text:
 30.1.2017
 HR
 Službeni list Europske unije
 C 30/35
 Žalba koju je 24. studenoga 2016. podnijelo Vijeće Europske unije protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 15. rujna 2016. u predmetu T-80/14, PT Musim Mas protiv Vijeća
 (Predmet C-606/16 P)
 (2017/C 030/39)
 Jezik postupka: engleski
 Stranke
 Žalitelj: Vijeće Europske unije (zastupnici: H. Marcos Fraile, agent, N. Tuominen, odvjetnik)
 Druge stranke u postupku: PT Perindustrian dan Perdagangan Musim Semi Mas (PT Musim Mas), Europska komisija, Europski odbor za biodizel (EBB)
 Žalbeni zahtjev
 Žalitelj od Suda zahtijeva da:
 —
 ukine presudu Općeg suda od 15. rujna 2016., koja je Vijeću dostavljena 16. rujna 2016., u predmetu T-80/14, PT Perindustrian dan Perdagangan Musim Semi Mas (PT Musim Mas)/Vijeće Europske unije;
 —
 odbije tužbu za poništenje pobijane uredbe u prvostupanjskom postupku i
 —
 naloži tužitelju u prvostupanjskom postupku snošenje troškova Vijeća u tom i u ovom postupku.
 Ili, podredno, da:
 —
 vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje;
 —
 naknadno odluči o troškovima prvostupanjskog i žalbenog postupka.
 Žalbeni razlozi i glavni argumenti
 1.
 Kao prvo, Opći sud je primijenio pogrešan pravni kriterij prilikom ocjenjivanja je li Vijeće raspolagalo dokazima koji bi opravdali odluku o tome da su domaće cijene sirovina, iskazane u evidencijama relevantnih indonezijskih izvoznika, toliko poremećene da je opravdano ne uzeti ih u obzir i primijeniti metodu iz članka 2. stavka 5. podstavka 2. osnovne uredbe (1). Opći sud je na taj način spomenutoj instituciji nametnuo pretežak teret dokazivanja.
 2.
 Kao drugo, nije valjano obrazložen zaključak Općeg suda prema kojem dokazi što su ih ponudile institucije nisu bili dovoljni da bi potvrdili znatne poremećaje cijena glavnih sirovina u Indoneziji koje bi se moglo pripisati DET sustavu.
 3.
 Kao treće, izreka pobijane presude, kojom se poništavaju antidampinške pristojbe u dijelu koji se odnosi na tužitelja u prvostupanjskom postupku, neproporcionalna je u odnosu na jedini tužbeni razlog za poništenje koji je prihvatio Opći sud i daje utvrđenju nezakonitosti pretjerane učinke.
 4.
 Vijeće će pokazati da pobijana presuda sadržava više pogrešaka koje se tiču prava, a koje utječu na njezinu valjanost. K tome, spomenuta institucija navodi da su činjenice koje je tužitelj u prvostupanjskom postupku istaknuo u okviru drugog dijela drugog tužbenog razloga u dovoljnoj mjeri potkrijepljene da bi Sud mogao odlučiti o tom tužbenom razlogu i odbiti tužbu.
 5.
 Vijeće stoga uljudno zahtijeva ukidanje pobijane presude i odbijanje tužbe za poništenje pobijane uredbe podnesene u prvostupanjskom postupku.
 (1) Uredba Vijeća (EZ) br. 1225/2009 od 30. studenoga 2009. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice (SL 2009., L 343, str. 51.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 30., str. 202.; osnovna uredba)


type: wikipedia

text:
Älykkyysosamäärä eli lyhennettynä ÄO on psykometriikassa standardoidusta älykkyystestistä saadun tuloksen sijainti tilastollisesti älykkyystestin tulosten keskiarvoon suhteutettuna, ja tätä suhteellista sijaintia kuvaava pistemäärä sekä tietyllä tavalla määritellyn älykkyyden mittari. Älykkyystestien tuloksista muodostetaan normaalijakauma, jonka keskiarvoksi on asetettu luku 100 ja keskihajonnaksi valittu joko 15 tai 16 ja joskus myös 24. Älykkyystestejä on useita erilaisia ja älykkyystestien tulokset eivät ole lainkaan vertailukelpoisia, jos eri älykkyystesteissä käytetyt keskihajonnat ovat toisistaan poikkeavia. Nykyään lähes kaikkien älykkyystestien tulokset esitetään käyttämällä keskihajontaa 15, jotta testien tulokset eivät aiheuttaisi sekaannusta. Yleisimmät älykkyystestit ovat aikuisille suunnattu Wechsler Adult Intelligence Scale (WAIS), lapsille suunnattu Wechsler Intelligence Scale for Children (WISC) ja vuodesta 1916 käytetty Stanford–Binet Intelligence Scales (Stanford-Binet). Nämä älykkyystestit ovat keskenään erilaisia, ja niiden tulokset ovat samansuuntaisia, mutta eivät keskenään vertailukelpoisia.
 Älykkyystesteissä pyritään mittaamaan psykometrisessä teoriassa tietyllä tavalla määriteltyä älykkyyttä, mutta älykkyystesti toimii vain tämän tietyllä tavalla määritellyn älykkyyden indikaattorina, koska älykkyyttä on vaikea mitata ja älykkyystestien avulla voidaan saada vain vihiä todellisesta älykkyydestä. Älykkyystestin tulos pyrkii kuvaamaan testatun henkilön kognitiivisia kykyjä tilastollisesti keskiarvoon 100 suhteutettuna: tulos, joka on alle keskiarvon tarkoittaa keskimääräistä alhaisempaa älykkyyttä ja tulos joka on yli keskiarvon kuvaa keskimääräistä korkeampaa älykkyyttä. Osa testeistä erottelee suoriutumista myös eri osa-alueilla, tyypillisesti matemaattis-loogisessa päättelyssä, kolmiulotteisessa ajattelussa, kielellisessä lahjakkuudessa ja muistitoiminnoissa. Väestöstä 50 prosenttia saa älykkyystestissä tuloksen, joka sijoittuu välille 90–110 (keskihajontana 15). Älykkyysosamäärään liittyy testauksessa havaittu säännönmukaisuus, yleisälykkyys (g-tekijä), joka kuvaa kaikenlaisiin älykkyyttä vaativiin tehtäviin liittyvää laajaa ja yleistä kykyä erilaisten erityiskykyjen sijaan.
 Älykkyysosamäärä on tiedemaailmassa laajimman hyväksynnän saanut älykkyyden mittari. Useiden ilmiöiden on luonnossa havaittu noudattavan normaalijakauman mallia. Älykkyysosamäärään on kohdistettu voimakastakin kritiikkiä, sillä älykkyysosamäärä viittaa käsitykseen jonka mukaan ihmisen älylliset kyvyt voitaisiin ilmaista yhdellä yksiselitteisellä mitta-asteikolla.
 2000-luvun alusta alkaen monissa maissa, joissa älykkyysosamäärä on ollut korkealla tasolla, on taso alkanut laskea. Näitä maita ovat esimerkiksi Iso-Britannia, Ranska, Tanska, Norja, Suomi, Viro ja Alankomaat. Yhdeksi ajatukseksi on esitetty, että näihin maihin muuttaa ihmisiä, joiden älykkyysosamäärä on nykyisiä asukkaita alhaisempi. Kattavan akateemisen tutkimuksen mukaan maahanmuutto ei selitä yleistä älykkyysosamäärän laskua edellä mainituissa maissa, vaan maahanmuutolla todettiin olevan ilmiöön joko vähäinen tilastollinen merkitys tai ei merkitystä lainkaan.
 Älykkyyden mittaamisen historiaa
 Alfred Binet (1857–1911) kehitti Ranskan valtion toimeksiannosta ensimmäisen älykkyystestin v. 1903. Se koostui muutamasta kymmenestä tehtävästä, joita oli kokeiltu eri-ikäisillä lapsilla, kehitysvammaisilla ja sotilailla. Testiä käytettiin aluksi erityisopetusta tarvitsevien koululaisten seulomiseen ja kehitysvammaisten luokittamiseen.
 Alkujaan älykkyysosamäärän käsite otettiin käyttöön, jotta eri-ikäisten lasten älyllistä suorituskykyä voitaisiin vertailla. Älykkyysosamäärä laskettiin jakamalla lapsen älykkyysikä hänen iällään ja kertomalla näin saatu luku 100:lla. Esimerkiksi jos lapsi oli kymmenvuotiaana yhtä kehittynyt kuin 13-vuotiaat keskimäärin, hänen älykkyysosamääränsä oli 130; jos taas hän oli vasta samalla tasolla kuin kahdeksanvuotiaat keskimäärin, älykkyysosamäärä oli 80. Näin määriteltynä käsitettä ei voitu soveltaa aikuisiin, koska aikuisiällä suoriutuminen käytetyissä älykkyystesteissä ei samalla henkilöllä enää sanottavasti muutu iän mukana.
 Nykyinen pisteytys perustuu persentiileihin. Vastaukset pisteytetään ja pistemäärää verrataan normaalijakaumaan, jonka keskiarvo on 100 ja keskihajonta tyypillisesti 24, 16 tai 15. Kyvykkyyttä kuvaava pistemäärä suhteutetaan testattavan ikään, eli suoritusta verrataan oman ikäryhmän yleiseen suoritustasoon. Kokeiden pistemäärät ovat nousseet vuosien saatossa (Flynnin ilmiö), joten testit normalisoidaan uudelleen pistemäärien keskiarvon pitämiseksi sadassa. Suurin osa (noin 68 %) ihmisistä asettuu älykkyysosamäärältään välille 85–115, kun keskihajonta on 15. Tällöin ÄO 50–69 merkitsee lievää, 35–49 keskitasoista, 20–34 vaikeaa ja tätä pienempi syvää kehitysvammaisuutta.
 Älykkyysosamäärä ja älykkyys
 ÄO-kokeen antamien tulosten yhteydestä testattavien todelliseen älykkyyteen on kiistelty. Älykkyystestit pyrkivät mittaamaan kognitiivisen toiminnan osa-alueita (esimerkiksi matemaattis-loogista päättelykykyä, kolmiulotteista ajattelua, kielellistä lahjakkuutta, muistitoimintoja), ja osatulosten pohjalta pyritään määrittämään testattavan älykkyysosamäärä. Yhtenäisen arvon laskennan mielekkyyttä on arvosteltu. Suoriutuminen eri osa-alueilla on kuitenkin useimmiten melko yhdenmukaista. Älykkyydessä katsotaankin olevan erityinen g-tekijä eli yleisälykkyys (g-factor, general intelligence factor), joka vastaisi jollain tavalla perinteisesti ymmärrettyä älykkyyttä.
 Älykkyystestin tulos voi kuitenkin joskus olla yhdistelmä hyvin korkeita ja hyvin matalia testin osa-alueiden tuloksia: testi on esimerkiksi antanut autistiksi diagnosoidulle kirjailija Donna Williamsille lievästi kehitysvammaisen ihmisen älykkyysosamäärän. Testi ei kyennyt mittaamaan oikein edes yksittäisiä älykkyyden osa-alueita, sillä Williams sai erittäin huonot pisteet kielellisiä taitoja mittaavissa tehtävissä, vaikka oli ehtinyt suorittaa jo kielitieteen sivuainekokonaisuudet sekä kirjoittaa kansainvälisen menestysteoksen.
 Kriitikkojen mukaan ÄO-testit ovat liian kapea-alaisia ja leimaavia, eivätkä ne mittaa esimerkiksi musikaalista tai sosiaalista lahjakkuutta. Suuri älykkyysosamäärä voi leimata lasta ja häntä voidaan painostaa liiallisiin suorituksiin, kun taas tulokset alhaisesta älykkyysosamäärästä voivat saada ihmiset ajattelemaan että hänestä ei ole mihinkään.
 Älykkyysosamäärä korreloi jossakin määrin koulumenestyksen kanssa. Älykkyysosamäärä ei suoraan ole yhteydessä esimerkiksi sosiaaliseen lahjakkuuteen, joka on yhteydessä metataitoihin ja persoonallisuuteen. Usein lahjakkuus ymmärretään samaksi kuin älykkyys. Älykkyys on kuitenkin vain yksi lahjakkuuden puolista.
 Testeistä on pyritty tekemään mahdollisimman riippumattomia testattavan kulttuuritaustasta, kielitaidosta tai opinnoista. On kuitenkin havaittu, että koulutus parantaa menestymistä ÄO-tutkimuksessa. Keskustelua on käyty siitä, vaikuttaako esimerkiksi Internetin mahdollistama testiharjoittelu menestymiseen mittaustilanteessa. Yksittäisessä testissä tulokseen voivat vaikuttaa haitallisesti olosuhteet, esimerkiksi krapula, unen puute, masennus tai masentuneisuus. Tunnetuimpia testejä ovat David Wechslerin kehittämät testit aikuisille (WAIS) ja lapsille (WISC) sekä Cattellin ja Cattellin ei-verbaalinen älykkyystesti, jota älykkäiden yhdistys Mensa käyttää jäsenikseen pyrkiviä testatessaan.
 Älykkyysosamäärän merkitys
 Älykkyysosamäärän merkitys ja tulkinta on muuttunut aikojen kuluessa. Yhteistä älykkyydestä käytetyille mittauksille on se, että keskimääräinen älykkyysosamäärä on 100 ja että älykkyysosamäärän asteikko ei ole absoluuttinen eli suhdeasteikko vaan järjestysasteikko. Älykkyystesteillä mitataan siis ihmisten älykkyyttä suhteessa toisiinsa, ei ”absoluuttista” älykkyyttä. ÄO-testien kanssa melko voimakkaasti korreloivat yksinkertaiset kognitiiviset tehtävät (elementary cognitive task, ECT), esimerkiksi reaktionopeustestit, perustuvat kuitenkin absoluuttiseen asteikkoon.
 Ensimmäinen älykkyysosamäärän määritelmä tulee Alfred Binet’n vuonna 1904 lapsille kehittämästä testistä, joilla hän halusi selvittää oppilaat, joille olisi annettava lisäopetusta. Lapsen älykkyysosamääräksi katsottiin henkinen ikä jaettuna fyysisellä iällä kerrottuna sadalla. Tämän määritelmän vahvuus oli, että se pysyi yleensä muuttumattomana lapsuusiän ajan. Kyseinen määritelmä ei kuitenkaan sovi aikuisten älykkyyden ilmoittamiseen.
 Myöhemmin älykkyysosamäärä määriteltiin normaalisti jakautuneeksi, ja älykkyysosamäärän keskiarvoksi valittiin 100. Käytännössä älykkyysosamäärä ei noudata aivan normaalijakaumaa, koska sen määrittelyssä käytetty populaatio on rajallinen eikä riittävän edustava ääripäissä. Niinpä huippupisteitä saavien osuus on korkeampi kuin ÄO-asteikon perusteella ennustaisi.
 Nykyinen älykkyysosamäärän tulkinta perustuu persentiileihin, jotka siirretään normaalijakaumalle. Esimerkiksi älykkyys, jonka alle jää 98 prosenttia väestöstä, vastaa normaalijakaumassa pistettä joka on kahden keskihajonnan päässä keskiarvosta.
 Älykkyysosamääriä eri keskihajonnoilla
 Älykkyysosamäärän reliabiliteetti ja validiteetti
 Jotta älykkyysosamäärä voisi olla käyttökelpoinen mittari, täytyy älykkyysosamäärätestillä olla riittävä reliabiliteetti ja validiteetti.
 ÄO-testin reliabiliteetilla viitataan testin tulosten toistettavuuteen. Reliabiliteettia voidaan mitata teettämällä samoilla henkilöilla useita älykkyystestejä ja vertaamalla samojen henkilöiden tekemien testien tuloksia. Eri testikertojen tulosten välistä korrelaatiota kutsutaan reliabiliteettikertoimeksi. Mitä suurempi tämä kerroin on, sitä suurempi reliabiliteetti testillä on.
 ÄO-testin validiteetista puhuttaessa viitataan siihen, miten hyvin testi mittaa haluttua ominaisuutta eli kognitiivisia kykyjä. Validiteettia mitataan vertaamalla ÄO-testin tuloksia ja kognitiivisia kykyjä vaativia suorituksia kuten koulumenestystä.
 ÄO-testit ennustavat hyvin opintomenestystä. Englantilaisessa tutkimuksessa havaittiin, että 11-vuotiaana tehdyn ÄO-testin tulokset selittivät suuren osan tulosten vaihtelusta osaamista useissa kouluaineissa mittaavassa GCSE-tutkinnossa, joka suoritetaan 16-vuotiaana. Selittävä osuus vaihteli aineittain siten, että esimerkiksi matematiikassa se oli lähes 60 prosenttia, kieliaineissa noin 40–50 prosenttia ja taideaineissa alle 20 prosenttia.
 Schmidtin ja Hunterin meta-analyysin mukaan ÄO on paras yksittäinen työssä menestymistä ennustava tekijä, kun työnhakijoilla ei ole ennestään kokemusta vastaavasta työstä. ÄO korreloi positiivisesti työsuorituksen laadun kanssa kaikissa ammattiryhmissä, joita on tutkittu. Korrelaatio vaihtelee 0,2:n ja 0,6:n välillä. ÄO kuitenkin ennustaa menestystä paremmin tehtävissä, joissa älyllinen panos on keskeinen, kuin tehtävissä, joissa motoriset kyvyt on tärkeitä. Matala ÄO estää tavallisesti tyydyttävän työsuorituksen tutkimus- ja johtotehtävissä, kun taas vähän muodollisia tietoja ja taitoja vaativissa tehtävissä fyysinen kunto ja kehonhallinta ovat yleensä ÄO:ta tärkeämpiä työsuorituksen laadun vaihtelun selittäjiä.
 Älykkyysosamäärän ja elämässä menestymisen välillä on havaittu yhteys. Tutkimus Skotlannissa näytti, että 15 pistettä alhaisempi ÄO merkitsisi 20 % pienempää mahdollisuutta ylittää 76 vuoden ikä ja 30 pistettä alempi tulos tarkoittaisi 37 % pienempää mahdollisuutta. Tutkimuksessa ei kuitenkaan selvitetty muiden ’kolmansien tekijöiden’ (kuten yleinen terveys) vaikutusta ÄO:n ja kuolemisen välillä, joten älykkyyttä ei voida pitää kuolleisuuden kausaalisena syynä. Charles Murrayn tutkimuksissa ÄO:n ja tulotason väliltä löytyi korrelaatiota.
 Frey ja Detterman (2003) ovat löytäneet yleisälykkyyden (g) ja yhdysvaltalaisten SAT-kokeiden tulosten väliltä 82 prosentin korrelaation.
 Älykkyysosamäärän heritabiliteetti
 Älykkyysosamäärän heritabiliteetilla tarkoitetaan sitä osuutta, joka populaation sisäisestä ÄO-tulosten vaihtelusta on selitettävissä perinnöllisillä tekijöillä; muu osa vaihtelusta selittyy ympäristötekijöillä. Heritabiliteettia voidaan tutkia muun muassa adoptio- ja kaksostutkimusten avulla. Tutkimuksissa on havaittu, että perinnölliset tekijät selittävät 40–80 prosenttia ÄO:n vaihtelusta. Varhaisessa lapsuudessa heritabiliteetti selittää vähemmän kuin puolet ÄO:n vaihtelusta populaatiossa, mutta aikuisten ÄO:n vaihtelusta se selittää valtaosan.
 Heritabiliteettia koskevat tulokset on saatu länsimaissa ja Japanissa tehdyistä tutkimuksista. Vähemmän kehittyneissä maissa, joissa aliravitsemus ja sairaudet ovat suuria ongelmia, ympäristötekijät saattavat selittää suuremman osan ÄO:n vaihtelusta populaatiossa kuin kehittyneissä maissa.
 Sukupuoli ja älykkyysosamäärä
 Sukupuolten ÄO-eroista on tehty monia tutkimuksia ja niiden tuloksista on asiantuntijoiden keskuudessa kiistelty. Joidenkin tutkimusten mukaan miesten ja naisten välillä on keskimäärin noin 4 pisteen keskiarvoinen ÄO-ero miesten hyväksi, mutta useimmissa tutkimuksissa eroa ei ole havaittu. Vuonna 2005 Ian Deary, Paul Irwing, Geoff Der ja Timothy Bates tekivät tutkimuksen, jossa keskityttiin 1 292 tyttö-poika-sisarusparin ASVAB-tuloksiin. Tutkimuksen mukaan keskimääräinen ÄO on miehillä ja naisilla sama, mutta miehet ovat yliedustettuja molemmissa ääripäissä, kun taas naisilla hajonta on vähäisempi: tutkimuksen mukaan sekä lahjakkaimmassa että heikkolahjaisimmassa 2 %:ssa on kaksi kertaa niin paljon miehiä kuin naisia.
 Rotu ja älykkyysosamäärä
 Kirjallaan The Bell Curve (1994) R. J. Herrnstein ja Charles Murray saivat aikaan vilkkaan keskustelun rodun ja älykkyyden yhteydestä. Teoksessaan he esittivät muun muassa, että eri ihmisrotujen älykkyydessä on eroja. Heidän mukaansa kaakkoisaasialaiset saivat kokeissa korkeimmat pistemäärät. Kirjan tilastojen mukaan afrikkalaislähtöisten amerikkalaisten ÄO on keskimäärin yhden keskihajonnan (15 pistettä) matalampi kuin eurooppalaislähtöisten. Kirjan julkistuksen aikaan Yhdysvaltain medioissa keskusteltiin runsain mitoin tutkimuksen väittämästä mustien ja valkoisten älykkyyserosta, muttei juuri lainkaan aasialaisten ja valkoisten älykkyyserosta. Sama ilmiö toistui Suomessakin Tatu Vanhasen tutkimuksen kohdalla vuosikymmen myöhemmin.
 American Psychological Association (APA) asetti selvitystyöryhmän, jonka tehtävä oli arvioida kysymystä aiheesta tehdyn tutkimuksen valossa. Raportissa päädyttiin johtopäätökseen, että rotujen väliset keskimääräiset älykkyysosamääräerot ovat olemassa, mutta erojen syyt ovat tuntemattomat. Myös Herrnsteinin ja Murrayn käyttämiä tilastoanalyyseja ja lähtöoletuksia on syytetty virheellisiksi. Kirjan kirjoittajat saivat uhkauksia, ja heitä on pitänyt rasisteina muun muassa musta demokraattipoliitikko Jesse Jackson.
 Kouluosaaminen ja älykkyysosamäärä
 Professori Pertti Tötön mukaan Lynnin ja Vanhasen määrittämät valtioiden keskimääräiset älykkyysosamääräarviot ennustavat erittäin hyvin valtioiden menestystä kouluosaamista mittaavassa PISA-testissä (korrelaatio 78–92 %). Tötön mukaan tämä viittaa siihen, että nämä valtioittaiset älykkyysosamääräarviot olisivat melko oikeita. Myös yksilötasolla on osoitettu koulutuksen parantavan tuloksia älykkyystesteissä.
 Uskonnollisuus ja älykkyysosamäärä
 Useiden tutkimusten mukaan älykkyysosamäärän kasvaessa uskonnollisten ihmisten määrä vähenee. Syyksi on esitetty esimerkiksi älykkäämpien menestystä elämässä, jolloin heille syntyy helpommin kuva siitä, että he voivat kontrolloida kaikkea elämässään.
 Korkean älykkyysosamäärän yhdistykset
 Korkean älykkyysosamäärän seura on nimensä mukaisesti seura tai organisaatio, johon liittyäkseen tarvitaan korkea älykkyysosamäärä standardoidusta testistä. Tunnetuin on Mensa, jonka jäseneksi pääsemiseen vaaditaan korkeampi tulos kuin 98 prosentilla väestöstä. Toisin sanoen tuloksen tulee olla yli kaksi keskihajontaa keskimääräisen tuloksen eli 100:n yläpuolella. Suomen Mensa siirtyi elokuussa 2007 käyttämään keskihajontaa 15; aiemmin se oli 24. Siten Mensan jäsenyyteen vaaditaan Suomessa nykyisin vähintään tulos 131. On myös olemassa vielä korkeamman älykkyysosamäärän seuroja, esimerkiksi Triple Nine Society, johon pääsee vain, jos älykkyysosamäärä on korkeampi kuin 99,9 prosentilla väestöstä, eli yksi tuhannesosa väestöstä on sinne tarpeeksi älykäs.
 Henkilöitä, joilla on korkea älykkyysosamäärä
 Korkeimmat mitatut aikuisten älykkysosamäärät ovat lähellä 200 pistettä. Lasten testeissä on saatu korkeampia lukemia, mutta ne eivät ole vertailukelpoisia aikuisten testeistä saatujen lukujen kanssa. Korkeasta ÄO:staan tunnettuja henkilöitä ovat esimerkiksi Abdesselam Jelloul (ÄO 198) sekä yhdysvaltalaiset William James Sidis (197), Rick Rosner (192) ja Marilyn vos Savant (185, lapsena 228).
 Älykkyysosamäärän kritiikki
 Älykkyysosamäärään on kohdistettu voimakastakin kritiikkiä, sillä älykkyysosamäärä viittaa käsitykseen jonka mukaan ihmisen älylliset kyvyt voitaisiin ilmaista yhdellä yksiselitteisellä mitta-asteikolla. Psykologi Howard Gardner on tarjonnut moniälykkyysteorian, jossa on ajatuksena että älykkyyttä on useampaa lajia. Moniälykkyysteorian mukaan ihmisen kykyä toimia älykkäästi erilaisissa tilanteissa ei voi selittää yhden yleisen älykkyyden avulla, vaan käytössä on useita eri tehtäviin erikoistuneita ja pitkälti toisistaan riippumattomia älykkyyksiä. Kuitenkin esimerkiksi Yhdysvaltojen puolustusvoimat luottavat älykkyysosamäärään. Yhdysvaltojen puolustusvoimat eivät värvää sotilaiksi henkilöitä joilla älykkyysosamäärä on alle 85. Rajaa on kokeiltu alentaa kaksi kertaa 80:een, mutta molempien kokemusten mukaan alle 85:n henkilöt eivät ole riittävän hyviä sotilaita palkkaukseen nähden (Yhdysvalloissa on ammattiarmeija).
 Katso myös
 Älykkyys
 Lahjakkuus
 Kehitysvamma
 Idiootti
 Lähteet
 Kirjallisuutta
 Aiheesta muualla
 Älykkyys
 Psykometriikka


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 14.9.2016
 FR
 Journal officiel de l'Union européenne
 L 246/192
 DÉCISION (UE) 2016/1497 DU PARLEMENT EUROPÉEN
 du 28 avril 2016
 sur la clôture des comptes du Centre européen pour le développement de la formation professionnelle pour l’exercice 2014
 LE PARLEMENT EUROPÉEN,
 —
 vu les comptes annuels définitifs du Centre européen pour le développement de la formation professionnelle relatifs à l’exercice 2014,
 —
 vu le rapport de la Cour des comptes sur les comptes annuels du Centre européen pour le développement de la formation professionnelle relatifs à l’exercice 2014, accompagné de la réponse du Centre (1),
 —
 vu la déclaration d’assurance (2) concernant la fiabilité des comptes ainsi que la légalité et la régularité des opérations sous-jacentes, fournie par la Cour des comptes pour l’exercice 2014 conformément à l’article 287 du traité sur le fonctionnement de l’Union européenne,
 —
 vu la recommandation du Conseil du 12 février 2016 sur la décharge à donner au Centre pour l’exécution du budget pour l’exercice 2014 (05584/2016 — C8-0062/2016),
 —
 vu l’article 319 du traité sur le fonctionnement de l’Union européenne,
 —
 vu le règlement (UE, Euratom) no 966/2012 du Parlement européen et du Conseil du 25 octobre 2012 relatif aux règles financières applicables au budget général de l’Union et abrogeant le règlement (CE, Euratom) no 1605/2002 du Conseil (3), et notamment son article 208,
 —
 vu le règlement (CEE) no 337/75 du Conseil du 10 février 1975 portant création d’un Centre européen pour le développement de la formation professionnelle (4), et notamment son article 12 bis,
 —
 vu le règlement (CE, Euratom) no 2343/2002 de la Commission du 19 novembre 2002 portant règlement financier-cadre des organismes visés à l’article 185 du règlement (CE, Euratom) no 1605/2002 du Conseil portant règlement financier applicable au budget général des Communautés européennes (5),
 —
 vu le règlement délégué (UE) no 1271/2013 de la Commission du 30 septembre 2013 portant règlement financier-cadre des organismes visés à l’article 208 du règlement (UE, Euratom) no 966/2012 du Parlement européen et du Conseil (6), et notamment son article 108,
 —
 vu l’article 94 et l’annexe V de son règlement,
 —
 vu le rapport de la commission du contrôle budgétaire et l’avis de la commission de l’emploi et des affaires sociales (A8-0082/2016),
 1.
 constate que les comptes annuels définitifs du Centre européen pour le développement de la formation professionnelle se présentent tels qu’ils figurent en annexe au rapport de la Cour des comptes;
 2.
 approuve la clôture des comptes du Centre européen pour le développement de la formation professionnelle pour l’exercice 2014;
 3.
 charge son président de transmettre la présente décision au directeur du Centre européen pour le développement de la formation professionnelle, au Conseil, à la Commission et à la Cour des comptes, et d’en assurer la publication au Journal officiel de l’Union européenne (série L).
 Le président
 Martin SCHULZ
 Le secrétaire général
 Klaus WELLE
 (1) JO C 409 du 9.12.2015, p. 39.
 (2) Voir note 1.
 (3) JO L 298 du 26.10.2012, p. 1.
 (4) JO L 39 du 13.2.1975, p. 1.
 (5) JO L 357 du 31.12.2002, p. 72.
 (6) JO L 328 du 7.12.2013, p. 42.


type: other

text:
Decreto no 25.110, de 5 de maio de 1986 - Meu Wiki
 Decreto no 25.110, de 5 de maio de 1986
 Dispõe sobre sede de controle de freqüência, fixa critérios para fins de desconto de que trata o artigo 93 da Lei Complementar no 444, de 27 de dezembro de 1985, e da providências correlatas
 FRANCO MONTORO, Governador do Estado de São Paulo, no uso de suas atribuições legais, considerando a necessidade de regulamentar as disposições contidas no artigo 93 da Lei Complementar no 444, de 27 de dezembro de 1985.
 Artigo 1.o - A sede de controle de freqüência do docente, para efeito de centralização de freqüência e pagamento, será a unidade escolar na qual estiver classificado o funcionário ou servidor.
 Artigo 2.o - O titular de cargo de Professor I, Professor II, Professor III ou Professor III (Educação Especial) que estiver regendo classe ou ministrando aulas, a título de carga suplementar de trabalho, terá a sede de controle de freqüência fixada na escola onde se encontra classificado.
 Artigo 3.o - O docente ocupante de função-atividade a sede de controle de freqüência fixada na seguinte conformidade:
 I - se Professor I ou Professor III (Educação Especial), na regência de duas classes, sendo uma a título de carga suplementar de trabalho, será a escola onde lhe foi atribuída a primeira classe;
 II - se Professor I ou Professor III (Educação Especial), regendo uma classe e ministrando aulas, em unidades escolares diversas, com admissões distintas, terá o mesmo duas sedes de controle de freqüência
 III - se professor II ou Professor III ministrando aulas em unidades escolares diversas, será a unidade em que lhe tiver sido atribuído o maior número de aulas.
 Artigo 4.o - O estagiário terá fixada a sua sede de controle de freqüência na unidade escolar à qual estiver vinculada a sua condição de estagiário.
 Parágrafo único - O estagiário que vier a ser admitido na condição de ocupante de função-atividade para reger classe ou ministrar aulas de 5.a a 8.a séries do 1.o Grau ou no ensino de 2.o Grau, em regime de acumulação, em unidades diversas, terá duas sedes de controle de freqüência.
 Artigo 5.o - O docente que, em regime de acumulações, exercer dois cargos ou cargo e função-atividade ou duas funções-atividades em unidades escolares diversas, terá duas sedes de controle de freqüência.
 Parágrafo único - Quando a acumulação ocorrer na mesma unidade, deverão ser efetuados registros distintos para cada situação.
 Artigo 6.o - Para fins de controle de freqüência e registro de faltas, deverá ser considerada a jornada diária de trabalho do professor, constituída pela soma das horas-aula de todas as escolas em que estiver atuando.
 § 1.o - O disposto neste artigo aplicar-se-à a todo professor que estiver em jornada de trabalho docente com ou sem carga suplementar, ou que ministrar aulas a título de carga reduzida de trabalho.
 § 2.o - Para efeito de abono, nos termos da legislação vigente, deverá ser considerada a jornada diária do professor.
 Artigo 7.o - A carga horária diária de trabalho docente não poderá exceder a 8 (oito) oras-aula, em qualquer dos limites estabelecidos no § 2.o do artigo 41 da Lei Complementar no 444, de 27 de dezembro de 1985, computado o número de horas-aula de todas as unidades onde o mesmo se encontra em exercício.
 Artigo 8.o - Ficará caracterizada “falta-dia”, se o docente deixar de cumprir a metade ou mais da metade de sua jornada diária de trabalho, conforme o estabelecido no artigo 6.o deste decreto.
 § 1.o - O disposto neste artigo aplicar-se-à ao Professor II, Professor III titular de cargo ou ocupante de função-atividade, incluídos em qualquer das jornadas de que trata o artigo 27 da Lei Complementar no 444, de 27 de dezembro de 1985, com ou sem carga suplementar de trabalho, excluídas as horas-atividade, as quais serão cumpridas em local de livre escolha do docente.
 § 2.o - Ao Professor I e ao Professor III de Educação Especial aplicar-se-ão as regras deste artigo quando estiver incluído em Jornada Integral de Trabalho Docente, ou com outra classe ou aulas a títulos de carga suplementar.
 Artigo 9.o - O desconto pelo não comparecimento do Professor I, II e III e Professor III de Educação Especial será feito em “falta-hora”.
 Artigo 10 - O desconto, para fins de pagamento, relativo ao não comparecimento do docente à regência de classe ou ministração de aulas durante toda a semana, deverá recair sobre a carga horária semanal, constituída de horas-aula e horas-atividade.
 Artigo 11 - O desconto do pessoal docente será calculado mediante a aplicação da seguinte fórmula:
 D = x.y.z
 D = desconto financeiro;
 X = número de horas não trabalhadas pelo docente;
 Y = valor da hora-aula;
 Z = 200/240, ou seja, coeficiente de compatibilização da carga horária mensal do pessoal docente à do pessoal administrativo.
 § 1.o - O termo “y”, componente da fórmula corresponderá a 1% (um por cento) do valor fixado na Tabela III da Escala de Vencimentos 5 prevista no artigo 1.o da Lei Complementar no 247, de 6 de abril de 1981, para:
 1. o padrão do cargo ou função-atividade em que se encontrar enquadrado o funcionário ou servidor, computada a sexta-parte, quando for o caso, em se tratando de docente incluído em jornada de trabalho e com aulas ou classes atribuídas a título de cargo suplementar de trabalho.
 2. o padrão da função-atividade em que se encontrar enquadrado o Professor I, II ou III com aulas atribuídas a título de carga reduzida de trabalho.
 3. o padrão inicial da classe de Professor II ou Professor III, computada a sexta-parte, quando for o caso, em que se tratando de titular de cargo de Professor I, que ministrar aulas de 5.a a 8.a séries do 1.o Grau, se o padrão em que se encontrar o docente for inferior àquele;
 § 2.o - Em se tratando de Estagiário, o termo “y” equivale a 1% (um por cento) do valor correspondente a 50% (cinqüenta por cento) do padrão inicial da classe de Professor I.
 Artigo 12 - Para o Professor I, Professor III de Educação Especial e para o Estagiário, a aplicação da fórmula prevista no artigo anterior far-se-à pós a conversão das faltas-dia em blocos correspondentes ao número de horas-aula não ministradas pelo docente.
 Artigo 13 - No caso de faltas sucessivas, justificadas ou injustificadas, os dias intercalados. convertidos em horas, serão computados somente para efeito de desconto da retribuição pecuniária.
 § 1.o - Consideram-se como dias intercalados os domingos, feriados e aqueles em que não houver expediente na escola.
 § 2.o - Para a aplicação do disposto neste artigo, será considerada a jornada diária média, obtida através da divisão por 5 (cinco) do número de horas-aula semanais.
 § 3.o - Arredondar-se-ão para inteiro as frações iguais ou superiores a 5 (cinco) décimos, desprezando-se as demais.
 Artigo 14 - Para efeito de registro de freqüência de docente titular de cargo que ministrar aulas em mais de uma escola, ocorrendo ausência às aulas em qualquer das escolas, correspondente à metade da jornada diária, aplicar-se-á o disposto no artigo 8.o deste decreto.
 Parágrafo único - Se, da aplicação do disposto no “caput” deste artigo, resultar a consignação de 15 (quinze) faltas sucessivas ou 30 (trinta) intercaladas, dar-se-á a dispensa do servidor, nos termos da legislação em vigor.
 Artigo 15 - Aplicar-se-á ao docente ocupante de função-atividade o disposto no artigo anterior.
 Artigo 16 - O disposto neste decreto aplicar-se-à também:
 I - aos docentes que atuam na Educação Especial, na Pré-escola e no Ensino Supletivo, bem como, aos docentes no regime da Consolidação das Leis do Trabalho;
 II - aos docentes designados para desempenhar atividades de Orientador de Educação Moral e Cívica, bem como, funções de Professor-Coordenador.
 Artigo 17 - O Diretor de Escola da sede de controle e freqüência será autoridade competente para:
 I - decidir sobre os pedidos de abono ou justificação de faltas, conforme a legislação vigente;
 II - autorizar o gozo de licença-prêmio;
 III - expedir guia para inspeção de saúde e conceder licença, à vista do parecer do órgão competente:
 c) quando acidentado no exercício de suas atribuições ou atacado de doença profissional;
 d) compulsoriamente, como medida profilática;
 e) à gestante.
 IV - conceder licença para atender às obrigações relativas ao serviço-militar
 V - conceder licença nos termos da Lei Complementar no 367, de 14 de dezembro de 1984;
 § 1.o - A justificação das faltas que excederem ao limite de 12 (doze) faltas anuais será decidida pelo Delegado de Ensino da respectiva Delegacia à qual estiver jurisdicionada a escola-sede de controle de freqüência.
 § 2.o - Aplicar-se-à o disposto no inciso 1 e no § 1.o deste artigo às ausências que ocorreram em face de licença denegada pelo órgão competente.
 § 3.o - Por estar o titular de cargo ou ocupante de função-atividade sujeito ao estabelecido no artigo 63 da Lei Complementar no 144, de 27 de dezembro de 1985, o referido docente, quando, na regência de classe e/ou ministração de aulas, em mais de uma unidade escolar, vier a incorrer em falta disciplinar, em relação à qual seja aplicável a pena de repreensão ou suspensão até 8 (oito) dias, compete à autoridade da escola onde ocorreu a falta, a aplicação das penalidades previstas nos incisos I e II do artigo 251 da Lei no 500, de 13 de novembro de 1974.
 Artigo 18 - A Secretaria da Educação baixará normas complementares para execução do presente Decreto.
 Artigo 19 - Este decreto entrará em vigor na data de sua publicação, retroagindo seus efeitos a 17 de fevereiro de 1986, ficando revogado o Decreto no 6.511, de 16 de janeiro de 1981, e demais disposições em contrário.
 Palácio dos Bandeirantes, 05 de maio de 1986.
 Secretário do Governo, respondendo pelo expediente da Secretaria da Educação
 Publicado no Diário Oficial do Estado em 06 de maio de 1986 consultar DOE
 Revogado pelo Decreto no 39.931, de 30 de janeiro de 1995
 Publicado na Secretaria de Estado do Governo, aos 05 de maio de 1986
 Obtida de "http://vclipping.planejamento.sp.gov.br/Vclipping1/index.php/Decreto_n%C2%BA_25.110,_de_5_de_maio_de_1986"
 Esta página foi modificada pela última vez às 19h43min de 24 de julho de 2013.


type: contracts

text:
 23.8.2018
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 L 215/46
 BESLUIT VAN HET GEMENGD COMITÉ VAN DE EER
 Nr. 249/2016
 van 2 december 2016
 tot wijziging van bijlage XX (Milieu) bij de EER-overeenkomst [2018/1185]
 HET GEMENGD COMITÉ VAN DE EER,
 Gezien de Overeenkomst betreffende de Europese Economische Ruimte (hierna „de EER-overeenkomst” genoemd), en met name artikel 98,
 Overwegende hetgeen volgt:
 (1)
 Besluit (EU) 2016/1796 van de Commissie van 7 juli 2016 tot wijziging van de Besluiten 2011/263/EU, 2011/264/EU, 2012/720/EU en 2012/721/EU teneinde rekening te houden met de ontwikkelingen in de indeling van stoffen (1) moet in de EER-overeenkomst worden opgenomen.
 (2)
 Bijlage XX bij de EER-overeenkomst moet derhalve dienovereenkomstig worden gewijzigd,
 HEEFT HET VOLGENDE BESLUIT VASTGESTELD:
 Artikel 1
 In bijlage XX bij de EER-overeenkomst wordt in de punten 2e (Besluit 2011/264/EU van de Commissie), 2h (Besluit 2011/263/EU van de Commissie), 2zg (Besluit 2012/720/EU van de Commissie) en 2zh (Besluit 2012/721/EU van de Commissie) het volgende streepje toegevoegd:
 „—
 32016 D 1796: Verordening (EU) 2016/1796 van de Commissie van 7 juli 2016 (PB L 274 van 11.10.2016, blz. 55).”.
 Artikel 2
 De in het EER-supplement bij het Publicatieblad van de Europese Unie bekend te maken teksten in de IJslandse en de Noorse taal van Besluit (EU) 2016/1796 zijn authentiek.
 Artikel 3
 Dit besluit treedt in werking op 3 december 2016, op voorwaarde dat alle in artikel 103, lid 1, van de EER-overeenkomst bedoelde kennisgevingen hebben plaatsgevonden (*1).
 Artikel 4
 Dit besluit wordt bekendgemaakt in het EER-gedeelte van en in het EER-supplement bij het Publicatieblad van de Europese Unie.
 Gedaan te Brussel, 2 december 2016.
 Voor het Gemengd Comité van de EER
 De voorzitter
 Bergdís ELLERTSDÓTTIR
 (1) PB L 274 van 11.10.2016, blz. 55.
 (*1) Geen grondwettelijke vereisten aangegeven.


text:
Dronning er en titel, der tilfalder en konges hustru eller en kvindelig monark.
 Tiltale og titel
 En dronning er rigets førstedame. Hun omtales "Hendes Majestæt" og tiltales Deres Majestæt.
 Efterlever dronningen kongen, tituleres hun enkedronning og beholder i Danmark sin rang af majestæt. I andre kongehuse (som i det nederlandske kongehus), mister dronningen sin titel "dronning" når hun abdicerer og bærer titlen "prinsesse", men hun får titlen som dronning tilbage igen, når hun er afgået ved døden.
 Etymologi
 Ordet dronning er femininum af drótt, som tidligere var betegnelsen for en høvding, fyrste, herre eller konge.
 Ordet dronning forekommer kun i de nordiske sprog.
 Nuværende dronninger
 Kongen af Marokkos ægtefælle har titel af prinsesse og altså ikke titel af dronning.
 Listen senest efterset 26. juli 2019.
 Eks-dronninger
 En række monarkier er gennem årene afskaffet, og de efterlevende dronninger fra disse monarkier er således nu eks-dronninger. En anden type eks-dronning er, når en regerende dronning abdicerer, og i stedet får tildelt titel af prinsesse efter abdikationen. I Malaysia regerer kongerne maksimalt 5 år ad gangen, inden de bliver afløst af den næste regent i rækken. Deres respektive ægtefæller er således også kun dronninger i maksimalt 5 år ad gangen, og bliver derefter eks-dronninger.
 Listen senest efterset 26. juli 2019.
 Noter
 Se også
 Danmarks dronninger - for en liste over Danmarks dronninger.
 Kongerækken – for en liste over danske konger og dronninger.
 Kilder
 Regenters titler
 Kongelige titler
 Kvinder


type: caselaw

text:
 21.3.2022
 GA
 Iris Oifigiúil an Aontais Eorpaigh
 C 128/15
 Caingean arna tabhairt an 2 Feabhra 2022 – PS v BEI
 (Cás T-65/22)
 (2022/C 128/44)
 Teanga an cháis: an Fhraincis
 Páirtithe
 Iarratasóir: PS (ionadaí: S. Orlandi, Dlíodóir)
 Cosantóir: Banc Eorpach Infheistíochta (BEI)
 An t-ordú atá á lorg
 Iarann an t-iarratasóir ar an gCúirt Ghinearálta:
 —
 cinneadh an 12 Iúil 2021 lenar diúltaíodh d’iarratas an iarratasóra arna dhéanamh an 21 Bealtaine 2021 a chur ar neamhní;
 —
 a ordú don Bhanc Eorpach Infheistíochta cúiteamh a íoc don iarratasóir i gcomhair easláine bhuan, ar an uasráta dá dtagraítear in Airteagal 11 den pholasaí árachais AXA, chomh maith leis an liúntas dá dtagraítear in Airteagal 9.1.13 de na forálacha riaracháin agus an suim EUR 24 000 don damáiste neamhábhartha a rinneadh;
 —
 a ordú don Bhanc Eorpach Infheistíochta na costais a íoc.
 Saincheisteanna dlí agus príomhargóintí
 Mar thaca leis an gcaingean i gcoinne cinneadh BEI an 12 Iúil 2021 lenar diúltaíodh d’iarratas ar chúiteamh de chuid an iarratasóra arna dhéanamh an 21 Bealtaine 2021, maíonn an t-iarratasóir dhá shaincheist.
 1.
 An chéad saincheist, lena n-éilítear sárú ar an gceart bunúsach chun éifeachtacht na slándála sóisialta d’oibrithe de réir bhrí Airteagal 31(1) agus 34(1) den Chairt um Chearta Bunúsacha an Aontais Eorpaigh agus Airteagal 12 de Chairt Shóisialta na hEorpa.
 2.
 An dara saincheist lena n-éilítear sárú ar an gceart chun dea-riaracháin, ar an gceart go ndéileálfaí le cásanna laistigh de thréimhse réasúnta agus ar dhualgas BEI cúram a ghlacadh.


text:
(1) Keskkonnaloa andja otsustab loa andmise pärast asja arutamist avalikul arutelul, mille käigus on igaühel õigus avaldada suuliselt arvamust keskkonnaloa eelnõu ja selle andmise menetluse kohta. Keskkonnaloa andmise võib haldusmenetluse seaduse § 50 lõigetes 2 ja 3 sätestatud juhtudel otsustada arutelu korraldamata.(2) Kui arutelu toimumise aega ei ole teatavaks tehtud koos väljapanekust teatamisega, teavitab keskkonnaloa andja avalikkust arutelu toimumisest vähemalt kümme päeva enne arutelu toimumist käesoleva seaduse §-s 47 sätestatud korras.(3) Arutelu protokollitakse. Protokoll peab sisaldama arutelul esitatud seisukohti ja küsimusi ning nendele antud vastuseid.(4) Keskkonnaloa andja saadab enne loa andmise otsustamist loa taotlejale avalikul väljapanekul ja arutelul esitatud seisukohad ja küsimused, et ta saaks nendega tutvuda ning nende kohta arvamust avaldada.(5) Kui pärast avalikku väljapanekut keskkonnaloa taotlust või selle kohta antava haldusakti eelnõu oluliselt muudetakse, võib loa andja avalikku väljapanekut korrata, arvestades muudatuse eeldatavat mõju puudutatud isikutele ja keskkonnaloa taotleja huve. Kui see on vajalik asja õigeks otsustamiseks, võib keskkonnaloa andja korrata avalikku arutelu.[RT I, 08.07.2014, 3 - jõust. 01.08.2014]
 1. Avaliku arutelu ja avatud menetluse tulemuste arvesse võtmise regulatsioon on analoogne HMS §-ga 50. Erisused on KeÜS § 48.1 regulatsioonis peamiselt täpsustavat laadi. Sätte rakendamisel tuleb arvestada KeÜS § 28 nõuete ja eesmärgiga ning keskkonnalubade võimaliku mõju ulatusega.
 1.1. Isikute ring, kes saab avalikul arutelul osaleda, kattub avalikul väljapanekul osalevate isikute ringiga: osaleda ja suuliselt arvamust avaldada saab igaüks (ka isikud, kes väljapaneku käigus kirjalikult seisukohti ei esitanud). Vt selle kohta KeÜS § 48 kommentaar 5.2.
 1.2. Keskkonnaloa menetluses avaliku arutelu mõiste kasutamine ei tähenda, et arutelu tuleks pidada millekski muuks kui avalikuks istungiks HMS tähenduses. KeÜS mõistekasutus vastab senises praktikas juurdunud mõistekasutusele. HMS istungit reguleerivad sätted jäävad siiski kohaldatavaks osas, milles KeÜS sätted ei ole erinormiks. Kuna KeÜS § 48.1 katab kogu HMS § 50 regulatsiooni, osaliselt ka viiteliselt, ei ole HMS § 50 kohaldamise järele muus osas enam vajadust. Samas tuleb aga tähele panna, et HMS muud menetlustoimingu läbiviimise normid on kohalduvad, sh istungi pidamise kohta sätestatu (HMS § 45 lõiked 2–4).
 2. KeÜS § 48.1 lõikele 1 vastavad HMS § 50 lg 1 laused 1 ja 3, samuti on sättes tehtud viide HMS § 50 lg-te 2 ja 3 kohaldatavusele. Erisused on tehtud istungil sõnaõigust omavate isikute ringi osas: HMS § 50 lg 1 näeb sõnaõiguse selgesõnaliselt ette üksnes menetlusosalistele, KeÜS igaühele (vt kommentaari 1.1). Täpsustatud on, et arvamust saab avaldada nii menetluslikes küsimustes kui ka asjas antava haldusakti sisu osas, ent tegemist ei ole erisusega HMS § 50 lg 1 suhtes, vaid üksnes sõnastusliku täpsustusega.
 2.1. Keskkonnaasjades ei ole enne KeÜS jõustumist avaliku arutelu või istungi toimumist üldjuhul lisaks HMS sätetele reguleeritud. THS § 36 lg 1 ja VeeS § 9.1 lg 4 näevad istungi korraldamise ette loa andja kaalutlusõiguse alusel. Muudel juhtudel tuleb eeldada, et HMS § 50 on kohaldatav. 2.2. Istungi korraldamine võimaldab kirjalikult esitatud seisukohti täpsustada, esitada täiendavaid arvamusi ja vastuväiteid ning saada, erinevalt HMS § 50 eesmärgist, ka vastuseid tekkinud küsimustele. Viimase puhul ei saa siiski eeldada, et istungil esitatud küsimustele ammendavalt vastamine peab olema võimalik istungi käigus. Loa andja tegevuse õiguspärasuse kontrolli tagamiseks peaks vastamine sellisel juhul toimuma kirjalikult või, suulise selgitamise korral – kui menetluse läbiviija peaks seda eelistama –, protokollimisega. Kui küsimuse esitaja piisavat vastust ei saa, tuleb tal sellegipoolest esitada taotlusi ja vastuväiteid (kui ta seda vajalikuks peab) kohe istungil, sest nende hilisemat esitamist KeÜS ette ei näe.
 2.3. Viitest HMS § 50 lõigetele 2 ja 3 järeldub, et erandina on võimalik avalik istung korraldamata jätta ning KeÜS § 48.1 ei ole HMS § 50 lg-te 2 ja 3 suhtes erinormiks. Istungi korraldamata jätmist ei saa õigustada aga avaliku huvi puudumise või loa andja jaoks taotluse lahendamisel piisava selguse omamisega. HMS § 50 lg 3 lubab avaliku istungi korraldamata jätta haldusorgani ettepanekul, kui menetlusosalised sellele vastu ei vaidle. Keskkonnalubade andmisel võib menetlusosaliste ring olla lai ning praktikas sellele sättele tuginemine seetõttu harvaesinev. 3. KeÜS § 48.1 lõikele 2 vastavad HMS § 50 lg 1 teine lause ja lg 4 esimene lause. Arutelu toimumisest teatamine toimub samade reeglite järgi nagu loa taotlusest ja avalikust arutelust teatamine. Arutelust etteteatamise 10-päevane tähtaeg on sama nagu HMS § 50 lg 4 esimeses lauses. Erinevalt HMS-st ei ole nõutud igal juhul kutse saatmine. Keskkonnaloa menetluses menetlusosaliste tavapäraselt suurt ringi arvestades ei ole see otstarbekas. KeÜS § 46 lg 2 on siiski ka avaliku arutelu korraldamisest teavitamise suhtes kohaldatav ning kui menetlusosaline on taotlenud tema teavitamist edasistest menetlusetappidest, tuleb teda teavitada kutse saatmise teel ka arutelu toimumisest.
 4. KeÜS § 48.1 lõige 3 sätestab arutelu protokollimise kohustuse. HMS § 18 lg 1 p 3, § 45 lg 5 ja § 49 lg 5 nõuavad haldusmenetluses igal juhul istungi protokollimist. KeÜS § 48.1 lõikel 3 on seetõttu vaid täpsustav eesmärk. Täpsustusena lisatakse, et protokoll peab kajastama arutelul esitatud küsimusi ja seisukohti ja ka nendele antud vastuseid. Kuivõrd HMS § 18 nõuab tõendite ja taotluste, mitte aga küsimuste ja vastuste protokollimist, eeldab KeÜS § 48.1 lg 3 märksa mahukama protokolli koostamist.
 4.1. Keskkonnaloa andmise menetluses, nagu ka HMS regulatsioonis, ei ole ette nähtud arutelu salvestamist ja sellisel juhul kirjalikust protokollist loobumise võimalust. Arutelu salvestamine on võimalik siiski ka vaatamata sellekohase sätte puudumisele (nt sarnaselt riigihankemenetluses vaidlustuse läbivaatamise tavapärase praktikaga). TsMS § 52 näeb kohtumenetluses sellise võimaluse ette, ent protokollist loobumist või selles viidete tegemist HMS ega KeÜS ei luba.
 5. KeÜS § 48.1 lõige 4 on sarnane HMS § 49 lõikega 3, ent HMS-s puudutab see säte kirjalike seisukohtadega tutvumise võimaldamist, keskkonnaloa menetluses on aga antud võimalus loa taotlejal avalikul arutelul mitte osaleda ning esitada haldusorganile oma lõplikud seisukohad ja vastuväited teiste menetlusosaliste seisukohtadele kirjalikult. KeÜS rakendamise seaduse seletuskirjas põhjendati sellist võimalust nii, et taotleja kohustamine osalema avalikul arutelul oleks taotleja õigusi liigselt piirav. Samuti ei pruugi avalikul arutelul osalemine olla oluline teiste menetlusosaliste seisukohtadega tutvumise ja nendele vastamise seisukohast. HMS istungi korraldamise eesmärgist – anda laiemale ringile huvitatud isikutele ja menetlusosalistele võimalus esitada oma seisukohti ka suuliselt ja teiste menetlusosaliste seisukohtadele seal vastu vaielda (sarnaselt kohtuistungi pidamise korraga) – on keskkonnaloa menetluses seega kõrvale kaldutud ja nähtud avalikku arutelu pigem avalikkuse kaasarääkimise ühe vormina. Üksnes loa taotlejale tuleb anda võimalus pärast istungit oma seisukohti esitada. Säte ei reguleeri, kas loa andja võib sellise võimaluse anda ka puudutatud isikutele. Sellist võimalust tuleb jaatada, kõrvuti võimalusega korrata avalikku väljapanekut või korraldada uus istung.
 6. KeÜS § 48.1 lõige 5 näeb ette avaliku väljapaneku ja avaliku arutelu kordamise võimaluse. Avaliku väljapaneku ja arutelu kordamine otsustatakse kaalutlusõiguse alusel ja seejuures tuleb silmas pidada KeÜS §-st 28 tulenevaid üldpõhimõtteid ning puudutatud isikute ja loa taotleja huve. Väljapanekut tuleb korrata eelkõige siis, kui muudatus võib oluliselt riivata avalikkuse huve (nt kui keskkonnaloa tingimusi kavatsetakse oluliselt leevendada). Kui muudatus puudutab ainult loa taotlejat või ainult mõnda konkreetset isikut (nt naabri kaitseks kavandatud kõrvaltingimust), võib olla piisav üksnes nende isikute täiendav teavitamine ja ärakuulamine. Sisuliselt regulatsioon võrreldes kehtiva õigusega ei muutu, vaid täpsustub. Ka HMS § 49 lg 4 näeb ette menetlustoimingute kordamise juhul, kui pärast avalikku arutelu või istungit haldusakti eelnõu või taotlust muudetakse. Haldusorgan peab seejuures avaliku väljapaneku ja avaliku istungi kordamata jätmisel oma otsust põhjendama (näitama, miks HMS § 49 lg 4 kohaldatav ei ole), KeÜS § 48.1 lg 5 näeb selle kohustuse ette teistsuguses sõnastuses selgemalt.
 6.1. Loa andjale on avaliku väljapaneku või arutelu kordamisel jäetud kaalumisruum. Kordamise otsustamisel peab loa andja kindlasti arvestama ka seda, et menetlus ülemääraselt ei veniks (lõpeks seaduses sätestatud ajal). Laadi alla PDF 2014. a versioon SA Keskkonnaõiguse Keskus


text:
 |
 52013PC0288
 Proposta de REGULAMENTO DO PARLAMENTO EUROPEU E DO CONSELHO que altera o Regulamento (UE) n.o 528/2012 relativo à disponibilização no mercado e à utilização de produtos biocidas no que diz respeito a algumas condições de acesso ao mercado /* COM/2013/0288 final - 2013/0150 (COD) */
 EXPOSIÇÃO DE MOTIVOS
 1. CONTEXTO DA PROPOSTA
 A proposta refere-se ao Regulamento (UE) n.o 528/2012
 («Regulamento Produtos Biocidas»), recentemente adotado e que ainda não é
 aplicável. Uma análise deste regulamento revelou que algumas das suas disposições
 terão consequências imprevistas.
 O principal problema identificado reside no
 facto de as regras transitórias do Regulamento Produtos Biocidas induzirem um
 congelamento involuntário do mercado, o qual se poderá prolongar por onze anos
 no caso dos artigos tratados com substâncias biocidas que são legais no mercado
 da UE mas ainda não foram avaliadas a nível da União. Além deste, foram
 identificados outros entraves imprevistos ao acesso ao mercado por parte de certas
 empresas. Por último, o Regulamento Produtos Biocidas não define um período de
 proteção dos dados referentes aos produtos que apresentem o perfil de risco
 mais favorável.
 2. RESULTADOS DAS CONSULTAS DAS
 PARTES INTERESSADAS E DAS AVALIAÇÕES DE IMPACTO
 As partes interessadas e diversos peritos foram
 consultados em várias reuniões do grupo de peritos «Autoridades competentes
 para os produtos biocidas». A proposta obteve um amplo apoio nessas reuniões.
 3. ELEMENTOS JURÍDICOS DA
 PROPOSTA
 A proposta contém disposições que eliminarão
 os entraves de acesso ao mercado com que se deparam os fornecedores de novos
 artigos tratados com produtos biocidas e um grande número de fornecedores de substâncias
 ativas biocidas. Define igualmente os períodos de proteção dos dados referentes
 aos produtos biocidas com melhor perfil.
 2013/0150 (COD)
 Proposta de
 REGULAMENTO DO PARLAMENTO EUROPEU E DO
 CONSELHO
 que altera o Regulamento (UE)
 n.o 528/2012 relativo à disponibilização no mercado e à utilização de
 produtos biocidas no que diz respeito a algumas condições de acesso ao mercado
 (Texto relevante para efeitos do EEE)
 O PARLAMENTO EUROPEU E O CONSELHO DA
 UNIÃO EUROPEIA,
 Tendo em conta o Tratado sobre o Funcionamento
 da União Europeia, nomeadamente o artigo 114.o,
 Tendo em conta a proposta da Comissão Europeia,
 Após transmissão do projeto de ato legislativo
 aos parlamentos nacionais,
 Tendo em conta o parecer do Comité Económico e
 Social Europeu[1],
 Deliberando de acordo com o processo
 legislativo ordinário,
 Considerando o seguinte:
 (1) O artigo 19.o, n.o 4,
 alínea c), do Regulamento (UE) n.o 528/2012[2]
 proíbe que seja autorizada a disponibilização no mercado, para utilização pelo
 público, dos produtos biocidas que preencham os critérios para serem
 classificados como persistentes, bioacumuláveis e tóxicos («PBT»), ou muito
 persistentes e muito bioacumuláveis («mPmB») nos termos do Anexo XIII do Regulamento
 (CE) n.o 1907/2006 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 18 de dezembro
 de 2006, relativo ao registo, avaliação, autorização e restrição de substâncias
 químicas (REACH), que cria a Agência Europeia das Substâncias Químicas, que
 altera a Diretiva 1999/45/CE e revoga o Regulamento (CEE) n.o 793/93 do
 Conselho e o Regulamento (CE) n.o 1488/94 da Comissão, bem como a Diretiva
 76/769/CEE do Conselho e as Diretivas 91/155/CEE, 93/67/CEE, 93/105/CE e
 2000/21/CE da Comissão[3].
 No entanto, e não obstante os produtos biocidas serem, com frequência, misturas
 e, por vezes, artigos, esses critérios apenas se aplicam às substâncias. O
 artigo 19.o, n.o 4, alínea c), do Regulamento (UE) n.o 528/2012 deveria,
 por conseguinte, referir-se aos produtos biocidas que consistam em, contenham
 ou gerem substâncias que preencham esses critérios.
 (2) No artigo 19.o, n.o 1,
 alínea e), e n.o 7, do Regulamento (UE) n.o 528/2012, deve ser clarificado
 que os limites a fixar nos termos do Regulamento (CE) n.o 1935/2004 do
 Parlamento Europeu e do Conselho, de 27 de outubro de 2004, relativo aos
 materiais e objetos destinados a entrar em contacto com os alimentos[4], são limites de migração
 específicos.
 (3) Uma vez que as avaliações
 comparativas não são regulamentadas pelo Anexo VI do Regulamento (UE) n.o 528/2012,
 a referência ao dito anexo no artigo 23.o, n.o 3, desse Regulamento deve
 ser suprimida.
 (4) Nos termos do artigo 35.o, n.o 3,
 do Regulamento (UE) n.o 528/2012, caso todos os Estados‐Membros
 interessados tenham chegado a acordo com o Estado‐Membro de referência sobre
 o reconhecimento mútuo, os produtos são autorizados nos termos do artigo 33.o,
 n.o 4, ou do artigo 34.o, n.o 6. No entanto, as disposições referentes
 a decisões tomadas por todos os Estados‐Membros interessados com vista à concessão
 de autorizações por reconhecimento mútuo constam do artigo 33.o, n.o 3, e
 do artigo 34, n.o 6. O artigo 35.o, n.o 3, deve ser, por isso,
 alterado em conformidade.
 (5) No artigo 45.o, n.o 1, segundo
 parágrafo, do Regulamento (UE) n.o 528/2012 exige-se que os pedidos de
 renovação de autorizações da União sejam acompanhados das taxas devidas por
 força do artigo 80.o, n.o 1. Contudo, as taxas só podem ser pagas depois
 de a Agência Europeia dos Produtos Químicos (a seguir designada por «Agência»)
 fornecer informações sobre o valor das mesmas, nos termos do artigo 45.o, n.o 3,
 segundo parágrafo. Por conseguinte, e para assegurar a coerência com o artigo 7.o,
 n.o 1, o artigo 13.o, n.o 1, e o artigo 43.o, n.o 1, o artigo 45.o,
 n.o 1, segundo parágrafo, deve ser suprimido.
 (6) O artigo 60.o, n.o 3, primeiro
 e segundo parágrafos, do Regulamento (UE) n.o 528/2012 refere-se às
 autorizações concedidas nos termos do artigo 30.o, n.o 4, do artigo 34.o,
 n.o 6, ou do artigo 44.o, n.o 4. No entanto, as disposições
 referentes às decisões de concessão de autorizações constam do artigo 30.o, n.o 1,
 do artigo 33.o, n.os 3 e 4, do artigo 34.o, n.os 6
 e 7, do artigo 36.o, n.o 4, do artigo 37.o, n.os 2 e 3, e do
 artigo 44.o, n.o 5. Além disso, o artigo 60.o, n.o 3, segundo
 parágrafo, não indica qualquer período de proteção dos dados referidos no
 artigo 20.o, n.o 1, alínea b), apresentados nos pedidos ao abrigo do
 artigo 26.o, n.o 1. Por conseguinte, o artigo 60.o, n.o 3, também
 deve referir o artigo 26.o, n.o 3, o artigo 30.o, n.o 1, o artigo 33.o,
 n.os 3 e 4, o artigo 34.o, n.os 6 e 7, o artigo
 36.o, n.o 4, o artigo 37.o, n.os 2 e 3, e o artigo 44.o, n.o 5.
 (7) A fim de permitir que os
 pedidos de autorização dos produtos sejam preparados até à data de aprovação de
 uma substância ativa, tal como previsto no artigo 89.o, n.o 3, segundo
 parágrafo, do Regulamento (UE) n.o 528/2012, o acesso do público por via
 eletrónica a informações sobre substâncias ativas previsto no artigo 67.o desse
 regulamento deve ser concedido a partir do dia em que a Comissão adota o
 regulamento que determina que a substância ativa é aprovada.
 (8) O artigo 77.o, n.o 1, primeiro
 parágrafo do Regulamento (UE) n.o 528/2012 prevê a possibilidade de
 interpor recursos das decisões da Agência adotadas ao abrigo do artigo 26.o, n.o 2.
 Uma vez, porém, que o artigo 26.o, n.o 2, não confere poderes à Agência
 para tomar qualquer decisão, a referência a esse artigo no artigo 77.o, n.o 1,
 deve ser suprimida.
 (9) O artigo 86.o do
 Regulamento (UE) n.o 528/2012 refere-se às substâncias ativas incluídas no
 Anexo I da Diretiva 98/8/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 16 de fevereiro de 1998, relativa
 à colocação de produtos biocidas no mercado[5].
 É conveniente esclarecer que essa disposição se aplica a todas as substâncias
 ativas relativamente às quais a Comissão tenha adotado uma diretiva que as
 inclua nesse anexo, que as condições de inclusão são aplicáveis à aprovação e
 que a data de aprovação é considerada como a data de inclusão.
 (10) O artigo 89.o, n.o 2, primeiro
 parágrafo, do Regulamento (UE) n.o 528/2012 permite que os Estados‐Membros
 apliquem o seu sistema atual durante dois anos a contar da data de aprovação de
 uma substância ativa. O artigo 89.o, n.o 3, primeiro parágrafo, exige que
 os Estados‐Membros assegurem que as autorizações de produtos sejam
 concedidas, alteradas ou revogadas no prazo de dois anos a contar da data de
 aprovação de uma substância ativa. Contudo, tendo em conta o tempo necessário
 para as várias etapas do processo de autorização, em especial se os Estados‐Membros
 não chegarem a acordo sobre o reconhecimento mútuo e for, por isso, necessário
 submeter o problema a uma decisão da Comissão, é adequado prorrogar esses prazos
 para três anos e fazer refletir essa prorrogação no artigo 37.o, n.o 3,
 segundo parágrafo.
 (11) O artigo 89.o, n.o 2, primeiro
 parágrafo, do Regulamento (UE) n.o 528/2012 permite que os Estados‐Membros
 apliquem o seu atual sistema às substâncias ativas existentes. Os produtos
 biocidas podem conter combinações de novas substâncias ativas que tenham sido
 aprovadas e de substâncias ativas existentes que ainda não tenham sido
 aprovadas. A fim de recompensar a inovação através da concessão do acesso ao
 mercado a esses produtos, os Estados‐Membros devem ser autorizados a
 aplicar-lhes os seus atuais sistemas até a substância ativa existente ter sido
 aprovada, e os produtos serem, em consequência, elegíveis para autorização ao
 abrigo do Regulamento (UE) n.o 528/2012.
 (12) O artigo 89.o, n.o 4, e o
 artigo 93.o, n.o 2, do Regulamento (UE) n.o 528/2012 preveem períodos
 de eliminação progressiva dos produtos biocidas aos quais não tenham sido
 concedidas autorizações. Os mesmos períodos deverão ser aplicáveis à eliminação
 progressiva da forma existente de um produto que já esteja no mercado, caso lhe
 tenha sido concedida uma autorização mas as condições desta última exijam que o
 produto seja alterado.
 (13) No artigo 93.o, n.o 2, primeiro
 e segundo parágrafos, deve clarificar-se que a derrogação neles prevista apenas
 é aplicável sem prejuízo das regras nacionais dos Estados‐Membros.
 (14) O artigo 94.o, n.o 1, do
 Regulamento (UE) n.o 528/2012 visa permitir que os artigos tratados com
 produtos biocidas que contenham substâncias ativas ainda não aprovadas, mas que
 estejam a ser avaliadas, sejam colocados no mercado no contexto do programa de
 trabalho referido no artigo 89.o, n.o 1, ou com base num pedido
 apresentado nos termos do artigo 94.o, n.o 1. Contudo, a referência ao
 artigo 58.o na sua globalidade poderia ser interpretada como uma
 derrogação involuntária dos requisitos de rotulagem e informação previstos no
 artigo 58.o, n.os 3 e 4. O artigo 94.o, n.o 1, deve
 referir-se, por conseguinte, ao artigo 58.o, n.o 2.
 (15) O artigo 94.o, n.o 1, do
 Regulamento (UE) n.o 528/2012 só é aplicável aos artigos tratados já
 colocados no mercado e, por isso introduzirá, uma proibição não intencional da maioria
 dos novos artigos tratados, que durará desde 1 de setembro de 2013 até à aprovação
 da última substância ativa contida nos artigos. O seu âmbito deve ser, por
 isso, alargado de modo a incluir os novos artigos tratados. O artigo 94.o, n.o 1,
 também deve prever um período de eliminação progressiva dos artigos tratados relativamente
 aos quais não seja apresentado, até 1 de setembro de 2016, qualquer pedido de
 aprovação da substância ativa para o tipo de produto em causa. Por razões de simplificação,
 os n.os 1 e 2 do artigo 94.o devem ser fundidos.
 (16) O artigo 95.o, n.o 1, primeiro
 parágrafo, do Regulamento (UE) n.o 528/2012 prevê a apresentação de um dossier
 da substância completo. Convém esclarecer que esse dossier completo pode
 incluir dados referidos nos Anexos III-A ou IV-A da Diretiva 98/8/CE.
 (17) O artigo 95.o, n.o 1, terceiro
 parágrafo, do Regulamento (UE) n.o 528/2012 pretende alargar o direito de
 remeter para dados previsto no artigo 63.o, n.o 3, segundo parágrafo, a
 todos os estudos necessários para avaliar os riscos para o ambiente e a saúde
 humana, de modo a permitir que os potenciais interessados sejam incluídos na
 lista referida no artigo 95.o, n.o 2. Sem esse direito de remissão, muitos
 potenciais interessados não terão tempo para cumprir o disposto no artigo 95.o,
 n.o 1, de modo a serem incluídos na lista até à data referida no artigo 95.o,
 n.o 3. Contudo, o artigo 95.o, n.o 1, terceiro parágrafo, não inclui
 os estudos sobre o destino e o comportamento no ambiente. Além disso, uma vez
 que os potenciais interessados terão de pagar pelo direito de remeter para
 dados nos termos do artigo 63.o, n.o 3, devem poder beneficiar cabalmente
 desse direito transmitindo-o aos requerentes de autorizações dos produtos. Por
 conseguinte, este artigo deve ser alterado em conformidade.
 (18) O artigo 95.o, n.o 1, quinto
 parágrafo, do Regulamento (UE) n.o 528/2012 pretende limitar o período de
 proteção dos dados, que já podem ser partilhados a partir de 1 de setembro de 2013
 para fins de cumprimento do disposto no artigo 95.o, n.o 1, primeiro
 parágrafo, antes de serem partilhados para fins de fundamentação dos pedidos de
 autorização dos produtos. Será esse o caso dos dados referentes às combinações
 substância/tipo de produto relativamente às quais não tenha sido tomada uma
 decisão sobre a sua inclusão no Anexo I da Diretiva 98/8/CE em 1 de setembro de
 2013. Por conseguinte, o artigo 95.o do dito regulamento deverá referir
 essa data.
 (19) Nos termos do artigo 95.o, n.o 2,
 do Regulamento (UE) n.o 528/2012, a lista publicada pela Agência deve
 conter os nomes dos participantes no programa de trabalho a que se refere o
 artigo 89.o, n.o 1. A disposição visa permitir que esses participantes
 beneficiem do mecanismo de compensação dos custos estabelecido pelo artigo 95.o.
 Essa possibilidade deve abranger todas as pessoas que apresentem um dossier completo
 nos termos do Regulamento (UE) n.o 528/2012 ou da Diretiva 98/8/CE, ou uma
 carta de acesso a um tal dossier. Deverá abranger igualmente os dossiers apresentados
 relativamente a qualquer substância que, embora não sendo ela própria uma
 substância ativa, gera essas substâncias ativas.
 (20) O artigo 95.o, n.o 3, primeiro
 parágrafo, do Regulamento (UE) n.o 528/2012 proíbe a colocação no mercado
 de produtos biocidas que contenham substâncias ativas cujo fabricante ou
 importador (o «interessado») não tenha sido incluído na lista referida nesse
 artigo. Por força do artigo 89.o, n.o 2, e do artigo 93.o, n.o 2, determinadas
 substâncias ativas poderão estar legalmente no mercado de produtos biocidas apesar
 de ainda não ter sido apresentado um dossier completo a elas referente. A
 proibição não lhes deve ser aplicável. Além disso, se na lista não for incluído
 um fabricante ou importador para uma substância sobre a qual tenha sido
 apresentado um dossier completo, outra pessoa deverá ser autorizada a colocar no
 mercado produtos biocidas que contenham essa substância, desde que essa pessoa
 ou o fabricante ou importador do produto biocida apresente um dossier ou uma
 carta de acesso a um dossier.
 (21) O período de abandono
 progressivo da utilização de produtos biocidas previsto no artigo 95.o, n.o 3,
 segundo parágrafo, do Regulamento (UE) n.o 528/2012 deverá depender da data
 em que a substância é incluída na lista.
 (22) O artigo 95.o, n.o 4, do Regulamento
 (UE) n.o 528/2012 determina que o artigo 95.o é aplicável às
 substâncias ativas constantes do Anexo I na categoria 6. Essas substâncias
 foram incluídas no Anexo I com base na apresentação de dossiers completos, cujos
 proprietários devem ter o direito de beneficiar do mecanismo de compensação de
 custos estabelecido por esse artigo. Futuramente, outras substâncias poderão
 ser incluídas no Anexo I com base nos dossiers apresentados. A categoria 6 do Anexo
 I do dito regulamento deve, por isso, regulamentar todas essas substâncias.
 (23) A descrição dos produtos
 utilizados em materiais destinados a entrar em contacto com os géneros
 alimentícios constante do Anexo V do Regulamento (UE) n.o 528/2012 deve
 ser coerente com a terminologia utilizada no Regulamento (CE) n.o 1935/2004.
 (24) Importa esclarecer no artigo 96.o,
 primeiro parágrafo, do Regulamento (UE) n.o 528/2012 que a Diretiva 98/8/CE
 é revogada sem prejuízo de todas as disposições do dito regulamento que para
 ela remetem.
 (25) O Regulamento (UE) n.o 528/2012
 deve, por conseguinte, ser alterado em conformidade,
 ADOTARAM O PRESENTE REGULAMENTO:
 Artigo 1.o
 O Regulamento (UE) n.o 528/2012 é
 alterado do seguinte modo:
 (1)
 O artigo 19.o é alterado do seguinte modo:
 a) No n.o 1, a alínea e) passa a ter a
 seguinte redação:
 «e) Se for caso disso, foram estabelecidos limites
 máximos de resíduos para o géneros alimentícios e os alimentos para animais no
 que respeita às substâncias ativas contidas no produto biocida, nos termos do
 Regulamento (CEE) n.o 315/93 do Conselho, de 8 de fevereiro de 1993, que
 estabelece procedimentos comunitários para os contaminantes presentes nos
 géneros alimentícios*, do Regulamento (CE) n.o 396/2005 do Parlamento
 Europeu e do Conselho, de 23 de fevereiro de 2005, relativo aos limites máximos
 de resíduos de pesticidas no interior e à superfície dos géneros alimentícios e
 dos alimentos para animais, de origem vegetal ou animal**, do Regulamento (CE)
 n.o 470/2009 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 6 de maio de 2009,
 que prevê procedimentos comunitários para o estabelecimento de limites máximos
 de resíduos de substâncias farmacologicamente ativas nos alimentos de origem
 animal***, ou da Diretiva 2002/32/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 7
 de maio de 2002, relativa às substâncias indesejáveis nos alimentos para
 animais****, ou foram estabelecidos limites de migração específicos para essas
 substâncias ativas nos termos do Regulamento (CE) n.o 1935/2004 do
 Parlamento Europeu e do Conselho, de 27 de Outubro de 2004, relativo aos
 materiais e objetos destinados a entrar em contacto com os alimentos*****.
 * JO L 37, 13.2.1993, p. 1.
 ** JO L 70, 16.3.2005, p. 1.
 *** JO L 152, 16.6.2009, p. 11.
 **** JO L 140, 30.5.2002, p. 10.
 ***** JO L 338, 13.11.2004, p. 4. »;
 b) No n.o 4, a alínea c) passa a ter a
 seguinte redação:
 «c) consistir em, conter ou gerar uma
 substância que preencha os critérios de PBT ou mPmB nos termos do Anexo XIII do
 Regulamento (CE) n.o 1907/2006;»;
 c) O n.o 7 passa a ter a seguinte redação:
 «7. Se for caso disso, o potencial titular da
 autorização ou o seu representante solicitam a fixação de limites máximos de
 resíduos para as substâncias ativas contidas no produto biocida, nos termos do
 Regulamento (CEE) n.o 315/93, do Regulamento (CE) n.o 396/2005, do
 Regulamento (CE) n.o 470/2009 ou da Diretiva 2002/32/CE, ou a fixação de
 limites de migração específicos para essas substâncias nos termos do
 Regulamento (CE) n.o 1935/2004.»;
 (2)
 No artigo 23.o, n.o 3, a frase
 introdutória passa a ter a seguinte redação:
 «A autoridade competente recetora ou, no caso de
 uma decisão relativa a um pedido de autorização da União, a Comissão proíbe ou
 restringe a disponibilização no mercado ou a utilização do produto biocida que
 contém uma substância ativa candidata a substituição, caso uma avaliação comparativa
 efetuada de acordo com as notas técnicas de orientação referidas no
 artigo 24.o demonstre que estão cumpridos os critérios seguintes:»;
 (3)
 No artigo 35.o, n.o 3, a quarta frase
 passa a ter a seguinte redação:
 «Considera-se então encerrado o procedimento e o
 Estado-Membro de referência e os Estados-Membros interessados autorizam os
 produtos biocidas nos termos do artigo 33.o, n.o 3, ou do artigo 34.o, n.o 6,
 consoante o caso.»;
 (4)
 No artigo 37.o, n.o 3, o segundo
 parágrafo passa a ter a seguinte redação:
 «Enquanto o procedimento ao abrigo do presente
 artigo estiver em curso, a obrigação dos Estados-Membros de autorizar um
 produto biocida no prazo de três anos a contar da data da aprovação, a que se
 refere o primeiro parágrafo do artigo 89.o, n.o 3, será temporariamente
 suspensa.»;
 (5)
 No artigo 45.o, n.o 1, é suprimido o
 segundo parágrafo;
 (6)
 No artigo 60.o, n.o 3, o primeiro e
 segundo parágrafos passam a ter a seguinte redação:
 «O período de proteção dos dados apresentados com
 vista à autorização de um produto biocida que contenha apenas substâncias
 ativas existentes caduca dez anos a contar do primeiro dia do mês seguinte à
 primeira decisão relativa à autorização do produto tomada de acordo com o
 artigo 26.o, n.o 3, o artigo 30.o, n.o 1, o artigo 33.o, n.os 3
 e 4, o artigo 34.o, n.os 6 e 7, o artigo 36.o, n.o 4, o artigo 37.o,
 n.os 2 e 3, ou o artigo 44.o, n.o 5.
 O período de proteção dos dados apresentados com
 vista à autorização de um produto biocida que contenha uma nova substância
 ativa caduca quinze anos a contar do primeiro dia do mês seguinte à primeira
 decisão relativa à autorização do produto tomada de acordo com o artigo 26.o,
 n.o 3, o artigo 30.o, n.o 1, o artigo 33.o, n.os 3 e 4, o
 artigo 34.o, n.os 6 e 7, o artigo 36.o, n.o 4, o artigo 37.o,
 n.os 2 e 3, ou o artigo 44.o, n.o 5.»;
 (7)
 No artigo 67.o, n.o 1, a frase
 introdutória passa a ter a seguinte redação:
 «A partir da data em que a Comissão adote um
 regulamento nos termos do artigo 9.o, n.o 1, alínea a), as
 informações atualizadas sobre essa substância ativa que estejam na posse da
 Agência ou da Comissão são postas à disposição do público, de forma gratuita e
 facilmente acessível:»;
 (8)
 No artigo 67.o, n.o 3, a frase
 introdutória passa a ter a seguinte redação:
 «A partir da data em que a Comissão adote um
 regulamento nos termos do artigo 9.o, n.o 1, alínea a), a Agência
 coloca à disposição do público, de forma gratuita e facilmente acessível,
 exceto no caso de o fornecedor dos dados apresentar uma justificação, nos
 termos do artigo 66.o, n.o 4, aceite como válida pela autoridade
 competente ou pela Agência, das razões pelas quais essa publicação é
 potencialmente prejudicial para os seus interesses comerciais ou para os de
 qualquer outra parte interessada, as seguintes informações atualizadas sobre as
 substâncias ativas:»;
 (9)
 No artigo 77.o, n.o 1, o primeiro
 parágrafo passa a ter a seguinte redação:
 «Os recursos das decisões da Agência adotadas ao
 abrigo do artigo 7.o, n.o 2, do artigo 13.o, n.o 3, do artigo 43.o, n.o 2,
 do artigo 45.o, n.o 3, do artigo 54.o, n.os 3, 4 e 5, do artigo
 63.o, n.o 3, e do artigo 64.o, n.o 1, são da competência da Câmara de
 Recurso nos termos do Regulamento (CE) n.o 1907/2006.»;
 (10)
 O artigo 86.o passa a ter a seguinte
 redação:
 «Artigo 86.o
 Substância ativa incluída no Anexo I da
 Diretiva 98/8/CE
 As substâncias ativas relativamente às quais a
 Comissão tenha adotado uma diretiva que as inclua no Anexo I da Diretiva 98/8/CE
 consideram-se aprovadas ao abrigo do presente regulamento, à data de inclusão,
 e são incluídas na lista a que se refere o artigo 9.o, n.o 2. A aprovação
 está sujeita às condições estabelecidas nessas diretivas da Comissão.»;
 (11)
 O artigo 89.o é alterado do seguinte modo:
 a) No n.o 2, o primeiro parágrafo passa a ter
 a seguinte redação:
 «Em derrogação do artigo 17.o, n.o 1, do
 artigo 19.o, n.o 1, e do artigo 20.o, n.o 1, do presente regulamento,
 e sem prejuízo do disposto nos n.os 1 e 3 do presente artigo,
 um Estado-Membro pode continuar a aplicar o seu atual sistema ou prática de
 disponibilização no mercado de determinado produto biocida durante três anos a
 contar da data de aprovação da última substância ativa a aprovar nesse produto
 biocida. Só pode autorizar a disponibilização no mercado no seu território, de
 acordo com as suas regras nacionais, de produtos biocidas que contêm
 substâncias ativas existentes que foram ou estão a ser avaliadas ao abrigo do
 Regulamento (CE) n.o 1451/2007 da Comissão, de 4 de dezembro de 2007,
 relativo à segunda fase do programa de trabalho de 10 anos mencionado no artigo
 16.o, n.o 2, da Diretiva 98/8/CE*, mas que ainda não foram aprovadas para
 o tipo de produto em causa, ou uma combinação dessas substâncias com
 substâncias ativas aprovadas nos termos do presente regulamento.
 * JO L 325, 11.12.2007, p. 3.»;
 b) No n.o 3, o primeiro parágrafo passa a ter
 a seguinte redação:
 «Na sequência de uma decisão de aprovação de uma
 dada substância ativa para determinado tipo de produto, os Estados-Membros
 asseguram que as autorizações de produtos biocidas que pertencem a esse tipo de
 produto e contêm essa substância ativa sejam concedidas, alteradas ou
 revogadas, consoante o caso, nos termos do presente regulamento, no prazo de três
 anos a contar da data de aprovação.»;
 (c) O n.o 4 passa a ter a seguinte redação:
 «4. Caso a autoridade competente de um
 Estado-Membro decida indeferir o pedido de autorização de um produto biocida
 apresentado ao abrigo do n.o 3, decida não conceder a autorização, ou
 decida impor condições de autorização que tornem necessário alterar o produto, é
 aplicável o seguinte:
 a) o produto biocida que não tenha sido autorizado
 ou, se for caso disso, que não cumpra as condições da autorização, deixa de
 poder ser disponibilizado no mercado decorridos 180 dias a contar da data da
 decisão da autoridade;
 b) a eliminação e a utilização das existências do
 produto biocida podem prosseguir durante 365 dias a contar da data da decisão
 da autoridade.»;
 (12)
 No artigo 93.o, n.o 2, o primeiro e
 segundo parágrafos passam a ter a seguinte redação:
 «Não obstante o disposto no artigo 17.o, n.o 1,
 um Estado‐Membro pode continuar a aplicar o seu atual sistema ou prática
 de disponibilização no mercado de produtos biocidas referidos no n.o 1 do
 presente artigo, relativamente aos quais foi apresentado um pedido nos termos
 do n.o 1 do presente artigo até à data da decisão de concessão da
 autorização. Em caso de decisão de recusa de concessão da autorização, ou de
 imposição de condições de autorização que tornem necessário alterar o produto,
 o produto biocida que não tenha sido autorizado ou, se for caso disso, que não
 cumpra as condições da autorização, deixa de poder ser disponibilizado no
 mercado decorridos 180 dias a contar da decisão.
 Não obstante o disposto no artigo 17.o, n.o 1,
 um Estado‐Membro pode continuar a aplicar o seu atual sistema ou prática
 de disponibilização no mercado de produtos biocidas referidos no n.o 1 do
 presente artigo, relativamente aos quais não tenha sido apresentado qualquer
 pedido nos termos do n.o 1 do presente artigo, durante 180 dias a partir
 de 1 de setembro de 2017.»
 (13)
 Os artigos 94.o e 95.o passam a ter
 a seguinte redação:
 «Artigo 94.o
 Medidas transitórias relativas aos artigos tratados
 Em derrogação do disposto no artigo 58.o, n.o 2,
 um artigo tratado com um produto biocida ou em que tenha sido incorporado um
 produto biocida que apenas contenha as substâncias ativas referidas no artigo 89.o,
 n.o 2, ou relativamente às quais tenha sido apresentado um pedido de
 aprovação para o tipo de produto em causa pelo menos até 1 de setembro de
 2016, ou apenas uma combinação dessas substâncias e das substâncias ativas referidas
 no artigo 58.o, n.o 2, pode ser colocado no mercado até uma das seguintes
 datas:
 1.
 na falta de uma decisão de não-aprovação das
 substâncias ativas para a utilização em causa, até à data de aprovação da
 última substância ativa contida no produto para o tipo de produto e de
 utilização em causa, ,
 2.
 no caso de uma decisão de não-aprovação de uma das
 substâncias ativas para a utilização em causa, durante 180 dias a contar dessa
 decisão.
 Ainda em derrogação do disposto no artigo 58.o,
 n.o 2, um artigo tratado com um produto biocida, ou em que tenha sido
 incorporado um produto biocida que contenha qualquer outra substância para além
 das referidas nesse artigo ou no n.o 1 do presente artigo, pode ser
 colocado no mercado até 1 de março de 2017.
 Artigo 95.o
 Medidas transitórias relativas ao acesso ao dossier da substância ativa
 1. A partir de 1 de setembro de 2013, a Agência publica
 e atualiza regularmente uma lista de todas as substâncias ativas e de todas as
 substâncias que geram uma substância ativa, sobre as quais um dossier conforme
 com o Anexo II do presente regulamento, ou com os Anexos IV-A ou II-A da Diretiva 98/8/CE
 e, se for caso disso, com o seu Anexo III-A (a seguir designado por “dossier da
 substância completo”), tenha sido apresentado e aceite ou validado por um
 Estado‐Membro num procedimento previsto pelo presente regulamento ou por
 essa diretiva (a seguir designadas por “substâncias em causa”). Relativamente a
 cada substância em causa, a lista inclui também todas as pessoas que tenham
 apresentado essa informação ou um pedido à Agência de acordo com o segundo parágrafo
 do presente número, e indica o seu papel tal como especificado nesse parágrafo,
 bem como a data de inclusão da substância na lista.
 Uma pessoa estabelecida na União que fabrique ou
 importe uma substância em causa, estreme ou contida em produtos biocidas, (a
 seguir designada por “fornecedor da substância”) pode, a qualquer momento,
 apresentar à Agência quer um dossier da substância completo, quer uma carta de
 acesso a um dossier da substância completo, ou uma referência a um dossier da
 substância completo em relação ao qual já tenham expirado todos os prazos de
 proteção de dados.
 Se, em relação a uma substância em causa, não
 tiver sido incluído nenhum fornecedor na lista referida no n.o 1, uma pessoa
 estabelecida na União que fabrique um produto biocida que consista em, contenha
 ou gere essa substância em causa, ou que o coloque no mercado (a seguir
 designado por “fornecedor do produto”), pode apresentar essa informação.
 A Agência informa o fornecedor que apresenta os
 supracitados elementos das taxas devidas por força do artigo 80.o, n.o 1,
 e indefere o pedido se o requerente não pagar a taxa no prazo de 30 dias. A
 Agência informa do facto o fornecedor.
 Ao receber as taxas devidas por força do
 artigo 80.o, n.o 1, a Agência verifica se os elementos apresentados estão
 conformes com o disposto no segundo parágrafo do presente número e informam
 desse facto a pessoa que os apresentou.
 2. A partir de 1 de setembro de 2015, um produto
 biocida que consista em, contenha ou gere uma substância em causa incluída na
 lista referida no n.o 1 não é disponibilizado no mercado nem utilizado se
 o fornecedor da substância ou o fornecedor do produto não tiver sido incluído
 na lista referida no n.o 1.
 3. Para efeitos da apresentação de um dos
 elementos referidos no segundo parágrafo do n.o 1, o artigo 63.o, n.o 3,
 do presente regulamento é aplicável a todos os estudos toxicológicos,
 ecotoxicológicos e relativos ao destino e comportamento no ambiente respeitantes
 às substâncias constantes do Anexo II do Regulamento (CE) n.o 1451/2007,
 incluindo os estudos que não envolvam ensaios em vertebrados.
 4. Um fornecedor de uma substância ou de um
 produto incluído na lista referida no n.o 1 a quem tenha sido concedida
 uma carta de acesso para efeitos do presente artigo, ou a quem tenha sido
 concedido o direito de remeter para um estudo nos termos do n.o 3, tem o
 direito de autorizar os requerentes da autorização de um produto biocida a
 fazerem referência a essa carta de acesso ou a esse estudo para efeitos do
 artigo 20.o, n.o 1.
 5. Em derrogação do disposto no artigo 60.o, todos
 os prazos de proteção de dados para as combinações substância/tipo de produto enumeradas
 no Anexo II do Regulamento (CE) n.o 1451/2007, mas em relação às quais não
 tenha sido tomada uma decisão sobre a sua inclusão no Anexo I da Diretiva 98/8/CE
 até 1 de setembro de 2013, caducam em 31 de dezembro de 2025.
 6. Em derrogação do n.o 2, a eliminação e
 utilização das existências de produtos biocidas que consistam em, contenham ou
 gerem uma substância em causa em relação à qual nem o fornecedor da substância
 nem o fornecedor do produto tenham sido incluídos na lista referida no n.o 1
 podem prosseguir até 1 de setembro de 2016, ou durante um ano a
 contar da inclusão da substância na lista, consoante a data que for posterior.
 7. Os n.os 1 a 6 não são aplicáveis às
 substâncias constantes do Anexo I nas categorias 1 a 5 e 7 nem aos
 produtos biocidas que contenham apenas essas substâncias.»;
 (14)
 No artigo 96.o, o n.o 1 passa a ter a
 seguinte redação:
 «Sem prejuízo do disposto nos artigos 86.o, 89.o a
 93.o e 95.o do presente regulamento, a Diretiva 98/8/CE é revogada
 com efeitos a partir de 1 de setembro de 2013.»
 (15)
 No Anexo I, a entrada designada por Categoria 6 passa
 a ter a seguinte redação:
 «Categoria 6 – Substâncias para as quais tenha
 sido apresentado um dossier completo»;
 (16)
 No Anexo V, o segundo parágrafo da rubrica «Tipo de
 produtos 4: Superfícies em contacto com os géneros alimentícios e alimentos
 para animais» passa a ter a seguinte redação:
 «Produtos utilizados para serem incorporados em
 materiais que podem entrar em contacto com géneros alimentícios.».
 Artigo 2.o
 O presente regulamento entra em vigor no
 vigésimo dia seguinte ao da sua publicação no Jornal Oficial da União
 Europeia.
 O presente regulamento é obrigatório
 em todos os seus elementos e diretamente aplicável em todos os Estados-Membros.
 Feito em Bruxelas, em
 Pelo Parlamento Europeu Pelo
 Conselho
 O Presidente O
 Presidente
 [1] JO C 347, 18.12.2010, p. 62.
 [2] JO L 167, 27.6.2012, p. 1.
 [3] JO L 396, 30.12.2006, p.1.
 [4] JO L 338, 13.11.2004, p. 4.
 [5] JO L 150, 8.6.2002, p. 71.


text:
1665 Εμφανίσεις
 Ποια επιδόματα μπορούν να διεκδικήσουν όσοι χάνουν τη δουλειά τους. Τι σχεδιάζεται για τους εποχικά ανέργους. Λήγει την Κυριακή και η τελευταία ευκαιρία για περίπου 18.000 μακροχρόνια άνεργους να δηλώσουν το IBAN και να λάβουν την ειδική επιδότηση των 400 ευρώ.
 Τελευταία ευκαιρία για να μην χάσουν την ειδική επιδότηση των 400 ευρώ έχουν περίπου 18.000 μακροχρόνια άνεργοι, που πρέπει έως την Κυριακή 31 Μαΐου να καταχωρίσουν τα στοιχεία του τραπεζικού τους λογαριασμού (ΙΒΑΝ).
 Έτσι, θα ολοκληρωθεί μια διαδικασία που παρά τις προθέσεις να βοηθήσει περίπου 170.000 άνεργους, ανέδειξε ίσως το μεγαλύτερο πρόβλημα: αυτό της μακροχρόνιας ανεργίας που έχει ως συνέπεια άνθρωποι να μένουν χωρίς δουλειά για πάνω από 12 μήνες, και παράλληλα να βρίσκονται εκτός επιδότησης.
 Να σημειωθεί ότι από τις 23 Απριλίου μέχρι και τις 24 Μαΐου (ημερομηνία που έληγε η προηγούμενη παράταση) 150.000 (89,3%) από τους συνολικά 168.000 δικαιούχους είχαν IBAN καταχωρισμένα στον ΟΑΕΔ. Οι 18.000 (10,7%) δικαιούχοι που δεν έχουν IBAN καταχωρισμένο στον ΟΑΕΔ, θα πρέπει να ενημερώσουν τα στοιχεία τους μέχρι και τις 31 Μαΐου. Εάν δεν προβούν σε καμία ενέργεια, τα 400 ευρώ δεν θα καταβληθούν.
 Προσοχή όμως. Μόνο οι δικαιούχοι έχουν τη δυνατότητα καταχώρισης ΙΒΑΝ μέσω της Ενιαίας Ψηφιακής Πύλης του Ελληνικού Δημοσίου gov.gr, με τους κωδικούς πρόσβασης του TAXISnet ή με τους κωδικούς πρόσβασης ΟΑΕΔ στη διεύθυνση: https://www.gov.gr/ipiresies/ergasia-kai-asphalise/anergia/ektakte-oikonomike-eniskhuse-se-makrokhronia-anergous
 Να σημειωθεί ότι ο ΟΑΕΔ δίνει ειδικό βοήθημα μετά τη λήξη της 12μηνης τακτικής επιδότησης, υπό προϋποθέσεις. Το ύψος του επιδόματος καθορίζεται στο ποσό των 200 ευρώ και χορηγείται προσωπικά στον ίδιο το δικαιούχο για όσο χρονικό διάστημα είναι άνεργος και σε καμία περίπτωση πέρα από 12 μήνες.
 Δικαιούχοι του επιδόματος μακροχρόνιας ανεργίας είναι οι άνεργοι που:
 Έχουν εξαντλήσει τη 12μηνη τακτική επιδότηση ανεργίας.
 Έχουν υποβάλλει την αίτησή τους εντός αποσβεστικής προθεσμίας 2 μηνών από τη λήξη της 12μηνης τακτικής επιδότησης λόγω ανεργίας.
 Έχουν συμπληρώσει κατά την ημερομηνία υποβολής της σχετικής αίτησης, χρόνο ανεργίας αδιαλείπτως επί δωδεκάμηνο και να παραμένουν εγγεγραμμένοι στα μητρώα ανέργων του ΟΑΕΔ.
 Eποχικά απασχολούμενοι
 Εν τω μεταξύ, στα τελευταία μέτρα στήριξης των ανέργων από τις δραματικές συνέπειες της πανδημίας στη ζωή τους, συγκαταλέγεται και η χορήγηση επιδόματος ανεργίας στους εποχικά απασχολούμενους που δεν θα προσληφθούν την τρέχουσα τουριστική περίοδο. Σύμφωνα με τον υπουργό Εργασίας Γιάννη Βρούτση, θα χορηγηθεί -ως μηνιαία οικονομική ενίσχυση- το επίδομα εποχικής ανεργίας έως και τον μήνα Σεπτέμβριο του 2020 σε όσους από τους 120.000 εποχικά εργαζόμενους παραμείνουν άνεργοι.
 Τέλος, στον σχεδιασμό του υπουργείου συμπεριλαμβάνεται και η μείωση των ελάχιστα απαιτούμενων ημερομισθίων από 100 σε 50 για την λήψη του εποχικού επιδόματος το ερχόμενο φθινόπωρο.
 Τι είναι όμως το ειδικό εποχικό επίδομα;
 Ορισμένες επαγγελματικές δραστηριότητες δεν μπορούν να ασκηθούν καθ’ όλη τη διάρκεια του έτους. Για τους εργαζόμενους στις επαγγελματικές αυτές κατηγορίες -που χαρακτηρίζονται από «εποχικότητα» της απασχόλησης -έχει καθιερωθεί το ειδικό εποχικό βοήθημα που καταβάλλεται από τον ΟΑΕΔ ως βοήθημα για το διάστημα που δεν μπορούν να ασκούν την επαγγελματική τους δραστηριότητα. Η καταβολή του βοηθήματος γίνεται σε ετήσια βάση και το ύψος του εξαρτάται από τον επαγγελματικό κλάδο στον οποίο ανήκει ο δικαιούχος.
 Σύμφωνα με τα όσα ισχύουν γενικά, οι δικαιούχοι που ασκούν εποχικό επάγγελμα πρέπει να έχουν πραγματοποιήσει κατά το έτος που προηγείται της καταβολής του εποχικού βοηθήματος 50 έως 210 ημέρες ασφάλισης και όχι πάνω από 240 ημερομίσθια.
 Αν πρόκειται για οικοδόμους πρέπει να έχουν πραγματοποιήσει κατά το έτος που προηγείται της καταβολής του εποχικού βοηθήματος 73 μέχρι 163 πραγματικές ημέρες εργασίας (στις ημέρες προστίθεται προσαύξηση 20%) και θα πρέπει να έχουν απασχοληθεί αποκλειστικά στον οικοδομικό κλάδο. Αν πρόκειται για δασεργάτες – ρητινοσυλλέκτες ή σμυριδορύκτες Νάξου πρέπει να έχουν πραγματοποιήσει κατά το έτος που προηγείται της καταβολής του εποχικού βοηθήματος 50 έως 240 ημέρες ασφάλισης.
 Αν πρόκειται για μισθωτούς τουριστικών και επισιτιστικών επαγγελμάτων πρέπει να έχουν πραγματοποιήσει κατά το έτος που προηγείται της καταβολής του εποχικού βοηθήματος τουλάχιστον 75 ημερομίσθια αλλά όχι περισσότερα από 50 την περίοδο Οκτωβρίου-Δεκεμβρίου. Ανώτατο όριο ημερομισθίων στον κλάδο ορίζονται τα 240.
 Υπάρχει βέβαια και το Ειδικό βοήθημα μετά τη λήξη της Επιδότησης λόγω Ανεργίας. Δικαιούχοι του βοηθήματος αυτού είναι που δεν υπάγονται στις κατηγορίες του άρθρου 22 του Ν. 1836/89 (οικοδόμοι, λατόμοι, ασβεστοποιοί κ.λ.π), μετά τη λήξη της επιδότησης λόγω ανεργίας εφ’ όσον παραμείνουν για ένα μήνα ακόμη άνεργοι και εφόσον το εισόδημά τους δεν υπερβαίνει ένα καθορισμένο ποσό. Για το έτος 2019 το ποσό αυτό ανέρχεται στα 11.738,81 ευρώ. Το ποσό αυτό προσαυξάνεται κατά 293,47 ευρώ κάθε ημερολογιακό έτος.
 Το κυριότερο βέβαια επίδομα του ΟΑΕΔ αφορά την Τακτική Επιδότηση Ανεργίας. Μάλιστα, λόγω της υγειονομικής κρίσης που μαστίζει τον πλανήτη, το υπουργείο Εργασίας και η διοίκηση του Οργανισμού αποφάσισαν την δίμηνη παράταση της καταβολής του επιδόματος στους δικαιούχους.
 Πλέον, για όσους επιδοτούμενους ανέργους έληξε η επιδότησή τους στο διάστημα 5-31 Μαρτίου, η καταβολή του ποσού που αντιστοιχεί στον πρώτο μήνα της παράτασης ξεκίνησε στις 13 Απριλίου και έχει ολοκληρωθεί και η καταβολή του ποσού που αντιστοιχεί στον δεύτερο μήνα της παράτασης που ξεκίνησε να καταβάλλεται από τις 4 Μαΐου και θα ολοκληρωθεί εντός του Μαΐου.
 Αντίστοιχα, για όσους επιδοτούμενους ανέργους έληξε η επιδότησή τους τον Απρίλιο, ο πρώτος επιπλέον μήνας επιδότησης θα καταβληθεί τον Μάιο και ο δεύτερος επιπλέον μήνας επιδότησης θα καταβληθεί τον Ιούνιο.
 Σύμφωνα με τη διοίκηση του Οργανισμού, για όποιες ελάχιστες περιπτώσεις είναι σε εκκρεμότητα αυτό οφείλεται σε απαραίτητες διαδικασίες ελέγχου και αναζήτησης και διασταύρωσης στοιχείων. Η δίμηνη παράταση επιδομάτων ανεργίας αντιστοιχεί στα εξής ποσά:
 •Δικαιούχοι της τακτικής επιδότησης ανεργίας –έως 798,5 ευρώ (έως 399,25 ευρώ μηνιαίως), ποσό προσαυξανόμενο κατά 10% επιπλέον για κάθε προστατευόμενο μέλος του δικαιούχου ανέργου.
 •Δικαιούχοι του βοηθήματος ανεργίας αυτοαπασχολούμενων–έως 720 ευρώ (έως 360 ευρώ μηνιαίως).
 •Δικαιούχοι του επιδόματος μακροχρόνιας ανεργίας–έως 400 ευρώ (έως 200 ευρώ μηνιαίως).
 Η τακτική επιδότηση χορηγείται σε μισθωτούς, ασφαλισμένους στον κλάδο ανεργίας του ΟΑΕΔ των οποίων η εργασιακή σχέση είτε έληξε (σύμβαση ορισμένου χρόνου) είτε καταγγέλθηκε από τον εργοδότη η εργασιακή σχέση είχε χρονική διάρκεια από πέντε έως και 12 μήνες ανάλογα με τις ημέρες εργασίας.
 να ήταν κάποιος μισθωτός
 να έχει λήξει ή να έχει καταγγελθεί από τον εργοδότη (απόλυση) η σύμβαση εργασίας
 να είναι ως εργαζόμενος ασφαλισμένος στον κλάδο ανεργίας του ΟΑΕΔ να έχει συμπληρώσει μέσα στο 14μηνο ή 12μηνο- που προηγείται της αίτησης ως δικαιούχου- και τον αριθμό των ημερομισθίων, τα οποία προβλέπονται ανάλογα με το επάγγελμα να μην έχει επιδοτηθεί εντός της τετραετίας πριν από την ένταξη στην επιδότηση πάνω από 400 ημέρες.
 Προσοχή: Ένας άνεργος έχει τη δυνατότητα μέσα σε 60 ημέρες από την ημερομηνία της απόλυσής του να εγγραφεί στα μητρώα ανέργων στα Κέντρα Προώθησης Απασχόλησης (ΚΠΑ) ή στην αρμόδια Υπηρεσία του ΟΑΕΔ του τόπου κατοικίας του, καθώς και να υποβάλει αίτηση για επιδότηση λόγω ανεργίας. Η επιδότηση ανεργίας αρχίζει από την ημέρα της υποβολής της αίτησης για το επίδομα. Από την 7η ημέρα επιδοτείται ο δικαιούχος, ο οποίος υποβάλλει αίτηση κατά το πρώτο 7ημερο μετά από την καταγγελία ή τη λήξη της σύμβασής του.
 Επίδομα ανεργίας λαμβάνουν πλέον και οι ανεξάρτητα απασχολούμενοι
 Για να λάβει κάποιος το βοήθημα ανεργίας αυτοτελώς και ανεξαρτήτως απασχολουμένων (Ο.Α.Ε.Ε., Ε.Τ.Α.Π. – Μ.Μ.Ε.) πρέπει να πληροί συγκεκριμένες προϋποθέσεις. Αναλυτικά πρέπει να ήταν ελεύθερος επαγγελματίας ή αυτοτελώς απασχολούμενος και:
 να ήταν ασφαλισμένος αποκλειστικά στους φορείς Ο.Α.Ε.Ε. ή Ε.Τ.Α.Π.-Μ.Μ.Ε., και να διέκοψε αποδεδειγμένα το επάγγελμά του από την 1.1.2012 και έπειτα
 να έχει καταβάλει την από 1.1.2011 ειδική εισφορά στον Ειδικό Λογαριασμό Ανεργίας υπέρ των Αυτοτελώς και Ανεξαρτήτως Απασχολουμένων που έχει συσταθεί στον ΟΑΕΔ
 να έχει πραγματοποιήσει τουλάχιστον 3έτη συνεχή ή διακεκομμένη ασφάλιση στον ασφαλιστικό φορέα που υπαγόταν (αποκλειστικά ΟΑΕΕ ή ΕΤΑΠ-ΜΜΕ) κατά τη διακοπή του επαγγέλματος.
 να μην αυτόαπασχολείται
 να μην έχει αναλάβει μισθωτή εργασία
 να μην λαμβάνει σύνταξη για οποιαδήποτε αιτία από φορέα κύριας ασφάλισης, τον Ο.Γ.Α., το Ν.Α.Τ., ή το Δημόσιο, ή φορέα κύριας ασφάλισης της αλλοδαπής
 να μην έχει υποβάλει αίτηση για συνταξιοδότηση για οποιαδήποτε αιτία, σε οποιοδήποτε φορέα εντός ή εκτός Ελλάδος
 το συνολικό ατομικό καθαρό εισόδημα από οποιαδήποτε πηγή να μην υπερβαίνει αθροιστικά τις 20.000,00€ και για τα δύο έτη που προηγούνται του έτους υποβολής της αίτησης ή
 το συνολικό οικογενειακό καθαρό εισόδημα από οποιαδήποτε πηγή να μην υπερβαίνει αθροιστικά τις 30.000,00€ και για τα δύο έτη που προηγούνται του έτους υποβολής της αίτησης
 να μην έχει μεταβιβάσει την επιχείρησή του ή το μερίδιό του ή τις μετοχές του στην επιχείρηση στην οποία ανήκε σε σύζυγο ή πρόσωπο α’ και β ́ βαθμού συγγένειας
 να έχει εξοφλήσει ή ρυθμίσει τις οφειλόμενες ασφαλιστικές εισφορές ή τυχόν οφειλές από οποιαδήποτε αιτία προς τον ασφαλιστικό φορέα στον οποίο υπάγεται και να είναι ενήμερος με τους όρους της ρύθμισης
 να διαμένει μόνιμα στην Ελλάδα
 στην περίπτωση που έχει πραγματοποιήσει διακοπή δύο ελεύθερων επαγγελμάτων, δικαιούται να λάβει το βοήθημα ως ασφαλισμένος του ενός μόνο φορέα, τον οποίο θα επιλέξει ο ίδιος με υπεύθυνη δήλωση με την κατάθεση της αίτησης.
 Το ύψος του βοηθήματος είναι ίσο προς το 20πλάσιο του βασικού επιδόματος ανεργίας. Προσαυξάνεται κατά 10% για κάθε προστατευόμενο μέλος.
 Το δικαιούνται αποφυλακισμένοι μέσα σε τρεις μήνες από την αποφυλάκισή τους πρέπει να διαθέτουν ευνοϊκή έκθεση της Κοινωνικής Υπηρεσίας της φυλακής. το ύψος του βοηθήματος ανέρχεται σε 15 βασικά ημερήσια επιδόματα ανεργίας.
 https://www.euro2day.gr/news/economy/article/2025050/epidoma-anergias-poioi-ta-dikaioyntai-posa-hrhmata.html?fbclid=IwAR2BJJj1S6ZxiIEu0HjhvoyFBffytw8Fup-3j-MLczuILDESYUl9v9IthMI
 ΑΜΕΣΗ Η ΕΠΕΜΒΑΣΗ ΤΗΣ ΠΥΡΟΣΒΕΣΤΙΚΗΣ ΚΑΙ ΤΗΣ ΠΟΛΙΤΙΚΗΣ ΠΡΟΣΤΑΣΙΑΣ ΣΤΗΝ ΦΩΤΙΑ ΣΤΗΝ ΑΝΤΙΜΑΧΕΙΑ (φωτο-βίντεο)


text:
 11/Sv. 054
 HR
 Službeni list Europske unije
 177
 22008D0028
 L 182/19
 SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
 14.03.2008.
 ODLUKA ZAJEDNIČKOG ODBORA EGP-a
 br. 28/2008
 od 14. ožujka 2008.
 o izmjeni Priloga IV. (Energija) Sporazumu o EGP-u
 ZAJEDNIČKI ODBOR EGP-a,
 uzimajući u obzir Sporazum o Europskom gospodarskom prostoru, kako je izmijenjen Protokolom o prilagodbi Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru, dalje u tekstu „Sporazum”, a posebno njegov članak 98.,
 budući da:
 (1)
 Prilog IV. Sporazumu izmijenjen je Odlukom Zajedničkoga odbora EGP-a br. 132/2007 od 26. listopada 2007. (1).
 (2)
 Odluku Komisije 2006/770/EZ od 9. studenoga 2006. o izmjeni Priloga Uredbi (EZ) br. 1228/2003 o uvjetima za pristup mreži za prekograničnu razmjenu električne energije treba unijeti u Sporazum (2),
 ODLUČIO JE:
 Članak 1.
 U točku 20. (Uredba Komisije (EZ) br. 1228/2003) Priloga IV. Sporazumu dodaje se sljedeće:
 „kako je izmijenjena:
 —
 32006 D 0770: Odlukom Komisije 2006/770/EZ od 9. studenoga 2006. (SL L 312, 11.11.2006., str. 59.).”
 Članak 2.
 Tekstovi Odluke 2006/770/EZ na islandskom i norveškom jeziku koji se objavljuju u Dodatku o EGP-u Službenom listu Europske unije vjerodostojni su.
 Članak 3.
 Ova Odluka stupa na snagu 15. ožujka 2008., pod uvjetom da su sve obavijesti iz članka 103. stavka 1. Sporazuma podnesene Zajedničkom odboru EGP-a (3).
 Članak 4.
 Ova se Odluka objavljuje u odjeljku o EGP-u i Dodatku o EGP-u Službenom listu Europske unije.
 Sastavljeno u Bruxellesu 14. ožujka 2008.
 Za Zajednički odbor EGP-a
 Predsjednik
 Alan SEATTER
 (1) SL L 100, 1.2.2008., str. 1.
 (2) SL L 312, 11.11.2006., str. 59.
 (3) Ustavni zahtjevi nisu navedeni.


text:
 20.7.2017
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 L 189/27
 DECYZJA WSPÓLNEGO KOMITETU EOG
 NR 19/2016
 z dnia 5 lutego 2016 r.
 zmieniająca załącznik II (Przepisy techniczne, normy, badania i certyfikacja) do Porozumienia EOG [2017/1302]
 WSPÓLNY KOMITET EOG,
 uwzględniając Porozumienie o Europejskim Obszarze Gospodarczym (zwane dalej „Porozumieniem EOG”), w szczególności jego art. 98,
 a także mając na uwadze, co następuje:
 (1)
 W Porozumieniu EOG należy uwzględnić rozporządzenie Komisji (UE) 2015/2030 z dnia 13 listopada 2015 r. zmieniające rozporządzenie (WE) nr 850/2004 Parlamentu Europejskiego i Rady dotyczące trwałych zanieczyszczeń organicznych w odniesieniu do załącznika I (1).
 (2)
 Należy zatem odpowiednio zmienić załącznik II do Porozumienia EOG,
 PRZYJMUJE NINIEJSZĄ DECYZJĘ:
 Artykuł 1
 W pkt 12w (rozporządzenie (WE) nr 850/2004 Parlamentu Europejskiego i Rady) rozdziału XV załącznika II do Porozumienia EOG dodaje się tiret w brzmieniu:
 „—
 32015 R 2030: rozporządzeniem Komisji (UE) 2015/2030 z dnia 13 listopada 2015 r. (Dz.U. L 298 z 14.11.2015, s. 1).”.
 Artykuł 2
 Teksty rozporządzenia (UE) 2015/2030 w języku islandzkim i norweskim, które zostaną opublikowane w Suplemencie EOG do Dziennika Urzędowego Unii Europejskiej, są autentyczne.
 Artykuł 3
 Niniejsza decyzja wchodzi w życie z dniem 6 lutego 2016 r., pod warunkiem dokonania wszystkich notyfikacji przewidzianych w art. 103 ust. 1 Porozumienia EOG (*1).
 Artykuł 4
 Niniejsza decyzja zostaje opublikowana w sekcji EOG i w Suplemencie EOG do Dziennika Urzędowego Unii Europejskiej.
 Sporządzono w Brukseli dnia 5 lutego 2016 r.
 W imieniu Wspólnego Komitetu EOG
 Claude MAERTEN
 Przewodniczący
 (1) Dz.U. L 298 z 14.11.2015, s. 1.
 (*1) Nie wskazano wymogów konstytucyjnych.