chewing a piece of it three times a day, about the size of his fingernail, and since he had run out of this opium and since the steel strike he had been going to Dr. Pannebaker and getting prescriptions for synthethic morphine to quiet his nerves. Later that afternoon both of the appellants became ill and the officers permitted each to take "a shot" instead of sending them to the hospital. At that time each of the appellants identified the particular needle used by him as his needle. Dr. Joe W. Quillan, Chemist in Charge of the Baltimore Laboratory, Bureau of Internal Revenue, in addition to testifying as aforesaid what the tablets contained, said the other items seized by the police contained traces of both derivatives of opium and of the synthetic narcotic previously referred to.
 It was stipulated by the State that the prescription of Dr. Pannebaker was a legal prescription and that the police had searched the room occupied by the appellants. All of the testimony offered by the State was taken subject to exception. At the end of the State's case, counsel for the appellants moved that all the testimony be stricken out on the grounds that the arrest was illegal *136 and any and all evidence afterwards acquired was illegal and inadmissible against the appellants in the absence of warrants for arrest and search warrants. Neither of the appellants testified. By stipulation, it was agreed that these cases would be argued together with the case of Stevens v. State, 202 Md. 117, 95 A.2d 877, and, as the legal question presented in these cases is identical with that presented in the Stevens case, the argument set forth in appellant's and appellee's briefs in that case be incorporated in the instant case.
 For the same reasons and under the same authorities given in the case of Stevens v. State, 202 Md. 117, 95 A.2d 877, just decided, the judgments will be affirmed.
 Judgments affirmed, with costs.


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 30.6.2011
 MT
 Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea
 L 171/30
 DEĊIŻJONI TAL-KUMITAT KONĠUNT TAŻ-ŻEE
 Nru 30/2011
 tal-1 ta’ April 2011
 li temenda l-Anness I (Kwistjonijiet veterinarji u fitosanitarji) u l-Anness II (Regolamenti tekniċi, standards, ittestjar u ċertifikazzjoni) tal-Ftehim taż-ŻEE
 IL-KUMITAT KONĠUNT TAŻ-ŻEE,
 Wara li kkunsidra l-Ftehim dwar iż-Żona Ekonomika Ewropea, kif emendat mill-Protokoll li jaġġusta l-Ftehim dwar iż-Żona Ekonomika Ewropea, minn issa ‘l quddiem imsejjaħ “il-Ftehim”, u b’mod partikolari l-Artikolu 98 tiegħu,
 Billi:
 (1)
 L-Anness I mal-Ftehim kien emendat bid-Deċiżjoni tal-Kumitat Konġunt taż-ŻEE Nru 116/2010 tal-10 ta’ Ottubru 2010 (1).
 (2)
 L-Anness II mal-Ftehim kien emendat bid-Deċiżjoni tal-Kumitat Konġunt taż-ŻEE Nru 100/2010 tal-1 ta’ Ottubru 2010 (2).
 (3)
 Ir-Regolament tal-Kummissjoni (UE) Nru 765/2010 tal-25 ta’ Awwissu 2010 li jemenda l-Annessi II u III tar-Regolament (KE) Nru 396/2005 tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill fir-rigward tal-livelli massimi ta’ residwu għal chlorothalonil clothianidin, difenoconazole, fenhexamid, flubendiamide, nikotina, spirotetramat, thiacloprid u thiamethoxam f’ċerti prodotti jew fuqhom (3) għandu jiġi inkorporat fil-Ftehim.
 (4)
 Din id-Deċiżjoni ma għandhiex tapplika għal-Liechtenstein,
 IDDEĊIEDA KIF ĠEJ:
 Artikolu 1
 L-inċiż li ġej għandu jiżdied fil-punt 40 (ir-Regolament (KE) Nru 396/2005 tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill) tal-Kapitolu II tal-Anness I mal-Ftehim:
 “—
 32010 R 0765: Ir-Regolament tal-Kummissjoni (UE) Nru 765/2010 tal-25 ta’ Awwissu 2010 (ĠU L 226, 28.8.2010, p. 1).”
 Artikolu 2
 L-inċiż li ġej għandu jiżdied mal-punt 54zzy (ir-Regolament (KE) Nru 396/2005 tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill) tal-Kapitolu XII tal-Anness II tal-Ftehim:
 “—
 32010 R 0765: Ir-Regolament tal-Kummissjoni (UE) Nru 765/2010 tal-25 ta’ Awwissu 2010 (ĠU L 226, 28.8.2010, p. 1).”
 Artikolu 3
 It-testi tar-Regolament (UE) Nru 765/2010, li għandhom jiġu ppubblikati fl-ilsien Islandiż u f’dak Norveġiż, fis-Suppliment taż-ŻEE ta’ Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea, għandhom ikunu awtentiċi.
 Artikolu 4
 Din id-Deċiżjoni għandha tidħol fis-seħħ fit-1 ta’ Mejju 2011, sakemm in-notifiki kollha skont l-Artikolu 103(1) tal-Ftehim ikunu saru lill-Kumitat Konġunt taż-ŻEE (*).
 Artikolu 5
 Din id-Deċiżjoni għandha tiġi ppubblikata fit-Taqsima taż-ŻEE ta’ Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea u fis-Suppliment taż-ŻEE ta’ miegħu.
 Magħmul fi Brussell, l-1 ta’ April 2011.
 Għall-Kumitat Konġunt taż-ŻEE
 L-Aġent President
 Gianluca GRIPPA
 (1) ĠU L 58, 3.3.2011, p. 73.
 (2) ĠU L 332, 16.12.2010, p. 50.
 (3) ĠU L 226, 28.8.2010, p. 1.
 (*) L-ebda rekwiżiti kostituzzjonali ma huma indikati.


text:
12 Nov 2013 13:52
 SKM2013.845.BR
 Retten i Kolding, BS 546/2013
 Andelsboligforening, vejanlæg
 Sagen drejede sig om, hvorvidt sagsøgeren var berettiget til yderligere fradrag i grundværdien i henhold til vurderingslovens dagældende § 17 for udgifter til anlæg af interne veje.
 Retten fandt, at de i sagen omtvistede veje kunne karakteriseres som hovedanlæg, idet begge de omtvistede vejstykker ville give adgang til en flerhed af boliger, som i tilfælde af udstykning ville have ligget på hver sin grund.
 Andelsboligforeningen G1
 (Kammeradvokaten ved advokat Casper Sølbeck)
 Sagen drejer sig om, hvor vidt et nærmere beskrevet vejanlæg på ejendommen beliggende ...1, der tilhører sagsøgeren, Andelsboligforeningen G1, i skattemæssig forstand udgør et hovedanlæg med den følge, at anlægsudgifterne til vejanlægget kan berettige til et fradrag i grundværdien i medfør af den tidligere gældende bestemmelse i vurderingslovens § 17.
 Under denne sag, der er anlagt den 19. marts 2013, har sagsøgeren, Andelsboligforeningen G1, efter sin endelige påstand påstået sagsøgte, Skatteministeriet, dømt til at anerkende, at vejstrækningerne på ejendommen beliggende ...1, der er markeret med blå farve på ...(dommens bilag 1)..., udgør et hovedanlæg, som efter sin karakter kan berettige til fradrag i grundværdien, og at sagen hjemvises til vurderingsmyndighederne til den beløbsmæssige opgørelse vedrørende vurderingsårene 2001 - 2004.
 I en kendelse, der er afsagt af Landsskatteretten den 12. december 2012, hedder det blandt andet:
 Klagen vedrører fastsættelse af fradrag for forbedringer for vurderingsårene 2001, 2002 og 2004. Der klages over, at vurderingsankenævnet ikke har godkendt fradrag for en række byggemodningsudgifter.
 Den omhandlede ejendom er beliggende ...1, i grundværdiområde .... Ejendommen er omfattet af byplanvedtægt nr. ... for et område beliggende i ...2.
 Det fremgår af skødet fra klagers erhvervelse af ejendommen, at klager købte grunden af G1 Arkitekt- og ingeniørfirma A/S. Overtagelsesdatoen var aftalt til den 30. juni 1999 og købesummen lød på 2.267.856 kr.
 Ejendommen er beliggende i byzone og var ubebygget ved overtagelsen. Grunden blev første gang vurderet som bebygget i forbindelse med vurderingen i år 2000.
 Landsskatteretten bemærker, at for storparceller, hvor grundværdien ansættes efter byggeretsværdiprincippet, fastsættes grundværdien ud fra den byggeretsværdi og arealværdi, der er ansat for en normalgrund i naboparcelhusområder. Det følger heraf, at sædvanlige byggemodningsudgifter vedrørende anlæg uden for grunden for naboparcelhusgrundene også kommer til at indgå i grundværdien for storparceller. Mens parcelhusejendomme vil have ret til fradrag for forbedring i grundværdien for disse udgifter, vil storparceller - hvor tilsvarende byggemodningsudgifter typisk vil være afholdt inde på grunden - ikke uden den overfor citerede undtagelsesbestemmelse om hovedanlæg have adgang til fradrag for sådanne byggemodningsudgifter.
 Landsskatteretten bemærker, at dokumenterede udgifter til anlæggelse af vej på en storparcel, der naturligt kan betragtes som et hovedanlæg til betjening af dele af ejendommen i tilfælde af udstykning, kan være fradragsberettigede, såfremt vejanlægget kan antages at bevirke en værdistigning af grundværdien i ubebygget stand, jf. vurderingslovens §§ 17 og 18.
 Det fremgår af det fremlagte luftfoto, at der løber en række interne veje på grunden. Retten lægger til grund, at den vej, som giver adgang til matriklen fra det omkringliggende område, herunder adgang til vejen "...3", er at betegne som et hovedanlæg til betjening af flere, der tilføjer grunden værdi i ubebygget stand.
 De øvrige vejes funktion på matriklen er derimod at fordele trafikken internt på klagers grund. Efter rettens opfattelse anses vejene for at være anlagt til brug for bygningerne, hvorfor der ikke er grundlag for at godkende et fradrag for den del af vejanlægget.
 På et som bilag 4 fremlagt luftfoto er med blåt indrammet de vejstykker, som efter Skatteministeriets opfattelse ikke kan henregnes til hovedanlæg.
 Det pågældende bilag er vedhæftet dommen som bilag 1. [ikke vedlagt her.red.SKAT]
 På et som bilag B fremlagt luftfoto er med gult afmærket det vejstykke, for hvilket skattemyndighederne har givet fradragsret.
 Det pågældende bilag er vedhæftet dommen som bilag 2. [ikke vedlagt her.red.SKAT]
 På et som bilag 5 fremlagt luftfoto er med rødt vist, hvorledes de enkelte ejendomme ville tage sig ud, hvis der havde været tale om rækkehusbebyggelse og ikke andelsboliger. Med gul farve er angivet både det vejstykke, der er givet fradragsret for, og de vejstykker, som denne sag vedrører.
 Det pågældende bilag er vedhæftet dommen som bilag 3. [ikke vedlagt her.red.SKAT]
 Parternes advokater har været enige om, at angivelserne på de pågældende luftfotos kan lægges til grund.
 Andelsboligforeningens advokat har i sit påstandsdokument anført følgende til støtte for sin påstand:
 Der er i sagen enighed om, at sagsøger har dokumenteret, at have afholdt udgiften til anlæg af vejanlægget markeret på...(dommens bilag 1)..., ligesom der er enighed om, at udgifter til anlæg af veje internt på en grund kan berettige til fradrag i grundværdien, såfremt de anlagte veje udgør såkaldt "hovedanlæg". Sagens kerne er således, om de på...(dommens bilag 1)...markerede vejstrækninger, der er gengivet herunder, efter deres karakter kan berettige til fradrag efter vurderingslovens dagældende § 17.
 Med henvisning til Højesterets dom af 8. maj 2013 i sag nr. 214/2011 (SKM2013.369.HR) er dette tilfældet, såfremt der er tale om "hovedanlæg", og essensen af Højesterets beskrivelse af praksis vedrørende vurderingslovens nu ophævede § 17 er, at hovedanlæg positivt defineres som anlæg, "der betjener eller fremover vil betjene en større del af ejendommen".
 Det gøres gældende, at denne betingelse er opfyldt i nærværende sag, idet vejstrækningerne netop betjener en større del af ejendommen, ligesom vejstrækningerne tjener adgangen til grunden i samme udstrækning til det vejareal, der allerede er indrømmet fradrag for (bilag B). Der er ingen væsensforskelle herimellem.
 Højesteret har samtidig afgrænset hovedanlæg negativt som "stikveje", "der betjener de enkelte bygninger eller boliger". Vejstrækningerne omfattet af nærværende sag har ikke karakter af sådanne stikveje, idet de ikke betjener de enkelte bygninger eller boliger, men dermed en flerhed af bygninger og boliger og dermed definitorisk er omfattet af den positive afgrænsning som betjenende en større del af ejendommen.
 Højesteret har ved beskrivelse af hovedanlægsbetragtningen taget udgangspunkt i forsyningsledninger (vandforsyningsledninger), og har ved denne generelle beskrivelse anført, at hovedanlæg ikke er de ledninger, der går "fra hovedledningen og til de enkelte bygninger eller boliger". Forsyningsledninger vil typisk ligge under vejen, og de forsyningsledninger, der ikke kan betragtes som hovedanlæg er dermed efter Højesterets opfattelse således de ledninger, der oftest vil gå nærmest vinkelret fra ledningerne i offentlig vej og ind til de enkelte bygninger eller boliger.
 Dette stemmer overens med Højesterets sammenligning mellem en stor grund udlagt til tæt-lav bebyggelse og en traditionel rækkehusbebyggelse, hvor de enkelte rækkehuse er udstykket i selvstændige grunde. Højesteret anførte således, at "Baggrunden herfor er, at der alternativt ved en udstykning til f eks. traditionel rækkehusbebyggelse vil være fradragsret for udgifter til fællesanlæg, som befinder sig uden for de enkelte udstykkede ejendommes skel".
 Idet forbedringer indenfor skel anses for nært knyttet til den på enkeltparcellen opførte bebyggelse og derfor betragtes som en del af den del af ejendomsværdien, som ikke udgør grundværdien, jf. vurderingslovens § 9, jf. vurderingslovens § 13. Denne værdi udgør forskelsværdien i henhold til vurderingslovens § 5, stk. 2.
 Ligeledes ses det, at baggrunden for hovedanlægsbetragtningen for større ejendomme er, at borgere der ikke har valgt at bosætte sig i et traditionelt parcel- eller rækkehuskvarter ikke må forfordeles i forhold til ejere af enkeltparceller i relation til retten til fradrag, jf. vurderingslovens §§ 17-18. En større ejendom er derfor forudsætningsvist en ejendom, hvorpå der er opført mere end 1 bolig, hvilket i praksis også er kaldet en storparcel.
 For at kunne sammenligne med et traditionelt parcel- eller rækkehuskvarter er det derfor nødvendigt fiktivt at forstille sig sådanne enkelte grunde som en storparcel ville kunne tænkes udstykket i. Herefter er det i henhold til den lovhjemlet hovedanlægsbetragtning nødvendigt at vurdere sådanne anlæg - der er placeret udenfor de enkelte fiktive skel (anlæg på fællesarealer) - i forhold til, hvorvidt de tjener en større del af grunden.
 Denne vurdering af en større del af ejendommen må henset til sammenligningsgrundlaget støttes på, hvorvidt det pågældende anlæg betjener mere end en af de for grunden fiktive udstykninger, idet et anlæg, der tjener mere end 1 ejendom (enkeltparcel) i et traditionelt parcel- eller rækkehuskvarter netop ville være et fradragsberettiget eksternt anlæg, jf. vurderingslovens § 17.
 På bilag 5, der er gengivet nedenfor, har sagsøger overfor Højesterets definitioner og sammenligning med en traditionel udstykning til rækkehusgrunde, på sagsøgers ejendom.
 Hvis der skete udstykning til en traditionel rækkehusbebyggelse, ville de enkelte rækkehuse, som illustreret med røde matrikler, bestå af selvstændige ejendomme, og vejene ville være offentlig vej eller privat vej på grundejerforeningens fællesareal. Hovedforsyningsledninger (illustreret med gul) ville ligge uden for de enkelte ejendomme ("Fællesareal uden for de enkelte udstykkede ejendommes skel" som anført af Højesteret). Disse ledninger berettiger ifølge Højesteret til fradrag, mens der ikke kan gives fradrag for ledningerne ind til de enkelte boliger eller bygninger (stikledninger, der er markeret med turkis).
 Det samme gør sig gældende for vejanlæg. De på...(dommens bilag 1)...markerede veje vil ligeledes ved en udstykning til traditionel rækkehusbebyggelse være udtryk for veje der betjener en flerhed af ejendomme, og ikke veje ind til de enkelte boliger eller bygninger. Det i stævningen side 5, 3. afsnit anførte fastholdes således, idet der nu er støtte herfor i Højesterets dom af 8. maj 2013.
 Sagsøgtes henvisninger til SKM2012.112.VLR og Vestre Landsrets dom af 20. marts 2013 i sag nr. B-0071-12 (SKM2013.388.VLR) er ikke relevante for nærværende sag, idet de ikke er i overensstemmelse med Højesterets dom, der er afsagt efterfølgende. I øvrigt er de faktiske forhold i de to sager ikke sammenlignelige med nærværende sag, og det bemærkes i øvrigt, nærværende sag ikke omhandler de på ejendommen anlagte parkeringspladser.
 Derimod kan der henvises til byrettens sag nr. BS 2-893/2011, hvor sagsøgte den 6. juni 2013 - altså efter Højesterets dom af 8. maj 2013 - tog bekræftende til genmæle vedrørende en påstand vedr. fradrag efter den tidligere § 17 i vurderingsloven for udgifter til anlæg af vej internt på en ejendom. Det pågældende vejanlæg er markeret på bilag 6 og som følger af, at der blev taget bekræftende til genmæle af sagsøgte, var der således enighed om, at det pågældende vejareal udgjorde hovedanlæg. At sagsøgte i nærværende sag påstår frifindelse forekommer herefter ganske inkonsekvent. Det forhold, at sagsøgte i påstandsdokumentet gjorde gældende, at der ikke var tale om hovedanlæg, og at sagsøgeren efterfølgende protesterede mod fremsættelsen af dette anbringende jf. retsplejelovens § 358 kan ikke føre til andet resultat. Sagsøgte kunne have gennemført hovedforhandlingen og herefter inddraget anbringendet i ankesagen, men sagsøgte tog som nævnt blot bekræftende til genmæle.
 Idet de i stævningen vejstrækninger udgør hovedanlæg, og derfor efter deres karakter kan berettige til fradrag i grundværdien efter den dagældende § 17 i vurderingsloven, er der grundlag for at tilsidesætte Landsskatterettens skøn, idet de faktiske forhold af Landsskatteretten fejlagtigt ikke er subsumeret under vurderingslovens regler om fradragsberettigende forbedringer.
 Sagsøgte har i sagen gjort gældende, at udgiften til anlæg af det på...(dommens bilag 1)...markerede vejareal udgør en "integreret del af byggeomkostningerne", og sagsøgte er under sagen blevet opfordret til nærmere at redegøre for, hvad der menes hermed. Sagsøgtes bemærkning i duplikken nederst side 2, bringer ikke yderligere klarhed over sagsøgtes anbringende, idet bemærkningen blot er en gentagelse af anbringende, hvilket må tillægges processuel skadevirkning, således at anbringendet ikke kan anses for at støtte sagsøgtes påstand. I øvrigt gøres det gældende, at det er uden betydning for sagen, om udgiften til anlæg af de på bilag 4 markerede veje anses for afholdt som en del af byggeomkostningerne. Udgiften til anlæg af vejene er i afholdt i forbindelse med udførelsen af bygge- og anlægsarbejderne på grunden og som en del af en totalentreprise omfattende såvel bygninger som veje.
 Der er udokumenteret, at der skulle være hjemmel til at stille krav om, at udgifterne til en foranstaltning som en intern vej skal være afholdt særskilt og uden forbindelse til opførelsen af bebyggelse på en grund, for at foranstaltningen kan anses som en grundforbedring.
 Sagsøgte har under sagen gjort gældende, at sagsøger ikke har godtgjort, at de af sagen omhandlede vejstrækninger har en selvstændig værdi for grunden i ubebygget stand, og at de på bilag 4 markerede veje har medført en stigning i grundens værdi i ubebygget stand. Dette er da også uden relevans for sagen, idet sagsøgers påstand alene går ud på, at sagsøgte skal anerkende, at de på bilag 4 markerede veje har karakter af hovedanlæg og dermed efter deres karakter kan berettige til fradrag, og at selve skønnet over, hvilken selvstændig værdi vejstrækningerne måtte have, påstås hjemvist.
 Kammeradvokaten har på vegne Skatteministeriet i sit påstandsdokument anført følgende til støtte for sin påstand:
 Denne sag omhandler, hvorvidt sagsøgeren for vurderingsårene 2001-2004 er berettiget til et yderligere fradrag efter vurderingslovens dagældende § 17 for udgifter til etablering af det interne vejanlæg, der er markeret på...(dommens bilag 1)...
 Til støtte for den nedlagte frifindelsespåstand gøres det gældende, at der ikke er grundlag for at tilsidesætte Landsskatterettens kendelse af 12. december 2012 (bilag 2), og sagsøgeren er derfor ikke berettiget til yderligere fradrag i henhold til vurderingslovens dagældende § 17 for udgifter til etablering af de interne veje, der er markeret på bilag 4.
 Fradrag efter vurderingslovens dagældende § 17 er betinget af, at der foreligger en forbedring, der bevirker en stigning i grundværdien. Det er alene foranstaltninger, der påvirker værdien af den ubebyggede grund, som indgår i værdiansættelsen, jf. vurderingslovens § 13, stk. 1, og det er derfor også kun sådanne foranstaltninger, der er omfattet af vurderingslovens dagældende § 17. Udgifter til forbedringer, der har en sådan integreret sammenhæng med byggeriet på grunden, at det kun har reel værdi i forbindelse med dette, er ikke omfattet af vurderingslovens dagældende § 17, jf. SKM2013.369.HR, SKM2013.388.VLR og SKM2012.112.VLR.
 Fradrag for vej- og forsyningsanlæg gives som hovedregel kun for udgifter til anlæg uden for ejendommen, idet udgifter til anlæg på selve grunden samt til pladsbelægning mv. anses for at være en del af byggeomkostningerne, fx i et traditionelt parcel- og rækkehuskvarter.
 Hovedanlægsbetragtningen er således en undtagelse til det ovennævnte udgangspunkt. Højesteret har ved dom af 8. maj 2013, SKM2013.369.HR, anerkendt skattemyndighedernes praksis på området, som Landsskatterettens kendelse af 12. december 2012 (bilag 2) også er udtryk for. Der er ikke med SKM2013.369.HR indført nye eller udvidede kriterier for bedømmelsen af, om der foreligger et fradragsberettiget hovedanlæg. Sagsøgerens udlægning af SKM2013.369.HR og af hovedanlægsbetragtningen bestrides. Det bestrides ligeledes, at sagsøgerens indtegninger på bilag 5 skulle være udtryk for "Højesterets definitioner".
 Det påhviler efter fast retspraksis sagsøgeren at godtgøre, at en given foranstaltning har karakter af et fradragsberettiget hovedanlæg, jf. eksempelvis SKM2012.112.VLR og SKM2013.388.VLR. Denne bevisbyrde har sagsøgeren ikke løftet.
 Sagsøgte gør gældende, at det alene er den interne vej, der er markeret på bilag B, der udgør et fradragsberettiget hovedanlæg. Sagsøgeren har ikke godtgjort, at de dele af det interne vejanlæg, der er markeret på...(dommens bilag 1)..., udgør et fradragsberettiget hovedanlæg.
 Den del af vejanlægget, der er markeret på...(dommens bilag 2)..., tjener til at lede færdslen ind på ejendommen. Denne del af vejanlægget skaber således adgang fra det offentlige vejnet til ejendommen.
 De øvrige dele af vejanlægget, der er markeret på...(dommens bilag 1)..., er anlagt således, at de alene tjener til at fordele færdslen internt på ejendommen. De pågældende veje har karakter af interne fordelingsveje, og de har således ikke nogen selvstændig værdi for grunden i ubebygget stand, men alene værdi i forbindelse med det konkrete byggeri. De på ...(dommens bilag 1)...markerede veje er således tæt knyttet til byggeriet og er at sidestille med stikledninger, hvorfor de ikke berettiger til fradrag, jf. SKM2013.369.HR, SKM2013.388.VLR og SKM2012.112.VLR.
 Det bemærkes endvidere, at sagsøgerens henvisning til byrettens sag nr. BS 2-893/2011 er uden relevans for nærværende sag. Sagen vedrørte, hvorvidt sagsøgeren havde afholdt udgifter til anlæg af vejanlægget, der oversteg det af Landsskatteretten tilkendte fradrag. Det kan endvidere oplyses, at det som et nyt anbringende i sagsøgtes påstandsdokument blev gjort gældende, at der ikke var tale om et hovedanlæg, og at sagsøgeren protesterede mod fremsættelsen af anbringendet, jf. retsplejelovens § 358. I øvrigt bestrides det, at det i bilag 6 markerede vejanlæg er sammenligneligt med de på...(dommens bilag 1)...markerede veje.
 Parternes advokater har i det væsentlige gentaget disse synspunkter under deres procedure.
 Højesteret har ved den af parternes advokater citerede dom af 8. maj 2013 fastslået, at der i forbindelse med en nærmere beskrevet bebyggelse på en stor grund ikke kan gives fradrag efter vurderingslovens § 17 med hensyn til udgifter vedrørende etablering af parkeringspladser til brug for byggeri, der opføres på grunden. Højesteret har i sin begrundelse nærmere beskrevet skattemyndighedernes praksis og har fundet, at denne har hjemmel i loven. Ifølge skattemyndighedernes praksis kan sti- og vejanlæg på en sådan stor grund under visse omstændigheder anses som et såkaldt hovedanlæg med den følge, at der kan gives fradrag for de udgifter, der er afholdt til etablering af anlægget. Som anført i den citerede dom afsagt af Østre Landsret den 14. oktober 2011 (SKM2011.790.ØLR) fremgår det ikke af vurderingslovens § 17 eller forarbejderne til bestemmelsen, hvad der nærmere skal forstås ved grundforbedringer, ud over at forbedringerne skal forøge handelsværdien af grunden i ubebygget stand. Østre Landsret har vedrørende et stianlæg anført, at landsretten har fået dokumenteret en række konkrete afgørelser fra Landsskatteretten vedrørende stier på større ejendomme, og at det ikke ud fra disse afgørelser har været muligt at udlede en entydig, fast praksis. Retten lægger herefter til grund, at det afgørende må være, om det pågældende vejstykke ud fra en konkret vurdering tjener som adgangsvej til en del af ejendommen på en sådan måde, at den som hovedanlæg ville have berettiget til fradrag, hvis ejendommen var blevet udstykket. Retten finder, at de i sagen omhandlede vejstykker begge giver adgang til en flerhed af boliger, som i tilfælde af udstykning ville have ligget på hver sin grund. Retten finder ikke grundlag for at undtage en del af det samlede vejanlæg, blot fordi vejen deler sig, og de 2 grene efter delingen naturligvis vil være adgangsvej for færre og færre boliger, efterhånden som man nærmer sig de 2 parkeringspladser, hvor vej stykkerne ender blindt. Parterne er enige om, at de pågældende parkeringspladser ikke er omfattet af sagen, hvilket også fremgår af afgrænsningen på dommens bilag 1.
 Efter det ovenfor anførte finder retten, at de på dommens bilag 1.med blåt angivne vejstykker udgør hovedanlæg, som efter deres karakter kan berettige til fradrag i grundværdien. Som følge heraf tages sagsøgerens påstand til følge.
 Parterne har under sagen været enige om, at sagens økonomiske værdi kan sættes til 79.935 kr. Herefter og efter sagens udfald skal sagsøgte til sagsøgeren betale sagens omkostninger med 22.220 kr., hvoraf de 20.000 kr. er til dækning af sagsøgerens udgift til advokatbistand, og de 2.220 kr. er til dækning af sagsøgerens udgift til retsafgift.
 Sagsøgte, Skatteministeriet, skal anerkende, at de vejstrækninger på ejendommen beliggende ...1, der er markeret med blå farve på dommens bilag 1, udgør et hovedanlæg, som efter sin karakter kan berettige til fradrag i grundværdien, og sagen hjemvises til vurderingsmyndighederne med henblik på den beløbsmæssige opgørelse for vurderingsårene 2001 - 2004.
 Inden 14 dage skal sagsøgte, Skatteministeriet, betale sagens omkostninger til sagsøgeren, Andelsboligforeningen G1, med 22.220 kr.


text:
 31.10.2013
 ET
 Euroopa Liidu Teataja
 L 291/60
 EMP ÜHISKOMITEE OTSUS
 nr 94/2013,
 3. mai 2013,
 millega muudetakse EMP lepingu XVII lisa („Intellektuaalomand”)
 EMP ÜHISKOMITEE,
 võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut (edaspidi „EMP leping”), eriti selle artiklit 98,
 ning arvestades järgmist:
 (1)
 EMP lepingusse tuleb inkorporeerida Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. septembri 2011. aasta direktiiv 2011/77/EL, millega muudetakse direktiivi 2006/116/EÜ autoriõiguse ja teatavate sellega kaasnevate õiguste kaitse tähtaja kohta (1).
 (2)
 Seetõttu tuleks EMP lepingu XVII lisa vastavalt muuta,
 ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
 Artikkel 1
 EMP lepingu XVII lisa punkti 9f (Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2006/116/EÜ) lisatakse järgmine tekst:
 „, muudetud järgmise õigusaktiga:
 —
 32011 L 0077: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2011/77/EL, 27. september 2011 (ELT L 265, 11.10.2011, lk 1).”
 Artikkel 2
 Direktiivi 2011/77/EL islandi- ja norrakeelne tekst, mis avaldatakse Euroopa Liidu Teataja EMP kaasandes, on autentsed.
 Artikkel 3
 Käesolev otsus jõustub 4. mail 2013. aastal, tingimusel et EMP ühiskomiteele on esitatud kõik EMP lepingu artikli 103 lõike 1 kohased teated (2).
 Artikkel 4
 Käesolev otsus avaldatakse Euroopa Liidu Teataja EMP osas ja EMP kaasandes.
 Brüssel, 3. mai 2013
 EMP ühiskomitee nimel
 eesistuja
 Gianluca GRIPPA
 (1) ELT L 265, 11.10.2011, lk 1.
 (2) Põhiseadusest tulenevad nõuded on nimetatud.


text:
URANTIA RAAMAT, 171. Kiri. Teel Jeruusalemma
 URANTIA RAAMAT - 171. Kiri. Teel Jeruusalemma
 § 1. Lahkumine Pellast
 § 2. Kulude arvestamisest
 § 3. Reis Pereasse
 § 4. Õpetamine Liviases
 § 5. Pime mees Jeerikos
 § 6. Külaskäik Sakkeuse juurde
 § 7. „Kui Jeesus möödus”
 § 8. Mõistujutt naeladest
 171. Kiri. Teel Jeruusalemma
 PÄEV pärast mälestusväärset jutlust taevariigist teatas Jeesus, et asub homme koos apostlitega teele, sest tahab jõuda paasapühaks Jeruusalemma ja külastada teel arvukaid Lõuna-Perea linnu.
 Esinemine taevariigi teemal ja teade, et ta kavatseb minna paasapühapidustustele, pani kõiki tema pooldajaid arvama, et ta läheb Jeruusalemma juutide ajalikku kuningriiki sisse juhatama. Ükskõik mida Jeesus taevariigi mitteainelisest olemusest ka ei rääkinud, ei suutnud ta oma juutidest kuulajate meelest eemale tõrjuda mõtet, et messias seab sisse mingisuguse oma rahva valitsuskorra, mille keskus on Jeruusalemmas.
 Jeesuse sabati ajal peetud jutlus viis enamiku ta poolehoidjatest vaid veel enam segadusse, sest tema jutt oli valgustav vaid väga vähestele. Juhid said üht-teist aru tema õpetustest sisemise taevariigi, „teie sees oleva taevariigi” kohta, ent nad teadsid, et ta oli rääkinud ka ühest teisest, tulevasest taevariigist, ning uskusid, et ta läheb just nüüd Jeruusalemma seda rajama. Kui nad oma ootustes pettuma pidid, kuna juudid Jeesuse tagasi lükkasid ja hiljem Jeruusalemm peaaegu hävitati, klammerdusid nad ikka veel selle lootuse külge, uskudes siiralt, et Meister pöördub peagi maailma tagasi suure väe ja majesteetliku auhiilgusega tõotatud taevariiki rajama.
 Tol pühapäeva õhtupoolikul tuli Jaakobus ja Johannes Sebedeuse ema Saloome koos oma kahe apostlist pojaga Jeesuse juurde ja püüdis, lähenedes talle nagu mõnele idamaa võimukandjale, saada Jeesuselt juba ette lubadust täita palve, mille ta kavatses Meistrile esitada. Meister aga ei tahtnud midagi lubada, vaid küsis naiselt: „Mida sa tahad, et ma sinu heaks teeksin?” Saloome vastas: „Meister, nüüd, mil sa lähed Jeruusalemma kuningriiki rajama, palun sinult juba ette tõotust, et sa annad minu poegadele enda juures auväärsed kohad, nii et üks istuks sinu kuningriigis su paremal ja teine vasakul käel.”
 Kui Jeesus Saloome palvet kuulis, ütles ta: „Naine, sa ei tea, mida sa palud.” Ning vaadates seejärel kahele au taotlevale apostlile otse silma, ütles ta: „Ma tunnen ja armastan teid juba ammu; ma olen isegi elanud teie ema majas; Andreas on teinud teile ülesandeks alati minu juures olla, seepärast lubasite oma emal salaja minu juurde tulla ja selle näotu palve esitada. Aga ma küsin teilt, kas te olete valmis jooma sellest karikast, millest mina peagi joon.” Ja Jaakobus ja Johannes vastasid hetkegi mõtlemata: „Jah, Meister, oleme.” Jeesus ütles: „Mind kurvastab, et te ei teadnud, miks me Jeruusalemma läheme; olen kurb, et te ei saa minu taevariigi olemusest aru; olen pettunud, et te tõite oma ema seda minult paluma; ent ma tean, et oma südames te armastate mind. Seepärast teatan teile, et te joote tõepoolest minu kibedast karikast ja saate osa minu alandusest, ent kohad minu paremal ja vasakul käel ei ole minu anda. See au on jäetud neile, kelle on ametisse määranud minu Isa.”
 Selleks ajaks oli keegi tolle vestluse kohta ka Peetrusele ja teistele apostlitele sõna saatnud ning nad olid äärmiselt nördinud, et Jaakobus ja Johannes olid taotlenud enda eelistamist neile ning läinud salaja oma emaga niisugust palvet esitama. Kui nad omavahel vaidlema hakkasid, kutsus Jeesus nad kõik kokku ja ütles: „Te saate väga hästi aru, kuidas paganate juhid oma alamaid valitsevad ja vägevad oma võimu kasutavad. Ent taevariigis on kõik teisiti. See, kes soovib teie seas suur olla, peab kõigepealt teiste teenijaks hakkama. See, kes soovib taevariigis esimene olla, peab teiste eest hoolt kandma. Ma kuulutan teile, et Inimese Poeg pole tulnud mitte selleks, et tema eest hoolt kantaks, vaid ta on tulnud ise hoolt kandma; ja nüüd lähen ma Jeruusalemma, et Isa tahet täites ja oma vendi teenides elu anda.” Neid sõnu kuuldes eemaldusid apostlid palvetama. Jaakobus ja Johannes vabandasid tol õhtul pärast Peetruse selgitustööd ülejäänud kümne ees ja vennad andsid neile andeks.
 Paludes endale kohti Jeruusalemmas Jeesuse paremal ja vasakul käel, ei osanud Sebedeuse pojad aimatagi, et nende armastatud õpetaja ripub juba vähem kui kuu aja pärast Rooma ristil, ühel pool surev röövel ja teisel pool samuti keegi kurjategija. Ning nende ema, kes ristilöömise tunnistajaks sai, mäletas hästi rumalat palvet, mille ta oli esitanud Jeesusele Pellas, et tema apostlitest pojad auväärsed kohad saaksid.
 1. Lahkumine Pellast
 Esmaspäeva, 13. märtsi ennelõunal lahkus Jeesus koos kaheteistkümne apostliga lõplikult Pella laagrist, asudes teele lõuna poole Lõuna-Perea linnadesse, kus töötasid Abneri kaaslased. Nad veetsid seitsetkümmet külastades enam kui kaks nädalat ja läksid siis paasapühaks otse Jeruusalemma.
 Kui Meister Pellast lahkus, järgnes talle ligikaudu tuhat jüngrit, kes olid apostlitega koos laagris elanud. Kuulnud tema kavatsusest minna Hesbonisse ja kuulanud tema jutlust „Kulude arvestusest”, jättis umbes pool sellest rühmast teel Jeerikosse Jordani koolmekohal ta maha. Nad läksid edasi Jeruusalemma, ülejäänud pool aga järgnes talle kahe nädala jooksul läbi Lõuna-Perea linnade.
 Enamik Jeesuse otsestest poolehoidjatest sai üldiselt aru, et Pella laager jäeti maha, aga nad seletasid seda sellega, et Meister kavatseb minna lõpuks ometi Jeruusalemma Taaveti trooni nõutama. Enamik tema poolehoidjatest ei suutnudki mõista muud taevariigikäsitust: ükskõik mida ta neile ka ei õpetanud, ei loobunud nad juutide taevariigiideest.
 Taavet Sebedeus sulges apostel Andrease korraldusel kolmapäeval, 15. märtsil Pella laagri. Tol ajal elas seal ligikaudu neli tuhat külastajat, arvestamata veel tuhandet või enamat inimest, kes elasid koos apostlitega niinimetatud õpetajate laagris ja olid koos Jeesuse ja kaheteistkümnega lõunasse siirdunud. Kui vastumeelne see Taavetile ka polnud, müüs ta kogu varustuse arvukatele ostjatele ja suundus saadud rahaga Jeruusalemma, kus andis selle hiljem üle Juudas Iskariotile.
 Taavet oli Jeruusalemmas ka traagilisel viimasel nädalal ja viis oma ema pärast Jeesuse ristilöömist Betsaidasse tagasi. Taavet peatus Jeesust ja apostleid oodates Laatsaruse juures Betaanias ja teda ärritas tohutult, mil viisil variserid olid hakanud Laatsarust pärast tema elluäratamist taga kiusama ning ründama. Andreas oli käskinud Taavetil sõnumitoomisteenistuse lõpetada ja kõik tõlgendasid seda kui märki taevariigi peatsest rajamisest Jeruusalemmas. Taavet jäi nüüd tööta ja oli juba peaaegu otsustanud hakata omal algatusel Laatsaruse nördinud kaitsjaks, kui tema hoolealune peagi kiiruga Filadelfiasse põgenes. Nii siirdus ka Taavet ise Filadelfiasse, aidanud enne Martal ja Maarjal nende kinnisvara ära müüa, ning seal veetis ta koos Abneri ja Laatsarusega kogu ülejäänud elu, võttes oma finantsjuhtimise alla kõik need taevariigi suured omandid, mis Abneri eluajal Filadelfiasse olid koondunud.
 Veidi pärast Jeruusalemma hävingut sai Pauluse ristiusu keskuseks Antiookia, Filadelfia jäi aga Abneri taevariigi keskuseks. Antiookiast levis Pauluse versioon Jeesuse õpetustest ja Jeesusest üle kogu läänemaailma; Filadelfiast levitasid misjonärid taevariigi Abneri versiooni üle kogu Mesopotaamia ja Araabia kuni hilisema ajani, mil need Jeesuse õpetuste kompromissitud saadikud jäid alla islami äkilisele tõusule.
 2. Kulude arvestamisest
 Kui Jeesus peaaegu tuhandest poolehoidjast saadetuna Jordani jõe Betaania ehk teise nimega Betabara koolmekohale jõudis, hakkasid jüngrid aru saama, et ta ei kavatse minna otse Jeruusalemma. Sel ajal kui nad kõhklesid ja omavahel vaidlesid, ronis Jeesus tohutule kivile ja kõneles teemal „Kulude arvestamisest”, nagu seda jutlust hiljem nimetama hakati. Meister ütles:
 „Kui te tahate ikka veel mulle järgneda, peate olema nõus maksma selle eest, et te kogu südamest pühendute minu Isa tahte täitmisele. Kui tahate minu jüngrid olla, peate olema valmis hülgama oma isa, ema, naise, lapsed, vennad ja õed. Kui keegi teist tahab nüüd veel minu jünger olla, peab ta olema valmis loobuma isegi oma elust, nii nagu Inimese Poeg ohverdab peagi oma elu Isa tahte täitmise missiooni lõpuleviimiseks inimesena maa peal.
 Kui te pole nõus täit hinda maksma, võite vaevalt küll minu jüngriks jääda. Enne kui te edasi lähete, peaksite korraks istuma ja arvestama kokku minu jüngriks olemise kulud. Kes teist võtaks ette vahitorni ehitamise oma maadele, ilma et ta oleks enne istunud ja kulud kokku arvestanud, et näha, kas tal on töö lõpuleviimiseks piisavalt raha? Kui te ei arvesta pärast vundamendi rajamist kulusid, võite avastada, et te ei saa alustatut lõpule viia, ja kõik teie naabrid hakkavad teid pilkama, öeldes: „Näe, see mees alustas ehitamist, aga ei suutnud oma tööd lõpule viia.” Ning samuti, missugune kuningas, valmistudes teise kuningaga sõdima, ei istuks kõigepealt ega arutleks, kas ta suudaks kümne tuhande mehega vastu astuda sellele, kes ründab teda kahekümne tuhandega? Kui kuningas ei ole oma vaenlasele vastu astumiseks valmis, saadab ta teise kuninga juurde, ükskõik kui kaugel too ka ei oleks, oma saadiku, et küsida, missugustel tingimustel võiks rahu sõlmida.
 Nüüd peab igaüks teist maha istuma ja lugema kokku minu jüngriks olemise kulud. Nüüdsest ei saa te enam meile järgneda, kuulates õpetusi ja vaadates meie tegusid, vaid peate taluma kibedat tagakiusamist ja raskeid pettumusi, kui tunnistate seda evangeeliumi. Kui te pole nõus lahti ütlema sellest, kes te olete, ja pühendama sellele üritusele kõike, mis teil on, pole te väärt olema minu jüngrid. Kui olete endast oma südames juba võitu saanud, ei pea te kartma seda välist võitu, mille ülempreestrid ja saduserid saavutavad, kui Inimese Poja tagasi lükkavad ja ta pilkavate uskmatute kätte annavad.
 Nüüd peaksite end uurima ja leidma põhjuse, miks te olete minu jüngrid. Kui otsite au ja hiilgust, kui olete ilmalikult meelestatud, olete nagu maitse kaotanud sool. Ja millega maitsestada seda, mida hinnatakse tema soolakuse pärast, kuid mis on oma maitse kaotanud? Niisugune vürts on kasutu, see sobib vaid prügi hulka visata. Nüüd olen ma teid hoiatanud, et te pöörduksite rahus oma kodudesse tagasi, kui te pole valmis koos minuga seda karikat tühjaks jooma, mida minu jaoks parasjagu täidetakse. Olen teile ikka ja jälle öelnud, et minu taevariik ei ole sellest maailmast, aga te ei usu mind. Kuulgu minu juttu see, kellel on kõrvad, et kuulda.”
 Kohe pärast nende sõnade ütlemist asus Jeesus kaheteistkümne eesotsas teele Hesboni ja talle järgnes ligikaudu viissada inimest. Teine pool rahvahulgast läks pärast lühikest viivitust Jeruusalemma. Apostlid koos juhtivate jüngritega mõtlesid nende sõnade üle sügavalt järele, kuid klammerdusid siiski usu külge, et pärast seda lühikest õnnetut katsumusteperioodi rajatakse taevariik veel kindlasti mingil määral vastavalt nende kauahellitatud lootustele.
 3. Reis Pereasse
 Jeesus ja kaksteist apostlit, saadetuna mitmesajast jüngrist, liikusid Lõuna-Pereas ringi, külastades kõiki linnu, kus seitsekümmend jutlustajat töötasid. Selles piirkonnas elas palju paganaid ning et vaid vähesed neist läksid paasapühaks Jeruusalemma, jätkasid taevariigi sõnumitoojad oma õpetamis- ja jutlustamistööd.
 Jeesus kohtas Hesbonis Abnerit ja Andreas andis seitsmekümnele korralduse paasapühapidustuste ajaks tööd mitte katkestada: Jeesus soovitas sõnumitoojatel jätkata oma tööd olenemata sellest, mis iganes Jeruusalemmas ka ei juhtuks. Ta andis Abnerile nõu lubada naiskorpusel paasapühaks Jeruusalemma minna, vähemalt neil, kes seda soovivad. Ning see oli viimane kord, mil Abner Jeesust inimesena nägi. Tema hüvastijätusõnad Abnerile olid: „Mu poeg, ma tean, et sa jääd taevariigile ustavaks, ja ma palun Isa, et ta annaks sulle tarkust armastada oma vendi ja neist aru saada.”
 Linnast linna rännates olid paljud poolehoidjad neid maha jätnud ja Jeruusalemma läinud, nii et selleks ajaks, kui Jeesus hakkas paasapühale minema, oli talle järgnejate arv kahanenud alla kahesaja.
 Apostlid said aru, et Jeesus läheb paasapühaks Jeruusalemma. Nad teadsid, et Suurkohus on levitanud kogu Iisraelis sõnumit Jeesuse surmamõistmise kohta ja käskinud kõigil, kes tema asukohta teavad, Suurkohut teavitada. Kuid hoolimata kõigest sellest polnud nad siiski nii suures ärevuses kui tookord, mil Jeesus oli neile Filadelfias teatanud, et kavatseb minna Betaaniasse Laatsarust vaatama. See suhtumise muutus tugevast hirmust tasase ootuse seisundini tulenes põhiliselt Laatsaruse elluäratamisest. Nad olid jõudnud järeldusele, et Jeesus võib hädaolukorda sattudes oma jumaliku võimu maksma panna ja oma vaenlasi häbistada. Selle lootuse ning sügavama ja küpsema usu tõttu oma Meistri vaimsesse võimu ilmutasidki ta lähemad pooldajad välist julgust ja järgnesid nüüd talle Jeruusalemma, hoolimata Suurkohtu avalikust teatest, et Jeesus peab surema.
 Enamik apostleid ja paljud Jeesuse lähemad jüngrid ei pidanud ta surma võimalikuks. Uskudes, et ta on „ülestõusmine ja elu”, arvasid nad, et ta on surematu ja surma üle juba võidu saavutanud.
 4. Õpetamine Liviases
 Kolmapäeva, 29. märtsi õhtul jäi Jeesus, lõpetanud Lõuna-Perea linnade külastamise, oma poolehoidjatega Liviases laagrisse. Seloot Siimon ja Siimon Peetrus olid lasknud salaja sellesse paika toimetada üle saja mõõga ning tol õhtul Liviases võtsid nad relvad vastu ja jagasid välja kõigile, kes tahtsid neid salaja oma rüü all kanda. Siimon Peetrus kandis oma mõõka ka tol õhtul, mil ta Meistri reetis.
 Neljapäeva varahommikul, enne teiste ärkamist, kutsus Jeesus Andrease ja ütles: „ärata oma vennad! Mul on neile midagi öelda.” Jeesus teadis mõõkadest, samuti seda, kes apostlitest oli relva saanud ja seda kandis, ent ta ei avaldanud neile kunagi, et ta sääraseid asju teab. Kui Andreas oli oma kaaslased äratanud ja nad olid teistest eemale kogunenud, ütles Jeesus: „Mu lapsed, te olete kaua minuga olnud ja ma olen õpetanud teile paljut, mida teil nüüd tarvis läheb, ent ma hoiatan teid, et te ei usaldaks meie ees seisvate katsumuste ajal ebakindlat lihalikku loomust ja inimlikke nõrkusi. Kutsusin teid siia omavahelisele vestlusele ütlemaks teile viimaks otse, et me läheme Jeruusalemma, kus Inimese Poeg on teatavasti juba surma mõistetud. Ma ütlen teile taas, et Inimese Poeg antakse ülempreestrite ja usujuhtide kätte, kes mõistavad ta süüdi ja annavad siis paganate kätte. Ning nad pilkavad Inimese Poega, isegi sülitavad tema peale ja piitsutavad teda ning saadavad ta surma. Kuid ärge kohkuge, kui nad Inimese Poja tapavad, sest ma teatan teile, et ta tõuseb kolmandal päeval üles. Olge ettevaatlikud ja pidage meeles, et ma olen teid hoiatanud.”
 Apostlid olid taas hämmastunud ja jahmunud, ent nad ei suutnud tema juttu sõna-sõnalt võtta, sest nad ei saanud aru, et Meister mõtles just seda, mida ütles. Nad olid nii pimestatud oma vankumatust usust ajalikku maapealsesse kuningriiki keskusega Jeruusalemmas, et lihtsalt ei suutnud — ei tahtnud — Jeesuse öeldut sõna-sõnalt võtta. Nad mõtisklesid kogu päeva, mida need Meistri iseäralikud ütlused võisid tähendada. Ent keegi neist ei söandanud temalt nende kohta midagi küsida. Segaduses apostlid mõistsid alles pärast Meistri surma, et ta oli rääkinud neile otse ja sõnaselgelt oma eelseisvast ristilöömisest.
 Siin Liviases tulid mõned sõbralikud variserid pärast hommikusööki Jeesuse juurde ja ütlesid: „Põgene siit kiiresti, sest Herodes soovib sind tappa, nagu ta tappis ka Johannese. Ta kardab rahva ülestõusu ja on otsustanud su surmata. Toome sulle selle hoiatuse, et sa saaksid põgeneda.”
 Ja see oli osaliselt tõsi. Laatsaruse elluäratamine oli Herodeses hirmu ja ärevust tekitanud ning teades, et Suurkohus oli julgenud Jeesuse juba enne kohut süüdi mõista, otsustas Herodes kas Jeesuse tappa või oma valdustest välja ajada. Tegelikult soovis ta viimast, sest kartis Jeesust nii väga ja lootis, et ei pea teda hukkama.
 Kui Jeesus variseride sõnu kuulis, vastas ta: „Ma tunnen Herodest ja tean hästi tema hirmu taevariigi evangeeliumi ees. Ent uskuge, talle meeldiks palju rohkem, kui Inimese Poeg läheks Jeruusalemma ning kannataks ja sureks ülempreestrite käes. Määrinud oma käed Johannese verega, ei taha ta eriti Inimese Poja surma eest vastutav olla. Minge ja öelge sellele rebasele, et Inimese Poeg jutlustab täna Pereas, homme läheb Juudamaale ja mõne päeva pärast lõpetab oma maise missiooni ning on valmis Isa juurde tõusma.”
 Siis ütles Jeesus oma apostlite poole pöördudes: „Prohvetid on juba iidsetest aegadest Jeruusalemmas hukkunud ja ka Inimese Pojale on sobiv minna oma Isa maja linna, et teda inimliku vagatsemise hinnana ning usuliste eelarvamuste ja vaimupimeduse tulemusena ohvriks toodaks. Oo, Jeruusalemm, Jeruusalemm, mis tapab prohveteid ja pillub kividega tõeõpetajaid! Kui sageli oleksin ma tahtnud koguda sinu lapsi kokku, nii nagu kana kogub pesakonna oma tiibade alla, aga sa ei lasknud mul seda teha! Näe, su maja jäetakse peagi tühjana maha! Sa soovid veel korduvalt mind näha, aga ei näe. Siis sa otsid mind, aga ei leia.” Ja kui ta oli need sõnad öelnud, pöördus ta enese ümber seisjate poole ja ütles: „Mingem ikkagi Jeruusalemma paasapühale ja tehkem seda, mis meil taevase Isa tahte täitmiseks on sünnis teha.”
 See oli segaduses ja hämmeldunud uskujaterühm, kes tol päeval Jeesusele Jeerikosse järgnes. Apostlid tunnetasid Jeesuse taevariigi-kuulutustes üksnes teatavat lõpliku triumfi nooti; nad lihtsalt ei suutnud sundida end aru saama hoiatustest ähvardava tagasilöögi ees. Kui Jeesus rääkis „kolmandal päeval ülestõusmisest”, arvasid nad, et see väide tähendab taevariigi kindlat võitu pärast mõnda ebameeldivat kokkupõrget juudi usujuhtidega. „Kolmas päev” oli juutide seas levinud väljend, mis tähendas „peagi” või „varsti pärast seda”. Kui Jeesus rääkis „ülestõusmisest”, arvasid nad, et ta räägib „taevariigi tõusust”.
 Need uskujad olid tunnistanud Jeesust kui messiat, ent juudid ei teadnud peaaegu midagi kannatavast messiast. Nad ei mõistnud, et Jeesus saavutab oma surmaga palju niisugust, mida ta oma eluga iialgi ei saavutaks. Kui apostlitele andis julgust Jeruusalemma siseneda Laatsaruse elluäratamine, siis Meistrit toetas mälestus tema muutmisest sel annetumise katsumusteperioodil.
 5. Pime mees Jeerikos
 Neljapäeva, 30. märtsi õhtul lähenes Jeesus koos apostlitega ligikaudu kahesajast poolehoidjast koosneva rühma eesotsas Jeeriko müüridele. Kui nad linnavärava juurde jõudsid, kohtasid nad suurt hulka kerjuseid, kelle seas oli keegi Bartimeus, vana mees, kes oli juba noorena pimedaks jäänud. See pime kerjus oli Jeesusest palju kuulnud ja teadis, kuidas Jeesus oli Jeruusalemmas pimeda Joosija terveks ravinud. Jeesuse viimasest külaskäigust Jeerikosse oli ta saanud teada alles siis, kui too oli juba edasi Betaaniasse siirdunud. Bartimeus oli otsustanud, et kui Jeesus veel kunagi Jeerikot külastab, palub ta kindlasti, et Meister talle nägemise tagasi annaks.
 Uudist Jeesuse lähenemisest oli kuulutatud kõikjal Jeerikos ja sajad linnaelanikud kogunesid teda tervitama. Kui see tohutu rahvahulk koos Meistriga linna tagasi tuli, teadis Bartimeus sammumüdinat kuuldes, et on toimumas midagi ebatavalist, ja küsis enda lähedal seisjatelt, mis on lahti. Üks kerjus vastas talle: „Jeesus Naatsaretlane läheb just mööda.” Kuuldes, et Jeesus on lähedal, hakkas Bartimeus valjusti hüüdma: „Jeesus, Jeesus, halasta mulle!” Kui ta ikka valjemini ja valjemini seda hüüdis, tulid mõned Jeesuse ligiduses kõndinud teda noomima, paludes tal vait olla, millest polnud aga kasu, sest mehe hüüded üksnes sagenesid ja valjenesid.
 Kui Jeesus kuulis pimedat meest hüüdmas, peatus ta. Abipalujat nähes ütles Jeesus oma sõpradele: „Tooge see mees minu juurde.” Ning need läksid Bartimeuse juurde ja ütlesid: „Rõõmusta ja tule meiega, sest Meister kutsub sind.” Neid sõnu kuuldes heitis Bartimeus oma kuue kõrvale, hüppas keset teed ja lasi lähedalseisjatel end Jeesuse juurde juhtida. Jeesus küsis Bartimeuselt: „Mida sa minult ootad?” Ja pime mees vastas: „Tahaksin nägemist tagasi saada.” Seda palvet kuuldes ja tema usku nähes ütles Jeesus: „Sa hakkad nägema, mine oma teed, sinu usk on su terveks teinud.” Otsekohe sai ta oma nägemise tagasi ja jäi Jeesuse lähedale Jumalat ülistama, kuni Meister järgmisel päeval Jeruusalemma poole teele asus, seejärel aga asus rahva ees kuulutama, kuidas talle Jeerikos nägemine tagasi anti.
 6. Külaskäik Sakkeuse juurde
 Kui Meister koos saatjatega Jeerikosse jõudis, oli päike juba loojumas ja Jeesus tahtis seal öömajale jääda. Kui Meister tollihoonest möödus, viibis seal juhtumisi Sakkeus, peatölner ehk maksukoguja, kes soovis väga Jeesust näha. Peatölner oli väga rikas ja Galilea prohvetist palju kuulnud. Ta oli otsustanud, et kui Jeesus peaks veel Jeerikot külastama, vaatab ta järele, mis mees too on. Nüüd püüdiski Sakkeus läbi rahvasumma lähemale trügida, aga rahvast oli liiga palju ning et ta oli lühikest kasvu, ei näinud ta üle teiste peade. Nii järgnes peatölner rahvahulgale, kuni nad jõudsid kesklinna lähistele ja polnud enam tema majast kaugel. Näinud, et ta ei suuda läbi rahvahulga trügida, ja arvates, et Jeesus võib peatumata otse läbi linna minna, jooksis ta ette ja ronis ühe mooruspuu otsa, mille oksad ulatusid üle tee. Ta teadis, et nii võib mööduvat Meistrit hästi näha. Ja ta ei pidanud pettuma, sest Jeesus peatus, kui oli temani jõudnud, ja ütles üles Sakkeuse poole vaadates: „Tule, Sakkeus, ruttu alla, sest ma pean täna öösel sinu majas peatuma.” Kui Sakkeus neid üllatavaid sõnu kuulis, pidi ta rutuga alla ronides peaaegu kukkuma; Jeesuse ees seisatades väljendas ta suurt rõõmu, et Meister on nõus tema majas peatuma.
 Nad läksid otseteed Sakkeuse koju ja Jeeriko elanikud olid väga üllatunud, et Jeesus oli nõus ööbima peatölneri juures. Kui Meister koos apostlite ja Sakkeusega enne sisenemist maja ees seisatas, ütles üks läheduses seisnud Jeeriko variser: „Näete, see mees läheb öömajale Aabrahami usust taganenud patuse poja juurde, kes oma rahvast röövib ja neilt raha välja pressib.” Neid sõnu kuulnud, vaatas Jeesus Sakkeust ja naeratas. Siis astus Sakkeus pingile ja ütles: „Jeeriko inimesed, kuulake mind! Ma võin küll olla tölner ja patune, aga suur Õpetaja on tulnud minu majja ööbima ja enne kui ta siseneb, luban ma teile, et annetan poole kõigist oma varadest vaestele ja et kui peaksin homsest alates veel kelleltki midagi ebaõiglaselt välja nõudma, tagastan selle neljakordselt. Ma hakkan kogu südamest pääsemise poole püüdlema ja õpin Jumala silmis õiglaselt käituma.”
 Kui Sakkeus oli lõpetanud, ütles Jeesus: „Pääsemine on tulnud täna sellesse majja ja sinust on saanud tõeline Aabrahami poeg.” Ja pöördudes nende ümber kogunenud rahva poole, lisas: „ärge imestage minu sõnade üle ega solvuge meie tegude peale, sest ma olen alati kuulutanud, et Inimese Poeg on tulnud otsima ja päästma seda, mis on kadunud.”
 Nad jäid ööseks Sakkeuse majja. Kui nad järgmisel hommikul tõusid, suundusid nad mööda „röövlite teed” Betaaniasse, et jõuda paasapühaks Jeruusalemma.
 7. „Kui Jeesus möödus”
 Jeesus tõi rõõmu kõikjale, kuhu läks. Ta oli täis lahkust ja tõde. Tema kaaslased ei lakanud kunagi imestamast tema suust tulevaid lahkeid sõnu. Meeldivust võib endas arendada, ent lahkus on sõbralikkuse hõng, mida õhkub armastusest täidetud hingest.
 Headusega saavutatakse lugupidamine, aga kui see on lahkusetu, tõrjub see kiindumuse sageli tagasi. Headus on kõigile meeldiv vaid siis, kui see tuleb lahkest südamest. Headus mõjub vaid siis, kui see on meeldiv.
 Jeesus mõistis inimesi hästi, seepärast võis ta avaldada tõelist osavõtlikkust ja ilmutada siirast kaastunnet. Ent ta tundis harva haletsust. Tema kaastunne oli küll piiritu, kuid ta osavõtlikkus oli praktiline, isiklik ja konstruktiivne. Lähedane tutvus kannatustega ei jätnud teda kunagi ükskõikseks ja ta suutis hoolitseda kitsikuses hingede eest nende enesehaletsust suurendamata.
 Jeesus suutis inimesi nii palju aidata sellepärast, et armastas neid siiralt. Ta armastas tõeliselt iga meest, naist ja last. Ta võis olla nii truu sõber oma tähelepanuväärse taipamise tõttu — ta teadis põhjalikult, mis inimese südames ja meeles toimub. Ta oli huvitatud ja tähelepanelik vaatleja. Ta sai suurepäraselt aru inimeste vajadustest ja mõistis targalt nende inimlikke igatsusi.
 Jeesus ei kiirustanud kunagi. Tal oli aega „mööda minnes” kaasinimesi lohutada. Ja ta sõbrad tundsid end alati tema juures vabalt. Ta oli võluv kuulaja. Ta ei hakanud kunagi pealetükkivalt oma kaaslaste hingedes sobrama. Kui ta januseid meeli ja hingi lohutas ning nende eest hoolitses, ei tundnud tema halastuse vastuvõtjad end niivõrd talle pihtivat, kuivõrd temaga vestlevat. Neil oli tema vastu piiritu usaldus, sest nad nägid, kui väga ta neisse usub.
 Ta ei näidanud kunagi inimeste suhtes üles uudishimu ega avaldanud soovi neid suunata, juhtida ja kontrollida. Ta tekitas sügavat eneseusaldust ja suurt julgust kõigis, kellel oli õnn temaga koos olla. Kui ta inimesele naeratas, suutis see surelik edaspidi oma paljusid probleeme paremini lahendada.
 Jeesus armastas inimesi nii väga ja nii targalt, et ei kõhelnud kunagi nende suhtes karmust ilmutamast, kui olukord niisugust distsiplineerimist nõudis. Sageli alustas ta inimese abistamist sellest, et palus ise temalt abi. Sel moel tekitas ta huvi ja tõi esile inimloomuse paremad jooned.
 Meister oskas märgata päästvat usku naise tugevas ebausus, kui too püüdis terveneda tema rõivapalistuse puudutamise kaudu. Ta oli alati valmis jutluse katkestama või rahvahulga peatama, et hoolitseda üheainsa inimese vajaduste eest, olgu see või väike laps. Suuri asju ei juhtunud ainult sellepärast, et inimesed Jeesusesse uskusid, vaid ka seepärast, et Jeesus uskus nii väga inimestesse.
 Enamiku tõeliselt tähtsaid asju ütles või tegi Jeesus vaid juhuslikult, „möödaminnes”. Meistri maises hoolekandetöös oli väga vähe ametlikku, planeeritut või ettekavatsetut. Lahkelt ja loomulikult jagas ta läbi elu rännates tervist ning puistas õnne. Oli sõna-sõnalt õige: „Ta käis ringi heategusid tehes”.
 Ning Meistri poolehoidjatel kõigist ajastutest on kohane õppida samuti „möödaminnes” teenima — oma igapäevakohustusi täites isetult head tegema.
 8. Mõistujutt naeladest
 Kui nad Jeerikost lahkusid, oli lõuna juba peaaegu käes, sest nad olid olnud õhtul kaua üleval ning Jeesus oli Sakkeusele ja tema perele taevariigi evangeeliumi õpetanud. Umbes poolel teel Betaaniasse tegi reisiseltskond lõunapeatuse, kuna rahvahulk läks edasi Jeruusalemma poole, teadmata, et Jeesus ja apostlid kavatsevad tolle öö Õlimäel veeta.
 Mõistujutt naeladest oli erinevalt kõigile jüngritele räägitud mõistujutust talentide kohta mõeldud peamiselt apostlitele ja põhines suures osas lool Arhelaosist ja tema asjatust katsest Juuda kuningriiki valitsema hakata. See on üks Meistri vähestest mõistujuttudest, mis toetus ajaloolisele isikule. Pole ime, et neile Arhelaos meelde tuli, sest Sakkeuse maja Jeerikos paiknes Arhelaosi rohkete kaunistustega palee lähedal ja tema veejuhe kulges piki seda teed, mida mööda nad olid Jeerikost lahkunud.
 Jeesus ütles: „Te arvate, et Inimese Poeg läheb Jeruusalemma kuningriiki vastu võtma, aga ma ütlen teile, et te peate pettuma. Kas te ei mäleta üht vürsti, kes suundus kaugele maale kuningriiki omandama, aga enne kui ta naasta jõudis, saatsid tema maakoha elanikud, kes olid ta oma südametes juba tagasi lükanud, saadiku talle ütlema: „Me ei taha, et see mees meid valitseks”? Nii nagu lükati tagasi selle kuninga ilmalik valitsus, lükatakse tagasi ka Inimese Poja vaimne valitsus. Ma kordan jälle, et minu kuningriik ei ole sellest maailmast, aga kui Inimese Poja kätte oleks antud oma rahva vaimne valitsemine, oleks ta selle inimhingede kuningriigi vastu võtnud ja inimsüdamete võimupiirkonda valitsenud. Hoolimata sellest, et nad minu vaimse valitsemise tagasi lükkavad, tulen ma tagasi, et võtta teistelt vastu see vaimuriik, mida mulle praegu keelatakse. Te näete, kuidas Inimese Poeg praegu tagasi lükatakse, aga ühel teisel ajastul võetakse Aabrahami laste tagasilükatu vastu ja ülendatakse.
 Ning nüüd, selle mõistujuttu tagasilükatud ülikuna, tahan ma kutsuda enda ette oma kaksteist sulast, eriülesannetega majapidajat, ja andes igaühele ühe naela, manitseda neid hoolikalt täitma minu korraldusi ja kauplema minu äraolekul usinalt neile usaldatud rahaga, et nad võiksid minu tagasi pöördudes, kui neilt aru päritakse, oma majandamist põhjendada.
 Ja isegi kui see tagasilükatud Poeg ei tuleks tagasi, saadetaks seda kuningriiki vastu võtma mõni teine Poeg ja see Poeg kutsuks kõiki teid, et te talle oma majandamisest aru annaksite ja teenitud kasuga teda rõõmustada saaksite.
 Ja kui need majapidajad hiljem aru andma kutsuti, tuli esimene ja ütles: „Isand, olen sinu naelale kümme juurde teeninud.” Ja ta isand ütles: „Hästi tehtud, oled hea sulane; kuna sa oled selles asjas ustavaks osutunud, annan sulle võimu kümne linna üle.” Ja teine tuli ja ütles: „Olen, isand, sinu jäetud naela viieks naelaks kasvatanud.” Ja isand vastas: „Panen su siis valitsejaks viie linna üle.” Ja nii jätkus, kuni tuli viimase sulase kord, kes teatas: „Isand, näe, siin on su nael, ma hoidsin seda hoolikalt selle räti sees. Ma tegin seda, sest kartsin sind; ma ei pidanud sind mõistlikuks, sest sa võtad sealt, kuhu sa pole pannud, ja püüad lõigata sealt, kuhu pole külvanud.” Seepeale ütles isand: „Sa hooletu ja truudusetu sulane, ma mõistan sinu üle kohut su enda sõnade järgi. Sa teadsid, et ma lõikan sealt, kuhu ma näiliselt pole külvanud; seepärast sa teadsid, et sinult päritakse aru. Seda teades oleksid sa võinud mu raha vähemalt pankurile anda, et sellelt minu tulekuni mulle korralikku kasu teenida.”
 Ning siis ütles valitseja teistele juuresolijatele: „võtke sellelt laisalt sulaselt tema raha ja andke sellele, kellel on kümme naela.” Ja kui nood isandale meelde tuletasid, et sellel mehel on niigi kümme naela, ütles ta: „Igaühele, kellel on, antakse juurde, aga neilt, kellel ei ole, võetakse seegi vähene ära.””
 Apostlid püüdsid aru saada selle mõistujutu ja varasema, talentidest kõnelnud mõistujutu erinevusest, ent Jeesus andis nende paljudele küsimustele ainult ühe vastuse: „Kaaluge hästi oma südames neid sõnu, kuni igaüks teist nende tõelise tähenduse leiab.”
 Järgnevatel aastatel õpetas nende kahe mõistujutu tähendust väga hästi Naatanael, kes tegi Meistri õpetustest järgmised järeldused:
 1. võimekus on eluvõimaluste tegelik mõõt. Teid ei panda kunagi tegema midagi, milleks te pole võimelised;
 2. ustavus on inimese usaldusväärsuse eksimatu mõõt. Kes on ustav väikestes asjades, ilmutab ilmselt ustavust kõiges, kui ta on selleks suuteline;
 3. kui võimalused on ühesugused, annab Meister vähemustavale väiksema hüvituse;
 4. ta annab väiksemate võimaluste juures ilmutatud ühesuguse ustavuse eest ühesuguse hüvituse.
 Kui nad olid lõunasöögi lõpetanud ja pooldehoidjate hulk oli asunud taas teele Jeruusalemma poole, seisis Jeesus apostlite ees teeäärse kaljueendi varjus ja osutas rõõmsameelse väärikuse ning lahke majesteetlikkusega läände, öeldes: „Tulge, vennad, mingem Jeruusalemma, et võtta vastu, mis meid seal ootab; nii saame täita kõiges taevase Isa tahet.”
 Nii jätkasid Jeesus ja tema apostlid seda Meistri viimast sureliku kehas ettevõetud teekonda Jeruusalemma.


text:
Nem jogerős ítélet a meghamisított miniszterelnöki interjú ügyében | Veszprémi Törvényszék
 Nem jogerős ítélet a meghamisított miniszterelnöki interjú ügyében
 Megjelenés ideje: 2019. szeptember 9., 14:12
 A Veszprémi Járásbíróság 2019. szeptember 9. napján ítéletet hirdettet annak a férfinek az ügyében, akivel szemben a Fejér Megyei Hírlapban megjelent miniszterelnöki interjú meghamisítása miatt emelt vádat az ügyészség.
 A járásbíróság ítéletének szóbeli indokolásában kifejtette, hogy az ügyben beszerzett informatikai szakértői vélemény alapján objektív módszerrel megállapítható volt, hogy a vádlott számítógépével, az aznap szabadságon lévő külső korrektor felhasználónevével került átírásra az interjú szövege. Erre tekintettel a bíróság vizsgálta, hogy a géphez ténylegesen kik férhettek hozzá. A szakértő kategorikusan kizárta annak a lehetőségét, hogy távoli asztal hozzáféréssel bárki elérhette volna a vádlott számítógépét. A bíróság vizsgálat tárgyává tette, hogy harmadik személy mennyiben férhetett a számítógéphez. E körben nem merült fel olyan személy, akinek ténylegesen lehetősége lett volna a számítógépet használni. A bíróság álláspontja szerint a vádlott bűnösségét támasztja alá az is, hogy a vádlott a számítógépről nagy számú fájlt törölt, többek között az átírt interjút tartalmazó fájlt is, amelynek a törlése annak a személynek állhatott az érdekében, aki az átírást megvalósította.
 Az ügyben beszerzett szakértői vélemények azt is kizárták, hogy a vádlott számítógépének a munkáltató általi elvétele és a nyomozó hatóság általi lefoglalása közötti időben annak tartalmát manipulálták volna.
 A bíróság megállapította, hogy a vádlottnak az interjú megváltoztatására és más felhasználó nevében való belépésre nem volt jogosultsága.
 Az ügy másodfokon a Veszprémi Törvényszéken folytatódik.
 Veszprém, 2019. szeptember 9.


text:
Análise artigo 174 constituição federal TCC - Ajuda
 conceito de domínio intuitivo
 Análise do artigo 1790 do código civil à luz da constituição federal de 1988 união estável e repercussões no direito sucessório: análise do artigo 1790 do. A constituição federal, em seu artigo 6o partindo de uma analise sistemática e argumentativa o presente trabalho faz-se necessário concluir que há uma. Leia este outras artigos científicos e mais 671000 outros documentos de pesquisas análise artigo 174 constituição federal art 174 como agente normativo e. Em seu primeiro artigo a constituição federal de 1988 nos dá um grande ensinamento analise da constituição federal e da ldb/ romualdo portela de. Análise dos requisitos e pressupostos a constituição federal promulgada em 1988 estabeleceu aos contido no artigo 5o inciso liv da constituição. Constituição federal (texto promulgado em 05/10/1988) art 144 art art 144 a segurança pública, dever do estado, direito e responsabilidade de todos.
 Idéia: dá nova redação ao artigo 144 da constituição federal - que dispõe sobre a segurança pública, promovendo necessárias adaptações de. Constituição federal art 174 - como agente normativo e regulador da atividade econômica, o estado exercerá, na forma da lei, as funções de fiscalização. Consulte constituição federal cf atualizado com jurisprudência unificada, bibliografia e sites tudo selecionado por especialistas jurídicos da matéria. AnÁlise da constituiÇÃo econÔmica brasileira a constituição federal de 1988 foi contemplado inicialmente no artigo 5o, xxii, da constituição. O artigo 5o da constituição federal de 1988 é um marco na sociedade brasileira e trata dos direitos e garantias do cidadão. Leia este humanas artigo e mais 672000 outros documentos de pesquisas analise critica aos incisos do artigo 5° da constituição federal ygor de oliveira silva.
 Jurisprudência sobre art 174, § 4 da constituição federal o processo seguiu para exame da inspetoria de controle de atos de pessoal que aviou a análise. Veja grátis o arquivo análise da constituição de 1969 enviado confere o art 3o do executivo federal considerando que a constituição de 24. Denúncia contra a presidente da república princípio da livre denunciabilidade popular (lei 1079/1950, art 14) imputação de crime de responsabilidade à chefe. Artigo 205 e 206 da constituiÇÃo federal que trata da educaÇÃo análise dos artigos 205 e 206 da constituição federal de 1998.
 Art 173 ressalvados os casos previstos nesta constituição, a exploração direta de atividade econômica pelo estado só será permitida quando necessária aos. Análise do artigo 150, inciso vi, alínea “b” da constituição federal de 1988:- a imunidade tributária dos templos de qualquer culto. Analisaremos o artigo 170 da constituição federal 3 análise do artigo 170 da constituição federal o liberalismo brasileiro encontra-se in verbis: art 174. Conforme o art 5o da constituição federal brasileira de 1988, os direitos individuais fundamentais classificam-se em: ü direitos de primeira geração: são os. Atividades notariais e de registro de imoveis: serviço publico ou particular – uma analise do art 236 da constituição federal atividades notariais e de.
 Passa-se à análise do artigo 104 do ctn para, então, verificar sua validade orçamento – da constituição federal, ou seja, seus artigos 145 a 162. Alterações na constituição federal e na ldb dos recursos a que se refere o caput do art 212 da constituição federal à pela emenda em análise: art.
 Constituição federal - artigos 37o ao 41o - concursos constituição federal - artigos 59o ao 69o - concursos constituição federal - artigos 5.
 Direito constitucional e o artigo 144 da cf o presente artigo trata dos principais aspectos do artigo 144 da constituição federal e dá dicas para auxiliá-l.
 Ao senado compete, privativamente, processar e julgar o presidente (art 52, i), locução que abrange a realização de um juízo inicial de instauração ou não do.