type: wikipedia

text:
De Harense Wildernis of Harener Wildernis is een moerassig natuurgebied van 12 ha groot in de Onnerpolder, gemeente Groningen, provincie Groningen. Het gebied is gelegen ten oosten van de dr. Ebelsweg te Haren. Het is in 1919 door de Vereniging Natuurmonumenten aangekocht en sinds die tijd enige malen uitgebreid. Het gebied is vanwege de kwetsbaarheid niet toegankelijk voor het publiek.
 Het gebied bestaat uit moerasbos en restanten van afgravingen voor de turfwinning. De bij de turfwinning gevormde petgaten zijn in de loop van de tijd vrijwel geheel dichtgegroeid. De dominante boomsoort in het bosje is de els. De ondergroei bestaat onder meer uit koninginnekruid, koningsvaren en kattenstaart. In het gebied is geprobeerd betere kansen voor plantensoorten als wateraardbei en moerasandoorn te scheppen door de petgaten weer deels uit te graven.
 De Harense Wildernis maakt deel uit van het Zuidlaardermeergebied. Omdat dit gebied grotendeels in bezit is van de Stichting Het Groninger Landschap, is de Harense Wildernis in 2001 door Natuurmonumenten overgedragen aan deze stichting.
 Natuurgebied in Groningen
 Het Groninger Landschap
 Haren (Groningen)


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 16.10.2017
 SV
 Europeiska unionens officiella tidning
 C 347/47
 Talan väckt den 28 augusti 2017 – Wall Street Systems UK mot ECB
 (Mål T-579/17)
 (2017/C 347/62)
 Rättegångsspråk: engelska
 Parter
 Sökande: Wall Street Systems UK Ltd (London, Förenade kungariket) (ombud: advokaten A. Csaki)
 Svarande: Europeiska centralbanken (ECB)
 Yrkanden
 Sökanden yrkar att tribunalen ska
 —
 ogiltigförklara ECB:s beslut, i form av ett beslut efter överklagande av den 17 augusti 2017, att tilldela en annan anbudsgivare kontraktet, samt alla framtida beslut i samma ärende,
 —
 förplikta svaranden att ersätta rättegångskostnaderna.
 Grunder och huvudargument
 Till stöd för sin talan åberopar sökanden följande grunder.
 Sökanden bestrider svarandens beslut, i form av ett beslut efter överklagande av den 17 augusti 2017, att tilldela en annan anbudsgivare kontraktet och yrkar därför att det beslut och alla framtida beslut i samma ärende ska ogiltigförklaras (särskilt beslut om tilldelning av kontraktet). Nämnda beslut fattades i strid med Europeiska centralbankens beslut (EU) 2016/245 (1) och tillämlig unionsrätt, och särskilt principerna om öppenhet, icke-diskriminering och kostnadseffektivitet.
 (1) Europeiska centralbankens beslut (EU) 2016/245 av den 9 februari 2016 om regler för upphandling (EUT L 45, 2016, s. 15).


text:
Doc. PhDr. Boris Zala, CSc. (* 9. december 1954, Zlaté Moravce) je slovenský filozof, publicista a ľavicový politik, bývalý poslanec Národnej rady SR a europoslanec.
 V roku 1979 absolvoval štúdium filozofie na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V roku 1981 získal titul PhDr., v roku 1995 CSc. a v roku 2001 docent. V roku 1981 pracoval v Slovenskom rozhlase ako redaktor. Od roku 1982 pracoval v robotníckych zamestnaniach z dôvodov politického prenasledovania. Od roku 1984 pracoval vo Výskumnom ústave sociálneho rozvoja a práce ako vedecký pracovník.
 Po Nežnej revolúcii od roku 1990 pracoval ako vedúci sekretariátu predsedu SNR a ako odborný asistent na Filozofickej fakulte UK. V rokoch 20002007 bol vedúcim Katedry politológie a európskych štúdií na Filozofickej fakulte Univerzity Konštantína Filozofa v Nitre.
 Boris Zala pôsobil v politike už tesne po Nežnej revolúcii v rámci Sociálnodemokratickej strany Slovenska. V rokoch 1990 až 1992 bol jej predsedom. V roku 1990 bol poslancom Slovenskej národnej rady, členom jej predsedníctva a predsedom výboru pre bezpečnosť. Po roku 1993 sa Zala v STV podieľal na príprave a vysielaní relácií Na koreň veci.
 Od roku 2000 bol členom predsedníctva strany SMER-SD, v rokoch 20002003 bol podpredsedom strany. V roku 2002 bol zvolený za SMER za poslanca NR SR. Bol členom Zahraničného výboru NR SR a Osobitného kontrolného výboru NR SR na kontrolu činnosti SIS. Od roku 2006 do roku 2009 bol predsedom Zahraničného výboru NR SR, vedúcim Slovenskej delegácie v Rade Európy a viceprezidentom Rady Európy. V roku 2016 požiadal po nezhodách o prerušenie členstva v SMERe.
 V rokoch 20092019 bol poslancom Európskeho parlamentu. V 7. volebnom období (20092014) bol členom jeho Zahraničného výboru a členom Delegácie pre spoluprácu EÚ-Južná Afrika. V roku 2014 bol znovu zvolený do Európskeho parlamentu za SMER-SD, bol podpredsedom Delegácie pre vzťahy s Juhoafrickou republikou (D-ZA) a členom Výboru pre zahraničné veci (AFET).
 Referencie
 Iné projekty
 Externé odkazy
 Boris Zala – profil na webe Filozofickej fakulty Masarykovej univerzity v Brne
 Boris Zala – životopis na webe strany SMER-SD (archív)
 Boris Zala – profil na webe Európskeho parlamentu
 Diela Borisa Zalu v súbornom katalógu Slovenskej národnej knižnice
 Slovenskí filozofi
 Slovenskí politici
 Slovenskí publicisti
 Politici SDSS
 Politici Smeru
 Predsedovia slovenských politických strán
 Poslanci NR SR (2002 – 2006)
 Poslanci NR SR (2006 – 2010)
 Kandidáti na prezidenta Slovenskej republiky (1999)
 Slovenskí europoslanci (2009 – 2014)
 Slovenskí europoslanci (2014 – 2019)
 Pracovníci Slovenského rozhlasu
 Vyučujúci na Filozofickej fakulte Univerzity Konštantína Filozofa v Nitre
 Absolventi Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
 Osobnosti zo Zlatých Moraviec


jurisdiction: US

text:
The appeal in this case is from a decree of the Circuit Court for Washington County, in equity, dismissing a bill filed by the appellant, as plaintiff below, to set aside a mortgage from the appellees, Samuel and Abraham Shockey, to their sisters Susan and Ida Shockey. The mortgage was alleged to have *Page 642
 been made for the purpose of hindering, delaying and defrauding the appellant, as a creditor of the mortgagors, with the knowledge and participation of the mortgagees.
 The material allegations of the bill of complaint are as follows. The appellant on April 2d 1904, instituted separate suits for slander against the appellees, Samuel and Abraham Shockey and recovered a judgment against Samuel for $466.66 and one against Abraham for $1,700. On the 9th of May, 1904, while the slander suits were pending, the defendants therein executed a mortgage upon all of their real estate to their sisters, Susan and Ida Shockey, to secure a pretended indebtedness to them upon promissory notes amounting to $11,700.45, in furtherance of an attempt on the part of the mortgagors, participated in by the mortgagees, to put the mortgaged property beyond the reach of the plaintiff and hinder, delay and defraud him in the collection of his said judgments. The mortgaged property was located in Washington County and consisted of the two brothers' undivided one-half interest in a farm of about one hundred and twenty-seven acres, fifty-five acres of mountain land and two houses in Hagerstown, all of which were owned in fee by the two brothers and their two sisters as tenants in common. Prior to the making of the mortgage the brothers and sisters occupied the farm as a home and rented out the two houses and they thereafter continued to use and occupy all of the properties in the same manner that they had done before the mortgage was made. The mortgage indebtedness greatly exceeded the value of the interest in the said property owned by the mortgagors and they were without other resources except a small amount of personal property which was insufficient to satisfy the plaintiff's judgments.
 The prayer of the bill was for a decree setting aside the mortgage and directing a sale of the interests of Samuel and Abraham Shockey in the property described in the mortgage and the application of the proceeds thereof to the payment respectively of the plaintiff's judgments and for further relief.
 The Shockey brothers and sisters, the present appellees, *Page 643
 jointly answered the bill admitting their ownership of the real estate mentioned in the bill as tenants in common, the recovery by the plaintiff of the judgments against the brothers and the making by them of the mortgage of their interests in the real estate to their sisters. They jointly and severally denied that the mortgage was made for a false or pretended consideration or for the purpose on the part of either the mortgagors or mortgagees of hindering, delaying or defrauding the plaintiff in collecting his judgments, but averred that it was made solely for the bona fide purpose of securing the indebtedness therein mentioned which was asserted to be an actual and subsisting obligation on the part of the brothers to the sisters. This answer was excepted to by the plaintiff on the ground that it did not fully answer the allegations of the bill that all of the defendants at and prior to the making of the mortgage occupied and were in possession of the farm and rented the other real estate out to tenants and that since the making of the mortgage the defendants continued to occupy and use the mortgaged property as they had theretofore done; or the allegations that the mortgage conveyed all of the real estate owned by the brothers and that they were without other property or means from which the plaintiff's judgment could be realized. An amended answer was then filed by the defendants jointly in which they admitted the allegations referred to in the plaintiff's exceptions, but neither the original or amended answer disclosed the nature or details of the transactions out of which the alleged mortgage indebtedness arose.
 The evidence in the record shows that the mortgaged farm had for many years constituted the family home of the defendants. Their father, David Shockey, died in 1875 leaving the farm and the mountain land to his wife with remainder to his children of whom the appellees are the survivors. The four appellees, all of whom are unmarried, acquired the interests of the other children in the farm and, since the death of their mother, in 1886, lived together upon it and operated it for their joint account. They usually cultivated the farm themselves but they sometimes let out the land to tenants who *Page 644
 worked it on shares. At intervals of a year or longer the brothers and sisters had settlements with each other and adjusted the state of accounts between them and notes bearing interest were given for the balance, thus ascertained. The sisters, who seem to have been very industrious, also engaged in certain pursuits on their own account. They kept cows and raised chickens and sold butter and eggs and evaporated peaches and occasionally took boarders and also at times took in sewing. The one sister, Susan, testified that from 1876 to 1886 their average annual receipts from evaporated fruit were from $90 to $130 and from 1887, when they had gotten a hot air evaporator, to 1896 their earnings were from $350 to $468 per year. The brothers and sisters all testified with some measure of detail that the promissory notes secured by the mortgage represented the total amount of various loans, with interest thereon that had been made to the brothers by their sisters during a period of twenty or more years.
 In 1888 the appellees, as tenants in common, purchased one of the two mortgaged houses in Hagerstown for $2,500 and in 1892 they purchased the other one for $1,600, they also purchased $700 of Hagerstown Drainage Bonds for their joint account. Prior to the institution of the slander suits in which the judgments were rendered against the two brothers they had a bank account in their names as Shockey Brothers with Eavy, Lane Co. in Hagerstown, and a similar one with the Peoples' Bank of Waynesboro. The aggregate value of the farm, mountain land and the two houses in Hagerstown was about $13,000 so that the half interests therein covered by the mortgage was worth approximately $6,500.
 It further appears from the evidence that, not only was the mortgage executed after the institution of the slander suits in which the judgments were recovered against the mortgagors, but at or about the same time the Hagerstown Drainage Bonds were sold, and the bank accounts standing in the name of the mortgagors were both closed out, and their share of the farm was leased for a money rent to their sisters who could at any time retain the rent and apply it on account of the debt *Page 645
 due to them and thus defeat any attempt of the plaintiff to recover, by an attachment issued on his judgments. By these transactions the two Shockey brothers stripped themselves of all property which could have been resorted to by the plaintiff for satisfaction of his judgments against them.
 The natural and inevitable result of these transactions of the two brothers being to hinder, delay and defraud the plaintiff, in respect to the collection of his judgments against them, the normal presumption of innocence on their part is overthrown and they are chargeable with the intent to produce that result and the mortgage, must so far as they are concerned, be regarded as fraudulent. The law conclusively presumes every man to intend the necessary and even the probable consequences of an act deliberately done. Gardner v. Lewis, 7 Gill, 404; Whedbee
 v. Stewart, 40 Md. 424; Ecker v. MeAllister, 45 Md. 309;Lineweaver v. Slagle, 64 Md. 489; Gebhart v. Merfeld,51 Md. 325; High Grade Briek Co. v. Amos, 95 Md. 599.
 The radical question in the case is whether the mortgage is to be considered fraudulent as against the mortgagees and upon that issue the burden of proof is primarily upon the appellant who as creditor assails its validity. Crook v. Brydon, 93 Md. 643;Fuller v. Brewster, 53 Md. 358-9; Cooke v. Cooke,43 Md. 522. The mere proof of an intent on the part of a mortgagor to hinder, delay or defraud his creditors will not avoid the mortgage as against the mortgagee if the latter act in good faith in taking it even though it operates to secure to him a priority in the payment of his debt. In Smith v. Pattison, 84 Md. 344, we said "By a long course of decisions it has been settled that the fraud of the vendor does not vitiate a sale unless the vendee has participated in the fraudulent intent. Cooke v. Cooke,43 Md. 533; Fuller v. Brewster, 53 Md. 359; Totten v. Brady,54 Md. 170, and many other cases." In the latter cases ofCrooks v. Brydon, 93 Md. 643, and Commonwealth Bank v.Kearns, 100 Md. 207, the rule is said to be that when the conveyance is regular on its face it is incumbent on those attacking it to show either that it was not made *Page 646
 upon a good consideration or that it was made with a fraudulent intent upon the part of the grantor to hinder, delay or defraud his creditors and that this intent was known to or participated in by the grantee. The rule is similarly stated, upon the authority of many cases there cited, in A. E. Encyl. of Law,
 2 ed., vol. 14, p. 270, and in the copious and valuable notes toFeder v. Ervin, 36 L.R.A. 335, and Rice, Stix Co. v.Wood et al., 31 L.R.A. 608. Some authorities go so far as to hold that even if the grantee creditor has knowledge that the effect of the conveyance and the intent of the grantor are to delay or defraud other creditors the title of the grantee will not be vitiated if he acts in good faith and does not participate in the fraudulent intent of the grantor. 20 Cyc., 470-475, and cases cited in notes to Feder v. Ervin and Rice et al. v.Wood et al., supra.
 From the nature of the case, a creditor attempting to set aside a conveyance as fraudulent can seldom prove as an independent fact the knowledge of or participation in the fraud of the grantor by the grantee. That knowledge or participation must be gathered from the various facts and incidents composing the transactions and its environment. The primary presumption here as elsewhere is in favor of innocence and good faith, but a state of facts may be shown which will negative that presumption and cast upon the grantee the burden of proving his good faith and non-participation in the fraudulent purpose of the grantor.
 The circumstances shown by the evidence in this case to have surrounded the execution of the mortgage to the two sisters were such in our opinion as to negative the presumption of good faith on their part and call for frank disclosure and full proof of all of their dealings in connection with that transaction. They had for years been living in the same house and eating at the same table with their brothers. The four had conducted their farm and rented their houses for joint account, and had frequent settlements with each other. The sisters had through a long period made successive loans to the brothers, to an amount in the aggregate far greater than the *Page 647
 total value of all the property of the latter, and must have had constant cause to ascertain and consider the brothers' financial condition and responsibility. In the simplicity of that rural home so exciting a subject as threatened or pending slander suits against the brothers and the possible effect upon them of an adverse result of the suits, and the ways and means of providing against such a misfortune must have formed the theme of current discussion at the common fireside and table.
 In that situation it was incumbent upon both the brothers and sisters, and especially upon the latter as the parties claiming under the impeached mortgage, to have given in their answers to the bill in the present case frank, clear and full explanations of their dealings with each other. Hinman v. Silcox,91 Md. 576-585. This they failed to do. They made common cause in their answers and jointly denied any intent on the part of either the brothers or sisters to put the property of the latter beyond the reach of the plaintiff for the satisfaction of his judgments. They did not disclose fully or at all their dealings with each other in relation to the execution of the mortgage or the contracting of the debt which it was intended to secure but contented themselves with a denial that the mortgage was fraudulent and an assertion that it was made to secure a bonafide indebtedness existing at the time of its execution and for no other purpose. The filing by the plaintiff of exceptions to the original answer was required in order to secure from the defendants a direct response to several material allegations of the bill already referred to by us.
 Again the evidence shows that the sisters participated in some of the other measures adopted by the brothers to complete the withdrawal of their property from the plaintiff's reach. The leasing by the brothers of their interest in the farm to the sisters for a money rent, at or about the time of the bringing of the slander suits and making of the mortgage, could not have been consummated without the concurrence and co-operation of the sisters. The significance of that transaction is too great to be disregarded. Samuel Shockey testified in the case when asked who had conducted the business *Page 648
 after his father's death and his mother quit farming, "My brother Abe and I superintended the farm altogether," and when asked, on cross-examination, "In what business are Shockey Bros. now engaged," he replied "Superintending the farm up there," and when asked "What farm" he said "the home farm" and further said that they were now managing it for their two sisters Sue and Ida. It also appears from the testimony of Ida Shockey, one of the two sisters, that although they have rented the two brothers' share of the farm, all four of them continued to reside upon it as one family and draw their sustenance from it as they have always done. This acceptance by the sisters of the mortgage and lease of the brothers' interest in the farm, while the latter continue to live upon and manage it as before, strongly indicates a purpose on their part, to assist the brothers to retain its enjoyment while withholding it from liability to the plaintiff's judgments, which should not receive the sanction of a Court of equity.
 The sale of the Hagerstown Drainage Bonds, owned jointly by the brothers and sisters, at or about the time of the institution of the slander suits must also have required the authority or assent of the sisters unless the sale was made without their knowledge, which has been suggested by no one.
 Hubert Detrow and Edward McCauley, both disinterested witnesses, testified positively that during the trial of the slander suit against Samuel Shockey at Hagerstown, they were engaged in a conversation in the Court House when they overheard the Shockey sisters say in talking to each other that they expected to lose the suit but it did not make any difference as they had fixed it so that he would not get anything anyhow. Both witnesses ascribed to Susan Shockey the statement that she expected the suit to be lost and to Ida Shockey the reply that it did not make any difference that they had fixed it so that he would not get anything anyhow. Both of the sisters testified that Ida had not been in Hagerstown at all during that trial and two other witnesses Mrs. McCarter and Mrs. Spencer each testified that she had been present during the trial of the case at Hagerstown and had not seen *Page 649
 Ida Shockey there. Jennie Spencer testified that she had been with Ida Shockey at her home on the farm during the trial but could not say exactly how long she had been there. As against this evidence six other witnesses each testified affirmatively to having seen Ida Shockey at that trial during at least one day. The preponderance of this testimony favors the assertion of the plaintiff's witnesses that the alleged conversation between the sisters at the Court House in Hagerstown did occur. But be that as it may, in view of the family connection, daily intercourse and intimate relations financial and personal existing between the Shockey brothers and sisters, and the undoubted co-operation of the sisters in some portions of the attempt of the brothers to place their property beyond the plaintiff's reach, we are unable to concur in the conclusion of the learned Judge below that the sisters accepted the mortgage without knowledge of their brothers fraudulent intent or participation in its consummation. The sisters were doubtless actuated by a desire to promote what they regarded as their brothers welfare and safety in assisting them to cover up their property but the evidence does not satisfy us that they took the mortgage solely for the purpose of securing their own claims without reference to the promotion of their brothers covinous designs.
 We have adverted in the earlier part of this opinion to the evidence appearing in the record touching the making by the sisters to the brothers of the alleged loans for the security of which the mortgage in question was given. We deem it unnecessary to pass upon the weight of that evidence or the sufficiency of the consideration for the mortgage because we have derermined that the mortgage must be declared void as against the plaintiff's judgments because of the mortgagee's knowledge of and participation in the fraudulent purpose of the mortgagors in executing it. To sustain a mortgage made to secure creditors by a debtor in the condition of the mortgagors in this case it is essential to establish both a sufficient consideration and abona fide execution. The absence of either one of those two elements will be sufficient to avoid the *Page 650
 mortgage in favor of existing creditors. In Chatterton v.Mason, 86 Md. 240, we said: "The bona fides of the transfer of property is as much a subject of inquiry in a case of this character as the consideration. If it be established that the deed was made by the grantor and accepted by the grantee with the intent to hinder, delay or defraud the creditors of the former it matters not that a full consideration has been paid."
 The appellant is entitled to a decree declaring the mortgage before us void as to his judgments, and directing a sale of the undivided interests of the several brothers in the mortgaged property or so much thereof as may be necessary for the respective satisfaction of his judgments and the costs of this suit. To that end we will reverse the decree appealed from and remand the case for further proceedings in accordance with this opinion.
 Decree reversed with costs and case remanded.


type: contracts

text:
 8.5.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 124/18
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 156/2007
 ze dne 7. prosince 2007,
 kterým se mění příloha II (Technické předpisy, normy, zkoušení a certifikace) Dohody o EHP
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Příloha II Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 141/2007 ze dne 26. října 2007 (1).
 (2)
 Rozhodnutí Komise 2007/395/ES ze dne 7. června 2007 o vnitrostátních předpisech o používání chlorovaných parafinů s krátkými řetězci, které oznámilo Nizozemské království podle čl. 95 odst. 4 Smlouvy o ES (2), by mělo být začleněno do Dohody,
 ROZHODL TAKTO:
 Článek 1
 Za bod 12x (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/66/ES) kapitoly XV přílohy II Dohody se vkládá nový bod, který zní:
 „12y.
 32007 D 0395: rozhodnutí Komise 2007/395/ES ze dne 7. června 2007 o vnitrostátních předpisech o používání chlorovaných parafinů s krátkými řetězci, které oznámilo Nizozemské království podle čl. 95 odst. 4 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 148, 9.6.2007, s. 17).“
 Článek 2
 Znění rozhodnutí 2007/395/ES v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dne 8. prosince 2007 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody (3).
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 7. prosince 2007.
 Za Smíšený výbor EHP
 předseda
 Stefán Haukur JÓHANNESSON
 (1) Úř. věst. L 100, 10.4.2008, s. 68.
 (2) Úř. věst. L 148, 9.6.2007, s. 17.
 (3) Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.


type: other

text:
L_2014188RO.01001901.xml
 REGULAMENTUL DE PUNERE ÎN APLICARE (UE) NR. 710/2014 AL COMISIEI
 de stabilire a unor standarde tehnice de punere în aplicare în ceea ce privește condițiile de aplicare a procesului de adoptare a deciziei comune privind cerințele prudențiale specifice unei instituții, în conformitate cu Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului
 având în vedere Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 cu privire la accesul la activitatea instituțiilor de credit și supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și a firmelor de investiții, de modificare a Directivei 2002/87/CE și de abrogare a Directivelor 2006/48/CE și 2006/49/CE (1), în special articolul 113 alineatul (5) al treilea paragraf,
 Schimbul eficient de informații adecvate este esențial pentru a se ajunge la o decizie comună cu privire la adecvarea fondurilor proprii, măsurile de supraveghere referitoare la supravegherea lichidității, nivelul de lichiditate și cerințele de capital aplicate unui grup și fiecărei instituții care face parte din acesta.
 Pentru a se asigura o aplicare consecventă a procesului prin care se ajunge la o decizie comună, este important ca fiecare etapă să fie bine definită. Un proces clar facilitează, de asemenea, schimbul de informații, favorizează înțelegerea reciprocă, dezvoltă relațiile dintre autoritățile de supraveghere și promovează supravegherea eficace.
 Pentru a efectua evaluarea riscurilor și evaluarea profilului de risc de lichiditate pentru un grup de instituții, autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată ar trebui să aibă o imagine de ansamblu asupra activităților desfășurate de toate instituțiile care fac parte din grup, inclusiv de instituțiile care operează în afara Uniunii. Prin urmare, ar trebui promovată interacțiunea dintre autoritățile competente din Uniune și autoritățile de supraveghere din țările terțe, astfel încât primele să poată evalua riscurile globale cu care se confruntă grupul.
 Planificarea realistă și în timp util a procesului de adoptare a deciziei comune este esențială. Fiecare autoritate competentă implicată ar trebui să furnizeze în timp util informațiile relevante autorității responsabile cu supravegherea consolidată. Pentru ca evaluările individuale să fie prezentate și interpretate în mod coerent și uniform, este necesar să se introducă un formular comun de prezentare a rezultatelor proceselor de supraveghere și evaluare specifice fiecărei instituții.
 În vederea asigurării unor condiții uniforme de aplicare, ar trebui stabilite etapele de urmat pentru a efectua evaluarea comună a riscurilor și a ajunge la decizia comună, recunoscându-se că unele sarcini aferente evaluării comune a riscurilor și procesului de adoptare a deciziei comune pot fi efectuate în paralel, iar altele succesiv.
 Pentru a se facilita adoptarea deciziilor comune, este important ca autoritățile competente implicate în procesul decizional să inițieze un dialog, în special înainte de finalizarea rapoartelor privind evaluarea riscurilor și a deciziilor comune.
 Autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată ar trebui să furnizeze autorităților competente implicate toate informațiile relevante care sunt necesare pentru întocmirea evaluărilor riscurilor individuale și pentru a ajunge la deciziile comune privind capitalul și lichiditatea.
 Raportul care conține evaluarea de risc a grupului este un document esențial, care permite autorităților competente să înțeleagă și să înregistreze evaluarea profilului general de risc al grupului bancar, cu scopul de a ajunge la o decizie comună cu privire la adecvarea fondurilor proprii și la nivelul de fonduri proprii pe care grupul trebuie să le dețină. Raportul care conține evaluarea profilului de risc de lichiditate al grupului este un document important care permite autorităților competente să înțeleagă și să înregistreze evaluarea profilului general de lichiditate al grupului. Pentru o prezentare coerentă a evaluării riscului global și a evaluării riscului de lichiditate al grupului, pentru a facilita desfășurarea unor discuții constructive între autoritățile competente și a permite o evaluare aprofundată a riscurilor aferente grupurilor bancare transfrontaliere, ar trebui stabilite formulare comune pentru aceste rapoarte.
 Deși este recunoscut faptul că rezultatele procesului de supraveghere și evaluare prevăzut la articolul 97 din Directiva 2013/36/UE pot fi documentate în mod diferit în statele membre, în funcție de modul de transpunere a articolului respectiv în legislația națională, ținând seama și de orientările emise de autoritatea europeană de supraveghere (Autoritatea Bancară Europeană, ABE) în temeiul articolului 107 alineatul (2) din Directiva 2013/36/UE, formularele standard ar trebui să asigure formate uniforme pentru comunicarea constatărilor și a rezultatelor procesului de supraveghere, cu scopul de a se ajunge la decizii comune.
 Nici raportul privind evaluarea de risc a grupului și nici raportul care conține evaluarea riscului de lichiditate al grupului nu ar trebui limitate la o agregare a evaluărilor individuale efectuate de autoritățile competente. Ambele rapoarte ar trebui utilizate ca un instrument pentru efectuarea evaluării comune de risc a întregului grup și pentru analizarea interacțiunii dintre elementele din cadrul grupului.
 Prin stabilirea de proceduri clare pentru conținutul și articularea deciziei comune ar trebui să se asigure că deciziile comune sunt pe deplin motivate și să se faciliteze monitorizarea deciziilor comune și punerea lor în aplicare.
 Pentru clarificarea procesului care trebuie urmat după ce se ajunge la o decizie comună, pentru asigurarea transparenței în tratarea consecințelor deciziei și pentru facilitarea desfășurării de acțiuni subsecvente adecvate, dacă este necesar, ar trebui stabilite norme privind comunicarea deciziei comune deplin motivate și privind monitorizarea punerii sale în aplicare.
 Este necesar să se stabilească procesul care trebuie urmat pentru actualizarea deciziilor comune, pentru a se asigura o abordare consecventă și transparentă, precum și implicarea adecvată a autorităților competente și comunicarea rezultatelor.
 Procesul de adoptare a deciziei comune prevăzut la articolul 113 din Directiva 2013/36/UE include procesul care trebuie urmat dacă nu se ajunge la o decizie comună. Pentru a se asigura condiții uniforme de aplicare a acestui aspect al procesului, ar trebui să se stabilească articularea deciziilor deplin motivate și tratamentul aplicat opiniilor și rezervelor exprimate de autoritățile de supraveghere din statul membru gazdă, normele referitoare la calendarul pentru luarea deciziilor în absența unei decizii comune și comunicarea detaliilor unor astfel de decizii.
 Prezentul regulament se bazează pe proiectele de standarde tehnice de punere în aplicare transmise Comisiei de către ABE;
 ABE a organizat consultări publice deschise cu privire la proiectele de standarde tehnice de punere în aplicare pe care se bazează prezentul regulament, a analizat potențialele costuri și beneficii aferente și a solicitat avizul Grupului părților interesate din domeniul bancar, instituit în conformitate cu articolul 37 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010 al Parlamentului european și al Consiliului (2),
 Prezentul regulament precizează următoarele procese de adoptare a deciziilor comune, menționate la articolul 113 din Directiva 2013/36/UE:
 procesul de adoptare a unei decizii comune cu privire la chestiunile menționate la articolul 113 alineatul (1) litera (a), ținând cont de orice derogare acordată în temeiul articolelor 7, 10 sau 15 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (3);
 procesul de adoptare a unei decizii comune cu privire la chestiunile menționate la articolul 113 alineatul (1) litera (b), ținând cont de orice derogare acordată în temeiul articolelor 6, 8 sau 10 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 și de orice nivel consolidat de aplicare în temeiul articolului 11 alineatul (3) din respectivul regulament.
 „autorități competente relevante” înseamnă autoritățile competente responsabile cu supravegherea filialelor unei instituții-mamă din UE, ale unei societăți financiare holding-mamă din UE sau ale unei societăți financiare holding mixte-mamă din UE dintr-un stat membru;
 „alte autorități competente” înseamnă oricare dintre următoarele:
 autorități competente care nu sunt autorități competente relevante;
 autorități sau organisme publice care sunt recunoscute în mod oficial de dreptul național, care sunt împuternicite de dreptul național să supravegheze entități din sectorul financiar, astfel cum sunt definite la articolul 4 alineatul (1) punctul 27 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, care își desfășoară activitatea în statul membru în cauză și care nu sunt nici instituții de credit și nici societăți de investiții;
 „raportul SREP” înseamnă raportul care prezintă rezultatul procesului de supraveghere și evaluare prevăzut la articolul 97 din Directiva 2013/36/UE;
 „raportul privind evaluarea riscului de lichiditate” înseamnă raportul care prezintă rezultatul părții din procesul de supraveghere și evaluare, prevăzut la articolul 97 din Directiva 2013/36/UE în ceea ce privește riscurile de lichiditate;
 „raportul privind evaluarea de risc a grupului” înseamnă raportul care conține evaluarea de risc a grupului de instituții, prevăzut la articolul 113 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2013/36/UE;
 „raportul privind evaluarea riscului de lichiditate al grupului” înseamnă raportul care conține evaluarea profilului de risc de lichiditate al grupului de instituții, prevăzut la articolul 113 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2013/36/UE;
 „decizia comună privind capitalul” înseamnă o decizie comună cu privire la chestiunile menționate la articolul 1 litera (a);
 „decizia comună privind lichiditatea” înseamnă o decizie comună cu privire la chestiunile menționate la articolul 1 litera (b);
 PROCESUL DE ADOPTARE A DECIZIEI COMUNE
 Planificarea etapelor procesului de adoptare a deciziei comune
 (1) Înainte de începerea procesului de adoptare a deciziei comune, autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată și autoritățile competente relevante convin asupra unui calendar al etapelor care trebuie parcurse în acest proces (denumit în continuare „calendarul de adoptare a deciziei comune”). În caz de dezacord, autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată stabilește calendarul de adoptare a deciziei comune, după luarea în considerare a opiniilor și rezervelor exprimate de autoritățile competente relevante.
 (2) Calendarul de adoptare a deciziei comune se actualizează cel puțin o dată pe an și include următoarele etape:
 acordul asupra implicării altor autorități competente și a autorităților competente din țări terțe în temeiul articolului 4;
 transmiterea rapoartelor SREP și a rapoartelor privind evaluarea riscului de lichiditate de către autoritățile competente relevante în temeiul articolului 5 și contribuțiile din partea altor autorități competente și a autorităților competente din țări terțe implicate în temeiul articolului 4 alineatul (2);
 transmiterea proiectului de raport privind evaluarea de risc a grupului și a proiectului de raport privind evaluarea riscului de lichiditate al grupului de către autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată autorităților competente relevante în temeiul articolului 6 alineatul (6), precum și altor autorități competente și autorităților competente din țări terțe în temeiul articolului 4 alineatul (3) și al articolului 6 alineatul (7);
 dialogul dintre autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată și autoritățile competente relevante referitor la proiectul de raport privind evaluarea de risc a grupului și la proiectul de raport privind evaluarea riscului de lichiditate al grupului, în temeiul articolului 7;
 transmiterea raportului privind evaluarea de risc a grupului și a raportului privind evaluarea riscului de lichiditate al grupului de către autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată autorităților competente relevante în temeiul articolului 8 alineatul (2), precum și altor autorități competente și autorităților competente din țări terțe în temeiul articolului 4 alineatul (3) și al articolului 8 alineatul (5);
 transmiterea contribuțiilor la proiectul de decizie comună privind capitalul și la proiectul de decizie comună privind lichiditatea de către autoritățile competente relevante autorității responsabile cu supravegherea consolidată, în temeiul articolului 9 alineatul (1);
 transmiterea documentului care conține proiectul de decizie comună privind capitalul și a documentului care conține proiectul de decizie comună privind lichiditatea de către autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată autorităților competente relevante, în temeiul articolului 10 alineatul (6) și al articolului 11 alineatul (5);
 consultarea cu instituția-mamă din UE și cu instituțiile din grup în privința documentelor care conțin proiectul de decizie comună privind capitalul și proiectul de decizie comună privind lichiditatea, dacă legislația unui stat membru impune acest lucru;
 dialogul dintre autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată și autoritățile competente relevante referitor la proiectul de decizie comună privind capitalul și la proiectul de decizie comună privind lichiditatea;
 adoptarea deciziei comune privind capitalul și a deciziei comune privind lichiditatea, în temeiul articolului 12;
 comunicarea deciziei comune privind capitalul și a deciziei comune privind lichiditatea de către autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată și de către autoritățile competente relevante instituției-mamă din UE și instituțiilor din grup, în temeiul articolului 13;
 acordul asupra calendarului pentru anul următor, necesar planificării procesului de adoptare a deciziei comune.
 (3) Calendarul de adoptare a deciziei comune îndeplinește toate cerințele de mai jos:
 reflectă sfera de cuprindere și complexitatea fiecărei sarcini, ținând seama de dimensiunea, importanța sistemică, natura, amploarea și complexitatea activităților grupului, precum și de profilul de risc al acestuia;
 ține seama, atât cât este posibil, de angajamentele asumate de autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată și de autoritățile competente relevante în cadrul programului de supraveghere prudențială menționat la articolul 116 alineatul (1) al treilea paragraf litera (c) din Directiva 2013/36/UE.
 (4) Dacă este cazul, în special pentru a reflecta caracterul urgent al unei actualizări extraordinare efectuate în temeiul articolelor 20 și 21, calendarul de adoptare a deciziei comune se revizuiește.
 (5) Autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată și autoritățile competente relevante comunică instituțiilor din grup, care intră, respectiv, sub responsabilitatea lor, o dată orientativă pentru consultarea menționată la alineatul (2) litera (h) în ceea ce privește aspectele documentelor care conțin proiectul de decizie comună, în măsura în care sunt vizate aceste instituții.
 Autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată și autoritățile competente relevante comunică instituțiilor din grup, care intră, respectiv, sub responsabilitatea lor, o dată estimativă pentru comunicarea menționată la alineatul (2) litera (k).
 Implicarea altor autorități competente și a autorităților competente din țări terțe în procesul privind evaluarea de risc a grupului
 (1) Autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată poate decide să implice alte autorități competente și autorități competente din țări terțe în elaborarea raportului privind evaluarea de risc a grupului sau a raportului privind evaluarea riscului de lichiditate al grupului. Această decizie are la bază relevanța sucursalei sau a instituției în cadrul grupului și importanța sa pentru piața locală.
 Această implicare face obiectul unor cerințe de confidențialitate echivalente cu cerințele prevăzute în titlul VII capitolul 1 secțiunea II din Directiva 2013/36/UE și, după caz, la articolele 54 și 58 din Directiva 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului (4).
 Echivalența este evaluată de autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată și de toate autoritățile competente relevante.
 (2) Atunci când autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată decide să implice o altă autoritate competentă, astfel cum este definită la articolul 2 alineatul (2), sau o autoritate competentă dintr-o țară terță, ambele autorități ajung la un acord în ceea ce privește amploarea implicării celeilalte autorități competente sau a autorității competente din țara terță. Aceste acorduri sunt permise în următoarele scopuri:
 furnizarea către autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată a unor contribuții la raportul privind evaluarea de risc a grupului sau raportul privind evaluarea riscului de lichiditate al grupului;
 adăugarea, ca anexe la proiectele de rapoarte privind evaluarea de risc a grupului și evaluarea riscului de lichiditate al grupului sau la versiunea lor finală, a contribuțiilor menționate la litera (a) din prezentul alineat.
 (3) Atunci când autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată decide să implice alte autorități competente sau autorități competente din țări terțe, autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată nu furnizează, fără acordul tuturor autorităților competente relevante, celorlalte autorități competente sau autorităților competente din țări terțe proiectele de rapoarte privind evaluarea de risc a grupului și evaluarea riscului de lichiditate al grupului și nici versiunea lor finală.
 (4) Autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată informează permanent autoritățile competente relevante în legătură cu amploarea, nivelul și natura implicării altor autorități competente și a autorităților competente din țări terțe în procesul privind evaluarea de risc a grupului și în legătură cu măsura în care raportul privind evaluarea de risc a grupului a beneficiat de contribuțiile acestora.
 Elaborarea rapoartelor SREP și a rapoartelor privind evaluarea riscului de lichiditate al grupului
 (1) Pentru a facilita luarea în considerare în mod corespunzător în decizia comună a evaluării de risc a filialelor, în conformitate cu articolul 113 alineatul (2) din Directiva 2013/36/UE, autoritățile competente relevante transmit autorității responsabile cu supravegherea consolidată rapoartele SREP și rapoartele privind evaluarea riscului de lichiditate în timp util și, în orice caz, până la termenul limită specificat în calendarul de adoptare a deciziei comune, în conformitate cu articolul 3 alineatul (2) litera (b).
 (2) Rapoartele SREP se elaborează folosind formularul din anexa I. Aceste rapoarte sunt completate cu rezumatele punctajelor obținute utilizând tabelul 1 din anexa II și cu rezumatul evaluării adecvării capitalului obținut utilizând tabelul 2 din anexa II.
 Rapoartele privind evaluarea riscului de lichiditate al grupului se elaborează folosind formularul din anexa V. Aceste rapoarte sunt completate cu rezumatele punctajelor obținute utilizând tabelul 1 din anexa VI și cu rezumatul evaluării lichidității obținut utilizând tabelul 2 din anexa VI.
 Rapoartele SREP și rapoartele privind evaluarea riscului de lichiditate al grupului pot include informații suplimentare relevante.
 Elaborarea proiectului de raport privind evaluarea de risc a grupului și a proiectului de raport privind evaluarea riscului de lichiditate al grupului
 (1) Autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată elaborează un proiect de raport privind evaluarea de risc a grupului și un proiect de raport privind evaluarea riscului de lichiditate al grupului, pe baza tuturor documentelor de mai jos:
 propriul raport SREP sau propriul raport privind evaluarea riscului de lichiditate, referitor la instituția-mamă din UE și la grup;
 rapoartele SREP sau rapoartele privind evaluarea riscului de lichiditate referitoare la filiale, furnizate de autoritățile competente relevante în temeiul articolului 5;
 contribuțiile din partea altor autorități competente și a autorităților competente din țări terțe, furnizate în temeiul articolului 4 alineatul (2).
 (2) Rapoartele SREP sau rapoartele privind evaluarea riscului de lichiditate, menționate la alineatul (1) literele (a) și (b), împreună cu contribuțiile menționate la litera (c) de la alineatul respectiv, se adaugă la proiectul de raport privind evaluarea de risc a grupului sau la proiectul de raport privind evaluarea riscului de lichiditate al grupului, ca anexe.
 (3) Proiectul de raport privind evaluarea de risc a grupului și proiectul de raport privind evaluarea riscului de lichiditate al grupului conțin rezultatele evaluării efectuate pentru a stabili dacă dispozițiile, strategiile, procesele și mecanismele puse în aplicare de grup și de instituțiile sale, precum și fondurile proprii și lichiditățile deținute de acestea, asigură o bună gestionare și acoperire a riscurilor.
 (4) Proiectul de raport privind evaluarea de risc a grupului este elaborat utilizându-se formularul din anexa III. Acest raport se completează cu rezumatele punctajelor obținute utilizând tabelul 1 din anexa IV și cu rezumatul evaluării adecvării capitalului obținut utilizând tabelul 2 din anexa IV.
 Proiectul de raport privind evaluarea riscului de lichiditate al grupului este elaborat utilizându-se formularul din anexa VII. Acest raport se completează cu rezumatele punctajelor obținute utilizându-se tabelul 1 din anexa VIII și cu rezumatul evaluării lichidității obținut utilizându-se tabelul 2 din anexa VIII.
 (5) În conformitate cu principiul proporționalității, autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată se asigură că:
 evaluarea comună reflectă relevanța instituțiilor în cadrul grupului și importanța lor pe piața locală;
 proiectul de raport privind evaluarea de risc a grupului și proiectul de raport privind evaluarea riscului de lichiditate al grupului indică modul în care relevanța și importanța au fost luate în considerare.
 (6) Autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată transmite proiectele de rapoarte autorităților competente relevante în timp util și, în orice caz, până la termenul limită specificat în calendarul de adoptare a deciziei comune, în conformitate cu articolul 3 alineatul (2) litera (c).
 (7) În funcție de acordul menționat la articolul 4 alineatul (3), autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată poate transmite proiectul de raport privind evaluarea de risc a grupului și proiectul de raport privind evaluarea riscului de lichiditate al grupului altor autorități competente și autorităților competente din țări terțe.
 Dialogul referitor la proiectul de raport privind evaluarea de risc a grupului și la proiectul de raport privind evaluarea riscului de lichiditate al grupului
 (1) Autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată decide cu privire la forma și sfera dialogului referitor la proiectul de raport privind evaluarea de risc a grupului și la proiectul de raport privind evaluarea riscului de lichiditate al grupului, purtat cu autoritățile competente relevante.
 (2) Autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată și autoritățile competente relevante poartă discuții privind reconcilierea propunerilor cantitative incluse în rapoartele SREP individuale și în rapoartele privind evaluarea riscului de lichiditate menționate la articolul 6 alineatul (1) cu propunerile cantitative din proiectul de raport privind evaluarea de risc a grupului și din proiectul de raport privind evaluarea riscului de lichiditate al grupului, după caz.
 (3) Propunerile cantitative menționate la alineatul (2) includ cel puțin următoarele propuneri:
 nivelurile propuse de fonduri proprii pe care un grup de instituții, la nivel consolidat, și toate instituțiile din respectivul grup, la nivel individual, trebuie să le dețină în conformitate cu articolul 104 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2013/36/UE;
 nivelurile propuse ale cerințelor de lichiditate specifice pe care un grup de instituții, la nivel consolidat, și toate instituțiile din respectivul grup, la nivel individual, trebuie să le îndeplinească în conformitate cu articolul 105 din Directiva 2013/36/UE.
 Finalizarea raportului privind evaluarea de risc a grupului și a raportului privind evaluarea riscului de lichiditate al grupului
 (1) Pe baza dialogului menționat la articolul 7, autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată finalizează raportul privind evaluarea de risc a grupului și raportul privind evaluarea riscului de lichiditate al grupului utilizând formatul și conținutul proiectului de raport privind evaluarea de risc a grupului și al proiectului de raport privind evaluarea riscului de lichiditate al grupului, menționate la articolul 6. Autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată explică orice modificare substanțială introdusă în raportul privind evaluarea de risc a grupului sau în raportul privind evaluarea riscului de lichiditate al grupului. Modificările reflectă rezultatul dialogului și includ actualizări corespunzătoare ale anexelor la raportul privind evaluarea de risc a grupului sau la raportul privind evaluarea riscului de lichiditate al grupului.
 (2) Autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată transmite raportul privind evaluarea de risc a grupului și raportul privind evaluarea riscului de lichiditate al grupului autorităților competente relevante în timp util și, în orice caz, până la termenul limită specificat în calendarul de adoptare a deciziei comune, în conformitate cu articolul 3 alineatul (2) litera (e).
 (3) În conformitate cu articolul 113 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2013/36/UE, transmiterea raportului privind evaluarea de risc a grupului autorităților competente relevante declanșează începutul perioadei de patru luni în care trebuie să se ajungă la o decizie comună privind capitalul.
 (4) În conformitate cu articolul 113 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2013/36/UE, transmiterea raportului privind evaluarea riscului de lichiditate al grupului autorităților competente relevante declanșează începutul perioadei de o lună în care trebuie să se ajungă la o decizie comună privind lichiditatea.
 (5) În funcție de acordul menționat la articolul 4 alineatul (3), autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată poate transmite raportul privind evaluarea de risc a grupului și raportul privind evaluarea riscului de lichiditate al grupului altor autorități competente și autorităților competente din țări terțe.
 Elaborarea contribuțiilor la proiectul de decizie comună privind capitalul și la proiectul de decizie comună privind lichiditatea
 (1) Autoritățile competente transmit contribuțiile lor la proiectul de decizie comună privind capitalul și la proiectul de decizie comună privind lichiditatea autorității responsabile cu supravegherea consolidată în timp util și, în orice caz, până la termenul limită specificat în calendarul de adoptare a deciziei comune, în conformitate cu articolul 3 alineatul (2) litera (f). Contribuțiile se referă la toate instituțiile din cadrul unui grup de instituții care intră în domeniul de aplicare a procesului de adoptare a deciziei comune.
 (2) Autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată contribuie la proiectul de decizie comună privind capitalul. Contribuțiile sale includ următoarele:
 toate instituțiile dintr-un grup, la nivel individual, care sunt autorizate în jurisdicția autorității responsabile cu supravegherea consolidată și care intră în domeniul de aplicare a procesului de adoptare a deciziei comune;
 grupul de instituții, la nivel consolidat.
 (3) Autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată contribuie la proiectul de decizie comună privind lichiditatea. Contribuțiile sale includ următoarele:
 toate instituțiile dintr-un grup, la nivel individual, în cazul în care aceste instituții sunt autorizate în jurisdicția autorității responsabile cu supravegherea consolidată și care intră în domeniul de aplicare a procesului de adoptare a deciziei comune;
 (4) Contribuțiile la proiectul de decizie comună privind capitalul specifică fiecare dintre elementele menționate la articolul 10.
 (5) Contribuțiile la proiectul de decizie comună privind lichiditatea specifică fiecare dintre elementele menționate la articolul 11.
 Elaborarea proiectului de decizie comună privind capitalul
 (1) Autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată elaborează un proiect deplin motivat de decizie comună privind capitalul, care se referă la un grup și la instituțiile din acest grup. Proiectul de decizie comună privind capitalul specifică fiecare dintre următoarele elemente:
 denumirea autorității responsabile cu supravegherea consolidată și a autorităților competente implicate în procesului de adoptare a deciziei comune privind capitalul;
 denumirea grupului de instituții și o listă a tuturor instituțiilor din cadrul grupului la care se referă și cărora li se aplică proiectul de decizie comună privind capitalul;
 trimiterile la legislația Uniunii și la legislația națională aplicabile cu privire la elaborarea, finalizarea și punerea în aplicare a deciziilor comune privind capitalul;
 data proiectului de decizie comună privind capitalul și a oricărei actualizări relevante a acestuia;
 concluzia privind aplicarea articolelor 73 și 97 din Directiva 2013/36/UE;
 concluzia privind adecvarea fondurilor proprii deținute de grupul de instituții, la nivel consolidat;
 concluzia privind adecvarea fondurilor proprii deținute de fiecare instituție din grup, la nivel individual;
 concluzia privind nivelul de fonduri proprii pe care trebuie să le dețină fiecare instituție din grup, la nivel individual, în conformitate cu articolul 104 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2013/36/UE;
 concluzia privind nivelul de fonduri proprii pe care trebuie să le dețină grupul de instituții, la nivel consolidat, în conformitate cu articolul 104 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2013/36/UE;
 informații privind cerințele prudențiale minime care se aplică fiecărei instituții în temeiul articolului 92 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 și al articolelor 103, 129, 130, 131 și 133 din Directiva 2013/36/UE, precum și cu privire la orice alte cerințe, orientări, recomandări sau avertismente prudențiale sau macroprudențiale care sunt relevante;
 data de referință aferentă concluziilor menționate la literele (e)-(i);
 dacă este cazul, calendarul de punere în aplicare a concluziilor menționate la literele (h) și (i).
 (2) Concluzia menționată la alineatul (1) litera (e) specifică fiecare dintre următoarele elemente:
 evaluarea măsurii în care instituțiile din grup aplică strategii și procese solide, eficiente și complete pentru a evalua, menține și repartiza capitalul intern, precum și a măsurii în care aceste strategii și procese sunt actualizate;
 evaluarea măsurii în care valorile, tipurile și repartizarea capitalului intern sunt adecvate pentru a acoperi natura și nivelul riscurilor la care sunt expuse sau ar putea fi expuse instituțiile din grup;
 evaluarea măsurii în care instituțiile din grup au pus în aplicare dispoziții, strategii, procese și mecanisme corespunzătoare pentru a se conforma tuturor cerințelor prevăzute de Directiva 2013/36/UE și de Regulamentul (UE) nr. 575/2013;
 evaluarea măsurii în care dispozițiile, strategiile, procesele și mecanismele puse în aplicare de instituțiile din grup asigură o bună gestionare și acoperire a riscurilor;
 informații privind aplicarea competențelor și a măsurilor de supraveghere în conformitate cu articolul 102 și cu articolul 104 alineatul (1) literele (b)-(l) din Directiva 2013/36/UE, pentru a remedia deficiențele identificate în temeiul literelor (a)-(d).
 (3) Concluziile menționate la alineatul (1) literele (f) și (g) întrețin legături cu concluzia menționată la alineatul (1) litera (e) și sunt sprijinite de aceasta.
 (4) Concluziile menționate la alineatul (1) literele (h) și (i) îndeplinesc toate cerințele de mai jos:
 sunt exprimate ca valoare, ca procent sau ca o combinație a acestora;
 furnizează detalii privind calitatea fondurilor proprii suplimentare necesare;
 întrețin legături cu concluzia menționată la alineatul (1) litera (e) și sunt sprijinite de aceasta.
 (5) Concluziile privind fiecare instituție din grup, la nivel individual, și grupul de instituții, la nivel consolidat, sunt clar identificabile în documentul care conține proiectul de decizie comună privind capitalul.
 (6) Autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată transmite documentul care conține proiectul de decizie comună privind capitalul autorităților competente relevante în timp util și, în orice caz, până la termenul limită specificat în calendarul de adoptare a deciziei comune, în conformitate cu articolul 3 alineatul (2) litera (g).
 Elaborarea proiectului de decizie comună privind lichiditatea
 (1) Autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată elaborează un proiect deplin motivat de decizie comună privind lichiditatea, care se referă la un grup și la instituțiile din acest grup. Proiectul de decizie comună privind lichiditatea specifică fiecare dintre următoarele elemente:
 denumirea autorității responsabile cu supravegherea consolidată și a autorităților competente implicate în procesului de adoptare a deciziei comune privind lichiditatea;
 denumirea grupului de instituții și o listă a tuturor instituțiilor din cadrul grupului la care se referă și cărora li se aplică proiectul de decizie comună privind lichiditatea;
 trimiterile la legislația Uniunii și la legislația națională aplicabile cu privire la elaborarea, finalizarea și punerea în aplicare a deciziilor comune privind lichiditatea;
 data proiectului de decizie comună privind lichiditatea și a oricărei actualizări relevante a acestuia;
 concluzia privind adecvarea lichidității pentru grup, la nivel consolidat;
 concluzia privind adecvarea lichidității pentru fiecare instituție care face parte din grup, la nivel individual;
 concluzia cu privire la măsurile luate pentru a aborda aspectele importante și constatările semnificative decurgând din supravegherea lichidității, inclusiv cele referitoare la adecvarea organizației și a tratării riscurilor, după cum prevede articolul 86 din Directiva 2013/36/UE, și cele referitoare la necesitatea impunerii unor cerințe de lichiditate specifice, în conformitate cu articolul 105 din directiva respectivă, pentru fiecare instituție care face parte din grup, la nivel individual, și pentru grup, la nivel consolidat;
 informații cu privire la orice alte cerințe, orientări, recomandări sau avertismente prudențiale sau macroprudențiale care sunt relevante;
 data de referință aferentă concluziilor menționate la literele (e)-(g);
 dacă este cazul, calendarul de punere în aplicare a concluziei menționate la litera (g).
 (2) Concluzia menționată la alineatul (1) literele (e) și (f) specifică fiecare dintre următoarele elemente:
 evaluarea măsurii în care instituțiile din grup au pus în aplicare strategii, politici, procese și sisteme solide de identificare, măsurare, gestionare și monitorizare a riscului de lichiditate în cadrul unui număr corespunzător de termene;
 evaluarea măsurii în care lichiditatea deținută de instituțiile din grup, la nivel individual, și de grup, la nivel consolidat, oferă o acoperire suficientă a riscurilor de lichiditate;
 evaluarea măsurii în care instituțiile din grup au pus în aplicare dispoziții, strategii, procese și mecanisme corespunzătoare pentru a respecta toate cerințele Directivei 2013/36/UE și ale Regulamentului (UE) nr. 575/2013.
 (3) Concluzia menționată la alineatul (1) litera (g) furnizează detalii privind natura măsurilor luate. În cazul în care aceste măsuri se referă la necesitatea unor cerințe specifice de lichiditate, în conformitate cu articolul 105 din Directiva 2013/36/UE, concluzia furnizează detalii privind modul de articulare a acestor cerințe specifice de lichiditate.
 (4) Concluziile privind fiecare instituție din grup, la nivel individual, și grupul de instituții, la nivel consolidat, sunt clar identificabile în documentul care conține proiectul de decizie comună privind lichiditatea.
 (5) Autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată transmite documentul care conține proiectul de decizie comună privind lichiditatea autorităților competente relevante în timp util și, în orice caz, până la termenul limită specificat în calendarul de adoptare a deciziei comune, în conformitate cu articolul 3 alineatul (2) litera (g).
 Adoptarea deciziei comune privind capitalul și a deciziei comune privind lichiditatea
 (1) În urma dialogului cu autoritățile competente relevante cu privire la proiectul de decizie comună privind capitalul și la proiectul de decizie comună privind lichiditatea, menționat la articolul 3 alineatul (2) litera (i), autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată revizuiește, dacă este necesar, proiectul de decizie comună privind capitalul și proiectul de decizie comună privind lichiditatea, în vederea finalizării acestor decizii.
 (2) Autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată și toate autoritățile competente relevante ajung la un acord cu privire la decizia comună privind capitalul și la decizia comună privind lichiditatea.
 (3) Acordul se confirmă în scris de reprezentanții autorității responsabile cu supravegherea consolidată și ai autorităților competente relevante, care sunt împuterniciți în acest sens în mod corespunzător de către autoritățile competente respective.
 Comunicarea deciziei comune privind capitalul și a deciziei comune privind lichiditatea
 (1) Autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată transmite documentul care conține decizia comună privind capitalul și documentul care conține decizia comună privind lichiditatea organului de conducere al instituției-mamă din UE în timp util și, în orice caz, până la termenul limită specificat în calendarul de adoptare a deciziei comune, în conformitate cu articolul 3 alineatul (2) litera (k). Autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată confirmă această transmitere autorităților competente relevante.
 (2) Autoritățile competente relevante dintr-un stat membru pun la dispoziția organelor de conducere ale instituțiilor autorizate în acel stat membru părțile respective, relevante pentru fiecare dintre aceste instituții, din documentul care conține decizia comună privind capitalul și din documentul care conține decizia comună privind lichiditatea, în timp util și, în orice caz, până la termenul limită specificat în calendarul de adoptare a deciziei comune, în conformitate cu articolul 3 alineatul (2) litera (k).
 (3) Dacă este cazul, autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată poartă discuții cu instituția-mamă din UE în privința documentului care conține decizia comună privind capitalul și a documentului care conține decizia comună privind lichiditatea, pentru a explica detaliile deciziilor și punerea lor în aplicare.
 (4) Dacă este cazul, autoritățile competente relevante dintr-un stat membru poartă discuții cu instituțiile al căror sediu este stabilit în acel stat membru în privința părților respective, relevante pentru fiecare dintre aceste instituții, din documentul care conține decizia comună privind capitalul și din documentul care conține decizia comună privind lichiditatea, pentru a explica detaliile deciziilor și punerea lor în aplicare.
 Monitorizarea punerii în aplicare a deciziei comune privind capitalul și a deciziei comune privind lichiditatea
 (1) Autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată comunică rezultatul discuțiilor menționate la articolul 13 alineatul (3) autorităților competente relevante, în cazul în care este necesar ca o instituție-mamă din UE să întreprindă oricare dintre următoarele acțiuni:
 să îndeplinească, la nivel individual sau consolidat, cerințe de fonduri proprii suplimentare, în conformitate cu articolul 104 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2013/36/UE,
 să abordeze, la nivel individual sau consolidat, aspecte importante sau constatări semnificative decurgând din supravegherea lichidității sau să îndeplinească cerințe de lichiditate specifice, în conformitate cu articolul 105 din Directiva 2013/36/UE.
 (2) Autoritățile competente relevante dintr-un stat membru comunică rezultatul discuțiilor menționate la articolul 13 alineatul (4) autorității responsabile cu supravegherea consolidată, în cazul în care este necesar ca o instituție autorizată în acel stat membru să întreprindă oricare dintre următoarele acțiuni:
 să îndeplinească, la nivel individual, cerințe de fonduri proprii suplimentare, în conformitate cu articolul 104 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2013/36/UE;
 să abordeze, la nivel individual, aspecte importante sau constatări semnificative decurgând din supravegherea lichidității sau să îndeplinească cerințe de lichiditate specifice, în conformitate cu articolul 105 din Directiva 2013/36/UE.
 (3) Autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată transmite rezultatul discuțiilor menționate la alineatul (2) celorlalte autorități competente relevante.
 (4) Autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată și autoritățile competente relevante monitorizează punerea în aplicare a deciziilor comune privind capitalul și a deciziilor comune privind lichiditatea care sunt relevante pentru fiecare instituție din grup care intră, respectiv, sub responsabilitatea lor.
 DEZACORDURI ȘI DECIZII LUATE ÎN ABSENȚA UNEI DECIZII COMUNE
 Procesul decizional în absența unei decizii comune
 (1) În absența unei decizii comune privind capitalul sau a unei decizii comune privind lichiditatea între autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată și autoritățile competente relevante, în termenele menționate la articolul 8 alineatul (3) sau, respectiv, la articolul 8 alineatul (4), deciziile menționate la articolul 113 alineatul (3) din Directiva 2013/36/UE se confirmă în scris și se iau până la cea mai recentă dintre următoarele date:
 o lună de la expirarea termenului menționat la articolul 8 alineatul (3) sau la articolul 8 alineatul (4), după caz;
 o lună de la furnizarea de consultanță de către ABE în urma unei cereri de consultare în temeiul articolului 113 alineatul (2) al treilea paragraf din Directiva 2013/36/UE;
 o lună de la orice decizie luată de ABE în conformitate cu articolul 113 alineatul (3) primul sau al doilea paragraf din Directiva 2013/36/UE sau orice altă dată stabilită de ABE într-o astfel de decizie.
 (2) Autoritățile competente relevante comunică autorității responsabile cu supravegherea consolidată deciziile pe care le-au luat la nivel individual, în absența unei decizii comune.
 (3) Autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată include deciziile menționate la alineatul (2), împreună cu propriile decizii luate la nivel individual și la nivel consolidat, într-un document unic pe care îl pune la dispoziția tuturor autorităților competente relevante.
 (4) În cazul în care a fost consultată ABE, documentul menționat la alineatul (3) include o explicație pentru orice abatere de la recomandările ABE.
 Elaborarea deciziilor privind capitalul care au fost luate în absența unei decizii comune privind capitalul
 (1) O decizie privind capitalul care a fost luată în absența unei decizii comune privind capitalul este prezentată într-un document care conține toate următoarele elemente:
 denumirea autorității responsabile cu supravegherea consolidată sau a autorității competente relevante care adoptă decizia privind capitalul;
 denumirea grupului de instituții sau a instituției din grup la care se referă și căreia i se aplică decizia privind capitalul;
 trimiterile la legislația Uniunii și la legislația națională aplicabile cu privire la elaborarea, finalizarea și punerea în aplicare a deciziilor privind capitalul;
 data deciziei privind capitalul;
 pentru deciziile privind capitalul care au fost luate pe bază consolidată, concluzia privind adecvarea fondurilor proprii deținute de grupul de instituții, la nivel consolidat;
 pentru deciziile privind capitalul care au fost luate pe bază individuală, concluzia privind adecvarea fondurilor proprii deținute de instituția relevantă, la nivel individual;
 pentru deciziile privind capitalul care au fost luate pe bază consolidată, concluzia privind nivelul de fonduri proprii pe care trebuie să le dețină grupul de instituții, la nivel consolidat, în conformitate cu articolul 104 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2013/36/UE;
 pentru deciziile privind capitalul care au fost luate pe bază individuală, concluzia privind nivelul de fonduri proprii pe care trebuie să le dețină instituția relevantă, la nivel individual, în conformitate cu articolul 104 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2013/36/UE;
 informații privind cerințele prudențiale minime care se aplică instituțiilor relevante în temeiul articolului 92 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 și al articolelor 103, 129, 130, 131 și 133 din Directiva 2013/36/UE, precum și cu privire la orice alte cerințe, orientări, recomandări sau avertismente prudențiale sau macroprudențiale care sunt relevante;
 dacă este cazul, descrierea modului în care se ține cont de evaluarea riscului, de opiniile și de rezervele exprimate de celelalte autorități competente relevante sau de autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată;
 (2) Deciziile privind capitalul care au fost luate, la nivel individual sau consolidat, în absența unei decizii comune privind capitalul îndeplinesc, dacă este cazul, cerințele stabilite la articolul 10 alineatele (2)-(4).
 Elaborarea deciziilor privind lichiditatea luate în absența unei decizii comune privind lichiditatea
 (1) O decizie privind lichiditatea luată în absența unei decizii comune privind lichiditatea este prezentată într-un document care conține toate următoarele elemente:
 denumirea autorității responsabile cu supravegherea consolidată sau a autorității competente relevante care adoptă decizia privind lichiditatea;
 denumirea grupului de instituții sau a instituției din grup la care se referă și căreia i se aplică decizia privind lichiditatea;
 trimiterile la legislația Uniunii și la legislația națională aplicabile cu privire la elaborarea, finalizarea și punerea în aplicare a deciziilor privind lichiditatea;
 data deciziei privind lichiditatea;
 pentru deciziile privind lichiditatea luate pe bază consolidată, concluzia privind adecvarea lichidității pentru grupul de instituții, la nivel consolidat;
 pentru deciziile privind lichiditatea luate pe bază individuală, concluzia privind adecvarea lichidității pentru instituția relevantă, la nivel individual;
 pentru deciziile privind lichiditatea luate pe bază consolidată, concluzia cu privire la măsurile luate pentru a se aborda aspectele importante și constatările semnificative care decurg din supravegherea lichidității, inclusiv cele referitoare la adecvarea organizației și la tratarea riscurilor, după cum prevede articolul 86 din Directiva 2013/36/UE, precum și cele referitoare la necesitatea de a se impune cerințe de lichiditate specifice, în conformitate cu articolul 105 din directiva respectivă, pentru grup, la nivel consolidat;
 pentru deciziile privind lichiditatea luate pe bază individuală, concluzia cu privire la măsurile luate pentru a se aborda aspectele importante și constatările semnificative care decurg din supravegherea lichidității, inclusiv cele referitoare la adecvarea organizației și tratarea riscurilor, după cum prevede articolul 86 din Directiva 2013/36/UE, precum și cele referitoare la necesitatea de a se impune cerințe de lichiditate specifice pentru instituția relevantă, la nivel individual, în conformitate cu articolul 105 din directiva respectivă;
 data de referință aferentă concluziilor menționate la literele (e)-(h);
 dacă este cazul, o descriere a modului în care se ține cont de evaluarea riscului, de opiniile și de rezervele exprimate de celelalte autorități competente relevante sau de autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată;
 dacă este cazul, calendarul de punere în aplicare a concluziilor menționate la literele (g)-(h).
 (2) Deciziile privind lichiditatea luate, la nivel individual sau consolidat, în absența unei decizii comune privind lichiditatea îndeplinesc, dacă este cazul, cerințele stabilite la articolul 11 alineatele (2) și (3).
 Comunicarea deciziilor privind capitalul și a deciziilor privind lichiditatea luate în absența unei decizii comune privind capitalul sau a unei decizii comune privind lichiditatea
 (1) Autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată prezintă documentul care conține decizia, menționat la articolul 15 alineatul (3), organului de conducere al instituției-mamă din UE.
 (2) Autoritățile competente relevante dintr-un stat membru pun la dispoziția organelor de conducere ale instituțiilor autorizate în acel stat membru părțile respective, relevante pentru fiecare dintre aceste instituții, din documentul care conține decizia, menționat la alineatul (1).
 (3) Dacă este cazul, autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată poartă discuții cu instituția-mamă din UE în privința documentului care conține decizia, pentru a explica detaliile și punerea în aplicare a deciziilor privind capitalul sau a deciziilor privind lichiditatea luate în absența unei decizii comune privind capitalul sau a unei decizii comune privind lichiditatea.
 (4) Dacă este cazul, autoritățile competente relevante dintr-un stat membru poartă discuții cu instituțiile al căror sediu este stabilit în acel stat membru în privința părților respective, relevante pentru fiecare dintre aceste instituții, din documentul care conține decizia, pentru a explica detaliile și punerea în aplicare a deciziilor privind capitalul sau a deciziilor privind lichiditatea luate în absența unei decizii comune privind capitalul sau a unei decizii comune privind lichiditatea.
 Monitorizarea punerii în aplicare a deciziilor privind capitalul și a deciziilor privind lichiditatea luate în absența unei decizii comune privind capitalul sau a unei decizii comune privind lichiditatea
 Autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată și autoritățile competente relevante monitorizează punerea în aplicare a deciziilor privind capitalul și a deciziilor privind lichiditatea luate în absența unei decizii comune privind capitalul sau a unei decizii comune privind lichiditatea și care sunt relevante pentru fiecare instituție din grup care intră, respectiv, sub responsabilitatea lor.
 ACTUALIZAREA ȘI ACTUALIZAREA EXTRAORDINARĂ A DECIZIILOR COMUNE ȘI A DECIZIILOR LUATE ÎN ABSENȚA UNEI DECIZII COMUNE
 Actualizarea extraordinară a deciziilor comune
 (1) În cazul în care se transmite o cerere în vederea actualizării extraordinare a unei decizii comune privind capitalul sau a unei decizii comune privind lichiditatea de către autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată sau de către o autoritate competentă relevantă, în conformitate cu articolul 113 alineatul (4) din Directiva 2013/36/UE, autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată comunică cererea respectivă tuturor autorităților competente relevante. Actualizarea extraordinară se desfășoară conform procesului prevăzut la articolele 9-14.
 (2) În cazul în care o autoritate competentă relevantă solicită actualizarea pe o bază bilaterală, împreună cu autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată, a unei decizii comune referitoare la o instituție diferită de o instituție-mamă din UE, o societate financiară holding-mamă din UE sau o societate financiară holding mixtămamă din UE, cererea se face în scris și se motivează pe deplin.
 Autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată transmite cererea menționată la primul paragraf tuturor autorităților competente relevante. Cererea include un documentul care conține un proiect de decizie comună privind capitalul, care respectă cerințele prevăzute la articolul 10, sau un proiect de decizie comună privind lichiditatea, care respectă cerințele prevăzute la articolul 11. Autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată stabilește un termen limită, astfel încât autoritățile competente relevante să poată stabili dacă actualizarea ar trebui abordată pe o bază bilaterală.
 În cazul în care, în termenul stabilit, niciuna dintre autoritățile competente relevante nu solicită abordarea actualizării pe o bază non-bilaterală, autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată și autoritatea competentă relevantă care a solicitat actualizarea extraordinară contribuie și ajung, pe o bază bilaterală, la un acord privind decizia comună.
 (3) În cazul în care o autoritate competentă relevantă nu dorește să prezinte o contribuție la decizia comună actualizată, în conformitate cu articolul 9, autoritatea responsabilă cu supravegherea consolidată elaborează decizia comună actualizată pe baza celor mai recente contribuții la documentul care conține decizia comună, primite de la autoritatea competentă relevantă.
 Actualizarea anuală și extraordinară a deciziilor luate în absența unei decizii comune
 (1) Actualizarea anuală a deciziilor luate în absența unei decizii comune urmează etapele prevăzute la articolul 3 alineatul (2), în măsura în care fiecare etapă este relevantă pentru aplicarea articolul 97 alineatul (4) din Directiva 2013/36/UE.
 (2) Actualizarea extraordinară a deciziilor luate în absența unei decizii comune, în conformitate cu articolul 113 alineatul (4) din Directiva 2013/36/UE, se desfășoară conform procesului prevăzut la articolele 9-14.
 Adoptat la Bruxelles, 23 iunie 2014.
 (3) Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și societățile de investiții și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 (JO L 176, 27.6.2013, p. 1).
 (4) Directiva 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind piețele instrumentelor financiare, de modificare a Directivelor 85/611/CEE și 93/6/CEE ale Consiliului și a Directivei 2000/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 93/22/CEE a Consiliului (JO L 145, 30.4.2004, p. 1).
 FORMULAR DE RAPORT SREP
 Raportul SREP este completat cu rezumate ale punctajelor obținute (tabelul 1) și de evaluarea adecvării capitalului (tabelul 2).
 Rezumatul punctajelor obținute
 Rezumatul evaluării adecvării capitalului
 FORMULAR DE RAPORT PRIVIND EVALUAREA DE RISC A GRUPULUI
 Raportul privind evaluarea de risc a grupului include ca anexe toate rapoartele SREP prezentate de către autoritățile competente relevante. Raportul privind evaluarea de risc a grupului ar trebui să fie completat cu rezumate ale punctajelor obținute (tabelul 1) și cu evaluarea adecvării capitalului (tabelul 2).
 FORMULAR DE RAPORT PRIVIND EVALUAREA RISCULUI DE LICHIDITATE
 Raportul privind evaluarea riscului de lichiditate este completat cu rezumatul punctajelor obținute (tabelul 1) și cu evaluarea globală a lichidității (tabelul 2).
 FORMULAR DE RAPORT PRIVIND EVALUAREA RISCULUI DE LICHIDITATE AL GRUPULUI
 Raportul privind evaluarea riscului de lichiditate al grupului include ca anexe toate rapoartele privind evaluarea riscului de lichiditate prezentate de către autoritățile competente relevante. Raportul privind evaluarea riscurilor de grup este completat cu rezumate ale punctajelor obținute (tabelul 1) și cu evaluarea adecvării lichidității (tabelul 2).
 Rezumatul evaluării adecvării lichidității