text:
Kongerækken, forstået som den danske kongerække, er en liste over Danmarks regenter (monarker) gennem tiderne.
 Egentlig begynder kongerækken vel nok engang i det 7. eller 8. århundrede, da Danmark i al kendt historisk tid har været et monarki, men da navnene på alle Danmarks konger gennem tiden, eller deres indbyrdes rækkefølge, ikke kendes med fuld sikkerhed, kan en ubetinget korrekt kongerække ikke uden videre opstille uden et antal forbehold. Dette har ført til, at man gennem årene har set adskillige varierende eksempler på, hvordan Danmarks kongerække skulle opstilles og forstås.
 Siden midten af det 19. århundrede har den overvejende mest almindelige præsentation af kongerækken begyndt med Gorm den Gamle, da historikerne har været enige om, at med denne konge og hans efterfølgere, var man på nogenlunde sikker historisk grund både med hensyn til kongernes (og de regerende dronningers) navne, og deres indbyrdes rækkefølge. Dog er det ikke ualmindeligt at anerkende, at også Gorm den Gamles far Hardeknud (også kaldet Knud 1.) var dansk konge, selvom tidspunktet for hans regering og omfanget af hans rige hidtil har stået uklart. Hvis man begynder en dansk kongerække med Hardeknud, betyder det dog ikke dermed, at der ikke godt kan have været én eller flere andre konger i Danmark samtidigt med Hardeknud. Af eksempler på offentligt fremviste eller offentliggjorte udgaver af den danske kongerække, der ikke begynder med kongerne Hardeknud og/eller Gorm, fra det seneste halve århundrede, varieres der en del med hensyn til, hvilken konge disse varianter af kongerækken begynder med. Chlochilaicus, Ivar Vidfadme, Ongendus, Harald Hildetand, Sigfred og Godfred ses som nogle af de konger, som forskellige udgaver af kongerækken vælger at angive som den første konge i rækken, men enkelte udgaver forsøger sig dog også med at lade kongerækken begynde helt tilbage med Skjoldungerne.
 Ud over selve Danmark har Danmarks regenter gennem årene dog også i perioder regeret over en række andre områder og riger såsom Gotland, Rügen, Dansk Estland, Hertugdømmerne, Island, Norge og Sverige og i kortere perioder tillige England m.fl..
 Kongerækken består, uanset rækkens starttidspunkt, af flere forskellige skiftende slægter, men siden Gorm den Gamle har alle monarkerne dog haft en fælles afstamning, uanset hvad man gennem de efterfølgende tider har kaldt de forskellige danske kongeslægter.
 Monarkens rolle er også blevet ændret meget gennem tiden, men monarken har stadig en vigtig funktion som nationalt samlingspunkt i Danmark og kongerækken udfylder en funktion som historisk og kronologisk pejlemærke. At den samme slægt har regeret i Danmark i henved 1100 år (og måske mere) fremhæves også ofte som noget særegent for Danmark sammenlignet med de fleste øvrige af verdens nationer.
 Gorm den Gamle, som mange udgaver af kongerækken har som den første konge, selvom frankiske annaler, krønikeskriveren Adam af Bremen og andre værker dog beviser eksistensen af ca. 25 historisk tilforladelige konger før Gorm den Gamle, var konge fra i hvert fald 930'erne og til i det mindste 958 eller måske endda nogle år senere (963 og 964 er to af de nyeste bud for et muligt dødsår for Gorm d. Gamle). Han nævnes på Jellingstenene sammen med hustruen Thyra Dannebod og sønnen Harald Blåtand.
 Det danske kongehus oplister selv en version af kongerækken på deres hjemmeside, der begynder med netop Gorm den Gamle og Knud 1./Hardeknud.
 Konger før Gorm den Gamle
 Gorm den Gamles placering som den første i kongerækken kan bygge på ældre tiders historieforskning: Før man nærstuderede de frankiske annaler fra 800-tallet, var den første konge af Danmark, man kendte fra hjemlige annaler Knud den Store, der nævnes i den første danske annal fra Lund. Men man kendte også til faderen Svend Tveskæg fra engelske annaler og Svend Tveskægs far Harald Blåtand samt Gorm den Gamle fra Jellingstenene, hvor der nævnes "Gorm konge" og navnet "Danmark". Gorm den Gamle var dermed den første konge af "Danmark", man kendte til (når man så bort fra uhistoriske sagnkonger fra f.eks. Saxos Danmarkshistorie) og muligvis derfor indsatte man ham som den første i kongerækken.
 Nyere tiders historieforskning i frankiske årbøger samt krønikeskriveren Adam af Bremens værker har vist, at der optræder hele 17 konger før Gorm den Gamle i de frankiske årbøger fra 800-tallet. Adam af Bremens værk medtager 6 andre konger fra 900-tallet.
 Ikke desto mindre udelades disse tidlige konger ofte fra kongerækken, og mange følger dermed traditionen med Gorm den Gamle som den første konge, et valg der måske også er funderet i en vis uklarhed i forhold til, hvorvidt disse tidligere konger har regeret over et rige, der kan anses for at have været på størrelse med det nuværende Danmark. I de frankiske annaler nævnes kongerne som herskere over Jylland, Fyn, Skåne og Vestfold, men i Adam af Bremens krønike er der ingen beskrivelser af rigets størrelse, og derfor har nogle af kongerne omkring Sigtrygs regeringstid muligvis kun regeret over Jylland eller Sønderjylland, ligesom der stadig ikke er nogen tilfredsstillende forklaring på, at Harald Blåtand ifølge Den Store Jellingsten "vandt sig hele Danmark", som ud af de frankiske årbøger ser ud til at have været samlet næsten 300 år før. Endnu mere forvirring skaber det, at Gorm den Gamle nævner ordet "Danmark" på Den Lille Jellingsten.
 De danske kongers kontrol af "Danernes mark"
 Mange historikere mener derfor, at det danske rige blev opløst i slutningen af 800-tallet, og at Adam af Bremens konger fra Helge til Gorm den Gamle kun regerede over Jylland. Dette kan forklare Harald Blåtands oplysning om, at han "vandt sig hele Danmark", da Danmark på det tidspunkt betød "det danske grænseområde". (Sætningen kan dog også forklares med Haralds erobring af området omkring Hedeby i 970'erne.)
 Dette "grænseområde" bliver nævnt i en rejsebeskrivelse, der blev skrevet af englænderen Wulfstan og normanneren Ottar i 880'erne (som tillæg til den engelske konge Alfred den Stores oversættelse af Paulus Orosius’ senromerske verdenshistorie); de omtaler Halland, Sjælland, Skåne, Lolland-Falster og Langeland som "Danmark" (Denemearc), mens de bare omtaler Jylland som "Jylland". Beretningen er dog ikke altid lige pålidelig; f.eks. bliver det nævnt, at Møre, som er et fylke i Vestnorge, ligger mellem Blekinge og Öland. Men beretningen siger altså, at "Danmark" blev brugt som betegnelse for landene øst for Storebælt. (Den kan dog også tolkes som, at forfatterne ikke kendte navnene på andre områder end Jylland, og at Jylland underforstået var en del af "Denemearc").
 Teorien om Harald Blåtands erobring af "Danmark" støttes dog af, at der er fundet spor efter kongsgårde i Lejre (der i overleveringen har været et kongeligt magtcentrum). For dette kan tyde på, at "Danmark" (der i rejsebeskrivelsen svarer til Skåne, Halland og Sjælland m. omkringliggende øer) også har været et selvstændigt rige med egen konge, der havde sæde i Lejre, i modsætning til den jyske konge, der havde sæde i Jelling. Den Lille Jellingsten omtaler Gorm den Gamles kone Thyra som "Danmarks pryd", hvilket kan tyde på, at Thyra har været en kongelig person fra "Danmark", og at Harald Blåtand derfor har kunnet gøre krav på riget øst for Storebælt.
 Ingen af de teorier, der angår dette spekulative område, er nogensinde blevet verificeret, og derfor vælger mange at starte kongerækken med Gorm den Gamle, da han og hans søn er de første, om hvem vi ved, at de har brugt ordet "Danmark" om deres riger.
 Knud 1.
 Et problem, med hensyn til hvilke konger der medregnes i rækken, er, at den første konge med navnet Knud normalt er benævnt som Knud "den anden" den Store. Grunden til det er, at siden Knud den Hellige, i et brev, kaldte sig selv for Knud den fjerde, er det blevet konvention at tælle tilbage fra ham. Enkelte påpeger dog også muligheden, at Knud den Hellige har ment, at han var Svend Estridsens fjerde søn.
 Der er flere muligheder for, hvem Knud den 1. var:
 Nogle håndskrifter af Adam af Bremens værk nævner en "Hardegon" inden Gorm den Gamle, hvilket af nogle er blevet udlagt som "Hardeknud". Nogle årbøger oversætter navnet på den danske konge Gnupa til Knud. Dette kan være rigtigt, da den samme rune på det tidspunkt stod for både g og k. I slutningen af 900-tallet er der en, som i Danelagen slår mønter med navnet Knud. I Snorre Sturlasons værk Heimskringla omtales en "Gorm Hardeknudsøn" (der normalt identificeres med Gorm den Gamle); denne Hardeknud kan muligvis identificeres som førnævnte "Hardegon". I Óláfs saga Tryggvasonar en mesta (Den større saga om Olav Tryggvason) omtales Gorm d. Gamle eksplicit som søn af Knud (1.)/Hardeknud (der også i islandsk tradition benævnes med variantnavnene Hordeknud, Horda Knud og Knud Haardbo). Ifølge denne tradition var Knud/Hardeknud angiveligt opkaldt efter en Knud den fundne, der dog ikke var konge af Danmark. Kongehuset omtaler i deres kongerække (under beskrivelsen af Gorm den Gamle) Adam af Bremens "Hardeknud" som Knud 1. Hardeknud, hvilket også nævnes i Gyldendals værk "Danmarkshistorien", så på trods af nogle modstridende beviser, anses han ofte for at være Knud 1.
 Kongerækken
 Kongerækken gælder disse områder:
 Kongeriger:
 Danmark (Indtil 1380)
 Danmark og Norge (1380-1389) (inkl. Færøerne, Island og Grønland)
 Kalmarunionen (1389-1536) (Danmark, Norge (inkl. Færøerne, Island og Grønland) og Sverige (til 1523) (inkl. Finland)
 Danmark-Norge (1536-1814) (inkl. Færøerne, Island og Grønland)
 Danmark (Fra 1814) (inkl. Færøerne og Grønland og indtil 1918 Island)
 Kongeriget Island (1918-1944)
 Hertugdømmer, fyrstendømmer og grevskaber:
 Slesvig (indtil 1864)
 Fyrstedømmet Rygien (1168-1259 & 1311-1325 (og 1814-1815))
 Grevskabet Holsten (1448-1474)
 Hertugdømmet Holsten (1474-1864) inklusiv Ditmarsken (1559-1864)
 Grevskabet Oldenburg (1667-1773) inklusiv Delmenhorst
 Hertugdømmet Lauenburg (1815-1864)
 Jellingdynastiet
 Jellingdynastiet er opkaldt efter byen Jelling, hvor Gorm den Gamle havde et kongesæde. Kilderne og overleveringerne om dynastiets baggrund og grundlæggelse er indbyrdes modstridende, men fra og med Gorm den Gamles far Hardeknud, der nok selv regerede i starten af 900-tallet, er forskere og historikere nogenlunde enige om, at vi er på dynastisk og familiemæssig forholdsvis sikker grund. Hardeknud bliver nævnt af bl.a. krønikeskriverne Adam af Bremen og Snorri Sturluson. Alle danske konger fra og med Gorm den Gamle tilhører dette dynasti med undtagelse af Magnus den Gode.
 Den Oldenborgske (og dermed også den Glücksburgske slægt) er således i genealogisk forstand en sidegren af Jellingdynastiet.
 Der er for så vidt muligt anvendt samtidige portrætter (hvor dette giver mening), men de fleste portrætter i afsnittet om Jellingdynastiet (frem til 1448) er ikke samtidige (pt. er 12 portrætter af Jellingdynastiets konger samtidige, 1 portræt (en buste) er en moderne rekonstruktion på baggrund af afdødes kranium, og 19 portrætter er ikke-samtidige, heraf er en del fra 1600-tallet) og kan ikke forventes at have nogen lighed med regenten.
 Norske kongeslægt (Harald Hårfagers efterslægt)
 Da Hardeknud døde i 1042 blev Magnus den Gode, der siden 1035 havde været konge af Norge, tillige konge af Danmark. Han døde fem år senere. Magnus var den eneste danske konge af Hårfagerslægten (se norsk Wikipedia: Hårfageræten), og menes at være den eneste til ikke at nedstamme fra Gorm den Gamle eller dennes far Hardeknud.
 Jellingdynastiet (igen)
 Svend Estridsen var barnebarn af Svend Tveskæg gennem sin mor Estrid Svendsdatter. Da tronen derfor måtte passere gennem en kvinde for at nå til ham regnes Svend Estridsen og hans efterkommere for at være en sidegren af Jellingdynastiet. Svend Estridsens agnatiske efterkommere på den danske trone slutter i 1412 med Margrete 1., men alle senere monarker nedstammer så fra Svend Estridsen gennem forskellige kvindelige led. Det vil altså sige, at der foreligger en udbrudt række af danske monarker siden 1047, der alle nedstammer fra Estrid Svendsdatter, der ved sønnens regeringstiltrædelse i 1047 blev titulær dronning, den eneste gang dette er forekommet i danmarkshistorien.
 Svend Estridsens afstamning på fædrene side var, Ulf (far), Thorgils (farfar) og Bjørn (oldefar). Via sin farfar Thorgils var Svend fætter til den engelske konge Harold II og den engelske dronning Edith.
 De eneste personer i rækken af 'regenter' i Danmark, der kan være lidt tvivl om, hvorvidt disse nedstammer fra Svend Estridsen, er de holstenske grever Gerhard 3. og Johan "den Milde", der periodevis i 1320'erne og 1330'erne var pantelensherrer i Danmark og for Gerhards vedkommende tillige rigsforstander for en tid. Kilderne om disse grevers forfædre er ikke nødvendigvis helt entydige, men en del kunne dog tyde på, at Gerhard godt kan have været en efterkommer af Knud Lavard, Svend Estridsens barnebarn. Det kan dog i hvert fald fastslås, at såvel Gerhards som Johans hustruer og børn var efterkommere af Svend Estridsen.
 Et mere komplet billede over, hvem der styrede landet i den tidlige middelalder eller hvem der kæmpede om eller bejlede efter magten i denne periode fordrer dog, at man foruden, hvem der var landets officielle konger, også kigger på, hvem der var med- eller modkonger, regenter og medregenter, rigsforstandere og tronprætendenter. En mere komplet liste over disse sammenvævede magtforhold i denne periode kan man finde her.
 Huset Oldenborg
 I løbet af 1300-tallet smeltede de danske, norske og svenske kongelinjer sammen i Erik af Pommern, der i 1397 blev kronet som konge af Kalmarunionen (Danmark, Norge og Sverige). Men da hans efterfølger, Christoffer af Bayern døde barnløs i 1448 var der ingen nærtbeslægtede arvinger, og Kalmarunionens fremtid var ustabil. Det danske rigsråd besluttede sig for at tilbyde grev Adolf 8. af Holsten kronen, for da han både var efterkommer af Erik Klipping (af Danmark), Håkon 5. Magnusson (af Norge) og Magnus Ladelås (af Sverige) kunne han blive konge i alle tre riger.
 Adolf sagde dog nej til tronen, og tilbød i stedet sin søstersøn Christian som konge. Herefter besteg Christian den danske trone som Christian 1. Svenskerne havde dog i mellemtiden valgt Karl Knutsson som konge, og fik Karl indsat som konge i Norge. Efter en del diplomatiske forhandlinger og krigstogter lykkedes det dog Christian at blive konge i Norge og senere i Sverige. Men forholdet til Sverige var spændt, og i 1523 brød unionen sammen.
 Huset Glücksborg
 I midten af 1800-tallet var der krise i den danske tronfølge. Kongen, Frederik 7. havde ingen børn, og Arveprins Ferdinand havde heller ingen børn (født indenfor ægteskabet). Man tilbød derefter tronfølgerembedet til kongens faster Louise Charlotte af Danmarks' søn Frederik af Hessen, der var oldebarn af Frederik 5., men han sagde nej, til fordel for sin søster, Louise af Hessen-Kassel. Louise gav dog også afkald på sit krav og henviste i stedet til sin mand, Christian af Glücksburg, der var oldebarn af Frederik 5. og nedstammede i direkte mandlig linje fra Christian 3.
 I 1845 døde Frederik af Hessen, og i 1863 døde arveprins Ferdinand. Da Frederik 7. døde et halvt års tid senere, kunne Christian derefter bestige tronen som Christian 9.
 Tronfølger
 Tronfølgen (udover tronfølgeren)
 Efter regeringstid
 Dette er en liste over de danske monarkers regeringstider. Der har været en del borgerkrige i den danske kongerækkes historie og flere kongemord, hvilket, nogle steder, har ført til en del temmelig lave regeringslængder; de nederste på listen regerede mindre end et år, mens Christian 4. regerede næsten 60 år. Den gennemsnitlige regeringstid ligger på ca. 20 år.
 Listen kan sorteres efter navn, regeringstid og regeringsperiode.
 Den nuværende monark
 Skulle Margrethe 2. stadigvæk regere den:
 4. september 2027, i en alder af 87, vil hendes regeringstid opnå Frederik 6.'s samlede regentperiode på (såfremt Margrethe 2.'s 11 dage som regent for sin far i januar 1972 regnes med, vil Margrethe 2. allerede nå op på siden af Frederik 6.'s regentperiode d. 24. august 2027).
 10. december 2031, i en alder af 91, vil hun passere Danmarks hidtil længst regerende monark, Christian 4.
 Stamtræ
 Stamtræet omfatter alle danske regenter og medlemmerne af den danske tronfølge
 Danske regenter er angivet med fed skrift og konger af andre lande er markeret med kursiv skrift. Der er kun angivet ægtefæller til personer, der var forældre og/eller bedsteforældre til senere konger. Børn, der aldrig nåede voksenalderen er ikke medtaget (børnebørn til Margrethe II er dog medtaget uanset alder).
 Stamtræet er baseret på biografierne i Dansk Biografisk Leksikon.
 Jellingdynastiet
 Den norske Magnus den Gode (dansk konge 1042-1047) tilhørte ikke Jellingdynastiet.
 Oldenborgske slægt
 Glücksburgske slægt
 {{stamtræ | | | | | | | FRE |y| ING | | KNU |y| CAR | | FEO | | ALE | | GOR | | OLU |FRE=Frederik 9.|ING=Ingrid|KNU=Arveprins Knud|CAR=Caroline-Mathilde|FEO=Prinsesse Feodora|ALE=Prinsesse Alexandrine-Louise|GOR=Prins Gorm|OLU=Oluf af Rosenborg}}
 Tronprætendenter
 Foruden de, der har besiddet formel kongemagt i Danmark i kortere eller længere tid (fra 11⁄2 måned til næsten 60 år), så har der været adskillige andre, der i perioder har gjort krav på eller aspireret til den danske trone på forskellig vis.
 Nogle af de første tronprætendenter, vi kender til i danmarkshistorien, gør sig gældende i 810'erne, hvor der var mange hurtige tronskift i perioden 812-814.
 Nogle tronprætendenter lykkedes efter et antal forsøg med at blive konger f.eks. Svend Estridsen, men for de fleste af dem, vi vil betegne som tronprætendenter, forblev ambitionen om en titel som konge af Danmark uopfyldt.
 Der findes vist ingen samlet oversigt over alle mulige tronprætendenter til den danske trone gennem tiden, men en væsentlig del af dem, der har været tale om, kan findes her.
 Den regerende danske monarks afstamning
 De fleste monarkier i det 21. århundrede baserer sig på princippet om, at monarkens rolle er arvelig, og at de skiftende monarker derfor helst skal tilhøre den samme slægt. Enkelte monarkier, som f.eks. Malaysia og Vatikanet er dog valgmonarkier, hvorfor der ikke er en given slægtsmæssig forbindelse mellem de skiftende statsoverhoveder.
 I Danmark har langt de fleste regenter, der har fulgt efter hinanden, tilhørt den samme slægt eller haft en fælles afstamning. Det betyder ikke som udgangspunkt, at den siddende monark nedstammer fra alle forgængerne, da flere af disse ikke har (kendte) efterkommere til vore dage, men det betyder dog, at den regerende monark nedstammer fra et ganske betragteligt antal af sine forgængere i embedet.
 I det 21. århundrede ses det derfor, at den regerende monark i Danmark nedstammer fra mere end halvdelen af samtlige de danske monarker og regenter der har været, siden Gorm d. Gamle regerede i det 10. århundrede. For de danske regenter, der regerede før Gorm d. Gamle er oplysningerne om deres efterkommere dog ofte behæftet med ganske stor usikkerhed, hvorfor et dækkende billede af disse familieforhold ikke lader sig tegne med sikkerhed.
 Afstamning fra tidligere danske monarker
 Følgende tidligere danske monarker/regenter kan den nuværende regerende danske monark med sikkerhed eller med stor sandsynlighed spore sin afstamning tilbage til:
 Konger før Svend Estridsen
 Harald danernes konge (regerede i 700-tallet)
 Harald Klak
 Hardeknud ('Knud 1.')
 Gorm den Gamle
 Knud Danaást
 (Harald Blåtand)
 Svend Tveskæg
 Middelalderens konger (1047-1448)
 Svend Estridsen
 Knud den Hellige
 Erik Ejegod
 Niels
 Magnus den Stærke
 Harald Kesja
 Knud 5.
 Valdemar den Store
 Valdemar Sejr
 Erik Plovpenning
 Abel
 Christoffer 1.
 Erik Klipping
 Oldenborgske og Glücksborgske monarker
 Christian 1.
 Hans
 Christian 2.
 Frederik 1.
 Christian 3.
 Frederik 2.
 Christian 4.
 Frederik 3.
 Christian 5.
 Frederik 4.
 Christian 6.
 Frederik 5.
 Christian 9.
 Frederik 8.
 Christian 10.
 Frederik 9.
 Pantelensherrer mm. fra den 'kongeløse tid'
 Pånær i Skåne, var der ingen konge i Danmark i perioden 1332-1340. Derimod sad en række pantelensherrer inde med den reelle magt i det meste af riget. Den senere Oldenborgske og Glücksborgske danske kongeslægt nedstammer tillige fra begge de to vigtigste af disse pantelensherrer.
 Johan den Milde
 Gerhard af Holsten
 Det nuværende danske kongehus nedstammer ikke' fra nogen af de to svenske konger (Magnus Smek og hans søn), der i perioden 1332-1360 regerede Skånelandene i personalunion med Sverige.
 Monarker som den regerende kongefamile ikke nedstammer fra
 Et mindre antal af de monarker, der har været i Danmark, har kendte efterkommere til vore dage, uden at de dog er eller kan påvises at være forfædre til nutidens danske kongefamilie. Det drejer sig om følgende konger:
 Christoffer 2.
 Christian 7.
 Frederik 6.
 Endvidere er der et par konger, hvis efterslægt vist endnu ikke er undersøgt fuldt ud, men hvor det altså ikke (på nuværende tidspunkt) kan påvises, at de er stamfædre til den nuværende danske kongefamilie. Det drejer sig om:
 Magnus den Gode
 Christian 8.
 Kongemagtens styreformer gennem tiden
 Kongen (eller dronningen) har altid været et nationalt samlingspunkt, og det er også regentens vigtigste opgave i dag. Kongen har dog før haft meget magt, og er gået fra at være hyldet på et landsting eller fællesting til at blive valgt af Rigsrådet og styret af adelsmænd, derefter få den uindskrænkede magt, for til sidst at blive folkets samlingspunkt og Danmarks upolitiske diplomat.
 Valgkongedømme
 Indtil 1660 var Danmark et valgkongedømme; kongen blev valgt af folket selv. Fordi kongen blev valgt, kunne alle i teorien blive konger, men stormændene holdt sig som regel til den ældste søn af den forhenværende konge. Dette var muligvis fordi, man anså kongeslægten for at være guddommeligt udvalgt; og de danske konger hævdede da også at stamme fra Skjold, der skulle have været søn af den nordiske gud Odin (derfor kaldte de danske konger sig undertiden skjoldunger). Så selvom riget var et valgkongedømme, var det stadig vigtigt at den samme slægt blev på tronen.
 Da valgkongedømmet ikke havde nogen fast tronfølgelov var kongeværdigheden heller ikke begrænset til mandslinjen. Svend Estridsen kunne derfor godt blive konge, selvom han nedstammede fra Svend Tveskæg gennem sin mor og ikke sin far, og Margrete 1. kunne blive regent, selvom hun var en kvinde.
 Det var en gammel tradition, at kongerne skulle vælges på de tre landsting i Viborg, Ringsted og Lund (ét ting i Jylland, Sjælland og Skånelandene). Denne procedure betød, at der kunne være op til tre konger samtidig ved en deling af riget. For eksempel udbrød borgerkrigen 1146-1157, da Svend Grathe blev slået til konge i Ringsted og Lund, mens Knud 5. blev det samme i Viborg. Senere i 1154 kom Valdemar til som den tredje konge, og i sommeren 1157 indgik de tre så et forlig om at dele riget mellem sig, et forlig der dog i praksis blot holdt nogle uger.
 Valgretten tilkom alle frie, våbenføre mænd, men i 1200-tallet blev Rigsrådet dannet. Rigsrådet var en forsamling af højst 30 af de mest magtfulde stormænd i Danmark. Dette betød en indskrænkning af valgkredsen, og stormændene kunne dermed lettere få valgt en konge efter deres forgodtbefindende. I 1282 under Erik Klipping blev håndfæstningen indført. Kongen skulle altid underskrive håndfæstningen, hvori han lovede gode kår til folket (og især til stormændene, der forhandlede med kongen om håndfæstningen). Stormændenes formål med håndfæstningen var dog først og fremmest at begrænse kongens magt og holde fast på stormændenes privilegier, da kongen risikerede afsættelse, hvis han brød den.
 Kongens magt var således på den tid indskrænket af de bestemmelser, som håndfæstningerne indeholdt, hvilket ofte betød, at adelen med håndfæstningens bestemmelser kunne sætte grænser for kongens midler og muligheder.
 Arvekongedømme
 Indførelsen af Enevælden
 I 1660 efter anden Karl Gustav-krig indkaldte kong Frederik 3. til stændermøde 8. september. Formålet var at finde en løsning på den skrækkelige finanssituation, krigen havde forårsaget. Men en allieret gejstlighed og borgerskab fik finansforhandlingerne i baggrunden til fordel for et spørgsmål om selve rigets forfatning. 8. oktober 1660 foreslog de at indføre arveligt monarki for at beskære adelens privilegier. 13. oktober gav adelen efter for presset fra konge, kirke og borgerskab og Frederik 3. blev herefter arvekongehyldet. Kongen benyttede herefter den efterfølgende tid til at underskrive Enevoldsarveregeringsakten, hvilket også gjorde kongen enevældig. I 1665 blev Kongeloven (enevældens grundlov) endvidere udstedt.
 Da enevælden var vedtaget betød det, at kongen gik fra at være stormændenes leder, som de selv valgte og afsatte, til at være leder for hele riget og have magten over alt og alle.
 Indførelsen af Konstitutionelt monarki
 Efter revolutionsbølgerne i Europa (især i Frankrig) i 1848 opstod et ønske om en demokratisk grundlov. I 1849 blev grundloven vedtaget og dermed blev Danmark et konstitutionelt monarki og kongens magt indskrænket kraftigt.
 Kongen (eller dronningen) fik derefter den opgave at repræsentere Danmark diplomatisk udadtil og være et folkeligt samlingspunkt. Desuden har monarken siden 1909 været den, der udnævnte de kongelige undersøgere, der er blevet benyttet i forbindelse med forhandlinger om dannelsen af en ny regering efter et folketingsvalg.
 Fodnoter
 Kilder
 Litteratur
 Fabricius, Knud (1944). Danmarks konger, København: Jespersen og Pio
 Lauring, Palle (1961). Regis Daniae – Danske konger på mønter og medaljer, København: Høst & Søn.
 Paludan-Müller, Caspar (1971). De første konger af den Oldenborgske slægt, København: C.A. Reitzels Forlag
 Jørgensen, Stig (1987): Danmarks kongemagt og dens fødsel, Aarhus: Aarhus Universitetsforlag.
 Lauring, Palle (1990). Danmarks konger, 2. udgave, København: Høst & Søn.
 Scocozza, Benito (1997). Politikens bog om danske monarker, København: Politikens Forlag.
 Nielsen, Kay (1998). Danmarks konger og dronninger, 3. udgave, Askholm.
 Lauring, Palle (1998). Danske konger og dronninger, København: Høst & Søn.
 Stilling, Niels Peter (2000). Politikens bog om Danmarks kirker, København: Politikens Forlag.
 Bisgaard, Lars (2004). Danmarks konger og dronninger, København: Gyldendal.
 Olsen, Rikke Agnete (2005). Kongerækken, København: Lindhardt og Ringhof.
 Turèll, Chili (2005). Danske konger & dronninger – En Illustreret Hurtig-Guide, Gudrun.
 Nielsen, Kay (2007). Danmarks kongelige familier i 1000 år, Askholm.
 Aamund, Jane (2007). Bag damen stod en Christian – Uhøjtidelige portrætter af kongerækkens Christianner og de kvinder, de levede med., 3. udgave, København: Høst & Søn.
 Falbert, Bent (2008). Kongerækken forfra og bagfra, København: Ekstra Bladets Forlag.
 Krambs, Karsten (2009). Vikingetidens konger, Underskoven.
 Hartmann, Nils (2010). Historien om Danmarks konger og dronninger fortalt for børn, København: Gyldendal.
 Dehn-Nielsen, Henning (2010). Danmarks konger og regenter, 3. udgave, København: Bogforlaget Frydenlund.
 Lyngby, Thomas (2013). Danmarks første konger, Hillerød: Det Nationalhistoriske Museum på Frederiksborg.
 Lund, Niels (2020). Jellingkongerne og deres forgængere, Gylling: Vikingeskibsmuseet i Roskilde.
 Rosborn, Sven & Tomas Sielski (2021). Vikingekongens guldskat'', Malmø: Rivengate AB.
 Eksterne henvisninger
 Kongerækken – Kongehuset – på kongehuset.dk
 danmarkshistorien.dk : Kongerækken
 Kongerækken | Gyldendal – Den Store Danske
 66 danske monarker – på fredericiashistorie.dk
 Danmarks Konger
 Den danske kongerække – Danish monarchs – på GENI.com
 Danske Monarker fra Gorm den Gamle – på roennebech.dk
 Gorm den Gamles stamtræ – på kongehuset.dk
 Oldenborgernes stamtræ – på kongehuset.dk
 Glückborgernes stamtræ – på kongehuset.dk
 Se også
 Konge
 Dronning
 Danske sagnkonger
 Danmarks dronninger
 Chlochilaicus
 Steder opkaldt efter danske kongelige
 Den danske tronfølge
 Nuværende suveræne monarker
 Danmarks historie
 Danmark
 Danmark i middelalderen


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 15.2.2014
 LV
 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
 C 45/36
 Prasība, kas celta 2013. gada 25. novembrī — Oracle America/ITSB — Aava Mobile (“AAVA CORE”)
 (Lieta T-618/13)
 2014/C 45/63
 Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
 Lietas dalībnieki
 Prasītāja: Oracle America, Inc. (Wilmington, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis — T. Heydn, advokāts)
 Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
 Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Aava Mobile Oy (Oulu, Somija)
 Prasītājas prasījumi:
 —
 atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2013. gada 11. septembra lēmumu lietā R 1369/2012-2 un
 —
 piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
 Pamati un galvenie argumenti
 Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece
 Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “AAVA CORE” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 38. un 42. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 9 712 811
 Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja
 Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas vārdiskas preču zīmes “JAVA” reģistrācija Nr. 6 551 626 attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16., 35., 37., 38., 41., 42. un 45. klasē; visās Eiropas Savienības dalībvalstīs plaši pazīstama preču zīme “JAVA” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 38. un 42. klasē
 Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt pilnībā
 Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt
 Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 8. panta 5. punkta pārkāpums


type: contracts

text:
 Svarīgs juridisks paziņojums
 |
 22006A1031(01)
 Nolīgums starp Eiropas Kopienu un Čīles Republiku par dažiem gaisa pārvadājumu pakalpojumu aspektiem
 Oficiālais Vēstnesis L 300 , 31/10/2006 Lpp. 0046 - 0052
 Nolīgumsstarp Eiropas Kopienu un Čīles Republiku par dažiem gaisa pārvadājumu pakalpojumu aspektiemEIROPAS KOPIENA (turpmāk "Kopiena"),no vienas puses, unČĪLES REPUBLIKA,no otras puses,(turpmāk "Puses"),IEVĒROJOT, ka starp desmit dalībvalstīm un Čīles Republiku ir noslēgti divpusēji nolīgumi par gaisa pārvadājumu pakalpojumiem, kuros ietvertie noteikumi ir pretrunā Kopienas tiesību aktiem,IEVĒROJOT, ka Kopienai ir ekskluzīva kompetence attiecībā uz vairākiem aspektiem, kas var tikt iekļauti divpusējos gaisa pārvadājumu pakalpojumu nolīgumos starp dalībvalstīm un trešām valstīm,IEVĒROJOT, ka saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem Kopienas gaisa pārvadātājiem, kas veic uzņēmējdarbību kādā dalībvalstī, ir tiesības uz nediskriminētu piekļuvi lidojuma maršrutiem starp dalībvalstīm un trešām valstīm,ŅEMOT VĒRĀ nolīgumus starp Kopienu un atsevišķām trešām valstīm, kas nodrošina šo trešo valstu valstspiederīgajiem iespēju kļūt par tādu gaisa pārvadātāju īpašniekiem, kam dalībvalstis piešķīrušas licenci,ATZĪSTOT, ka tos noteikumus divpusējos gaisa pārvadājumu pakalpojumu nolīgumos starp dalībvalstīm un Čīles Republiku, kuri ir pretrunā Kopienas tiesību aktiem, ir jāsaskaņo ar šiem Kopienas tiesību aktiem, tādējādi izveidojot stabilu juridisko pamatu gaisa pārvadājumu pakalpojumiem starp Kopienu un Čīles Republiku un saglabājot šo gaisa pārvadājumu pakalpojumu nepārtrauktību,IEVĒROJOT, ka Kopienas mērķis šajās sarunās nav palielināt kopējo gaisa pārvadājumu pakalpojumu apjomu starp Kopienu un Čīles Republiku, ietekmēt līdzsvaru starp Kopienas gaisa pārvadātājiem un Čīles Republikas gaisa pārvadātājiem vai apspriest grozījumus esošajos divpusējos gaisa pārvadājumu pakalpojumu nolīgumos par satiksmes tiesībām,IR VIENOJUŠĀS PAR TURPMĀKO.1. pantsVispārēji noteikumi1. Šajā nolīgumā "dalībvalstis" ir Kopienas dalībvalstis. "CLAC dalībvalstis" ir Latīņamerikas Civilās aviācijas komisijas dalībvalstis.2. Šā nolīguma I pielikumā uzskaitītajos nolīgumos esošās atsauces uz tās dalībvalsts valstspiederīgajiem, kas ir attiecīgā nolīguma Puse, uzskata par atsaucēm uz dalībvalstu valstspiederīgajiem.3. Šā nolīguma I pielikumā uzskaitītajos nolīgumos esošās atsauces uz tās dalībvalsts gaisa pārvadātājiem un aviosabiedrībām, kas ir attiecīgā nolīguma Puse, uzskata par atsaucēm uz attiecīgās dalībvalsts norādītajiem gaisa pārvadātājiem un aviosabiedrībām.2. pantsNorādīšana, atļauju izsniegšana un atsaukšana1. Šā panta 2. un 3. punkts aizstāj atbilstīgos noteikumus pantos, kas uzskaitīti attiecīgi II pielikuma 1. un 2. punktā, saistībā ar, attiecīgi, gaisa pārvadātāju norādīšanu, ko veic attiecīgā dalībvalsts, atļaujām, ko tiem piešķir Čīles Republika, un gaisa pārvadātāju atļauju atteikumu, atsaukšanu, apturēšanu vai ierobežošanu. Šā panta 4. un 5. punkts aizstāj atbilstīgos noteikumus pantos, kas uzskaitīti attiecīgi II pielikuma 1. un 2. punktā, saistībā ar, attiecīgi, gaisa pārvadātāju norādīšanu, ko veic Čīles Republika, atļaujām, ko tiem piešķir attiecīgā dalībvalsts, un gaisa pārvadātāju atļauju atteikumu, atsaukšanu, apturēšanu vai ierobežošanu.2. Saņemot kādas dalībvalsts norādi, Čīles Republika ar mazāko iespējamo procedūras kavēšanos piešķir atbilstīgas atļaujas, ja:a) gaisa pārvadātājs saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu veic uzņēmējdarbību norādītājas dalībvalsts teritorijā, un tam ir derīga darbības licence saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem;b) dalībvalsts, kas ir atbildīga par aviācijas uzņēmuma sertifikāta izdošanu, īsteno un nodrošina efektīvu reglamentējošu gaisa pārvadātāja kontroli, un norādē ir skaidri identificēta attiecīgā aeronavigācijas iestāde; unc) gaisa pārvadātājs – tieši vai sakarā ar lielākās daļas īpašumtiesībām – pieder un turpina piederēt, dalībvalstīm un/vai dalībvalstu valstspiederīgajiem vai citām valstīm, kas uzskaitītas III pielikumā, un/vai šo citu valstu valstspiederīgajiem, un šīs valstis un/vai šie valstspiederīgie to pastāvīgi faktiski kontrolē.3. Čīles Republika var atteikt, atsaukt, apturēt vai ierobežot dalībvalsts norādīta gaisa pārvadātāja atļaujas, ja:a) gaisa pārvadātājs saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu neveic uzņēmējdarbību norādītājas dalībvalsts teritorijā, vai arī tam nav derīgas darbības licences saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem; vaib) dalībvalsts, kas ir atbildīga par aviācijas uzņēmuma sertifikāta izdošanu, neīsteno vai nenodrošina efektīvu reglamentējošu gaisa pārvadātāja kontroli, vai arī norādē nav skaidri identificēta attiecīgā aeronavigācijas iestāde; vaic) gaisa pārvadātājs – tieši vai sakarā ar lielākās daļas īpašumtiesībām – nepieder dalībvalstīm un/vai dalībvalstu valstspiederīgajiem, vai arī citām valstīm, kas uzskaitītas III pielikumā, un/vai šo citu valstu valstspiederīgajiem, un minētie to faktiski nekontrolē; vaid) Čīles Republika pierāda, ka – saskaņā ar šo nolīgumu īstenojot satiksmes tiesības maršrutā, kas ietver vietu kādā citā dalībvalstī – gaisa pārvadātājs apietu satiksmes tiesību ierobežojumus, ko paredz divpusējais nolīgums starp Čīles Republiku un šo citu dalībvalsti; vaie) gaisa pārvadātājam ir dalībvalsts izsniegts aviācijas uzņēmuma sertifikāts, un starp Čīles Republiku un šo dalībvalsti nav divpusēja nolīguma par gaisa pārvadājumu pakalpojumiem, un Čīles Republikas norādītam pārvadātājam ir atteiktas satiksmes tiesības virzienā uz šo dalībvalsti.Īstenojot savas tiesības saskaņā ar šo punktu, Čīles Republika Kopienas gaisa pārvadātājus nediskriminē valstspiederības dēļ.4. Saņemot Čīles Republikas norādi, dalībvalsts ar mazāko iespējamo procedūras kavēšanos piešķir atbilstīgas atļaujas, ja:a) gaisa pārvadātājs veic uzņēmējdarbību Čīles Republikā; unb) Čīles Republika īsteno un nodrošina efektīvu reglamentējošu gaisa pārvadātāja kontroli un ir atbildīga par aviācijas uzņēmuma sertifikāta izsniegšanu šim pārvadātājam; unc) gaisa pārvadātājs – tieši vai sakarā ar lielākās daļas īpašumtiesībām – pieder CLAC dalībvalstīm un/vai CLAC dalībvalstu valstspiederīgajiem, un to faktiski kontrolē CLAC dalībvalstis un/vai CLAC dalībvalstu pilsoņi, ja vien divpusējā nolīgumā par gaisa pārvadājumu pakalpojumiem starp šo dalībvalsti un Čīles Republiku nav notikusi vienošanās par labvēlīgākiem noteikumiem.5. Dalībvalsts var atteikt, atsaukt, apturēt vai ierobežot Čīles Republikas norādīta gaisa pārvadātāja atļaujas, ja:a) gaisa pārvadātājs neveic uzņēmējdarbību Čīles Republikā; vaib) Čīles Republika neīsteno vai nenodrošina efektīvu reglamentējošu gaisa pārvadātāja kontroli, vai Čīles Republika nav atbildīga par aviācijas uzņēmuma sertifikāta izdošanu; vaic) gaisa pārvadātājs – tieši vai sakarā ar lielākās daļas īpašumtiesībām – nepieder CLAC dalībvalstīm un/vai CLAC dalībvalstu valstspiederīgajiem, un to faktiski nekontrolē CLAC dalībvalstis un/vai CLAC dalībvalstu valstspiederīgie, ja vien divpusējā gaisa pārvadājumu pakalpojumu nolīgumā starp attiecīgo dalībvalsti un Čīles Republiku nav notikusi vienošanās par labvēlīgākiem noteikumiem; vaid) dalībvalsts pierāda, ka – saskaņā ar šo nolīgumu īstenojot satiksmes tiesības maršrutā, kas ietver vietu kādā citā CLAC dalībvalstī – gaisa pārvadātājs apietu satiksmes tiesību ierobežojumus, ko paredz divpusējais nolīgums starp attiecīgo dalībvalsti un šo citu CLAC dalībvalsti.3. pantsTiesības attiecībā uz reglamentējošu kontroli1. Šā panta 2. punkts papildina II pielikuma 3. punktā uzskaitītos pantus.2. Ja dalībvalsts ir norādījusi gaisa pārvadātāju, kura reglamentējošo kontroli īsteno un nodrošina kāda cita dalībvalsts, tad Čīles Republikas tiesības saskaņā ar drošības noteikumiem nolīgumā, kas noslēgts starp dalībvalsti, kura norādījusi gaisa pārvadātāju, un Čīles Republiku, tāpat piemēro gan attiecībā uz drošības standartu pieņemšanu, īstenošanu vai uzturēšanu, ko veic šī cita dalībvalsts, gan attiecībā uz šā gaisa pārvadātāja darbības atļauju.4. pantsNodokļu uzlikšana aviācijas degvielai1. Šā panta 2. punkts papildina atbilstīgos noteikumus pantos, kas uzskaitīti II pielikuma 4. punktā.2. Neskarot citus noteikumus par pretējo, II pielikuma 4. punktā uzskaitītie nolīgumi neliedz dalībvalstij nediskriminējot uzlikt nodokļus, nodevas, maksu vai citus maksājumus par degvielu, ko tās teritorijā piegādā izmantošanai tādu Čīles Republikas norādītu gaisa pārvadātāju lidaparātos, kuri veic lidojumus maršrutā no kādas vietas šīs dalībvalsts teritorijā uz citu vietu šīs dalībvalsts vai citas dalībvalsts teritorijā.3. Neskarot citus noteikumus par pretējo, II pielikuma 4. punktā uzskaitītie nolīgumi neliedz Čīles Republikai nediskriminējot uzlikt nodokļus, nodevas, maksu vai citus maksājumus par degvielu, ko tās teritorijā piegādā izmantošanai tādu dalībvalsts norādītu gaisa pārvadātāju lidaparātos, kuri veic lidojumus maršrutā no kādas vietas Čīles Republikas teritorijā uz citu vietu Čīles Republikas teritorijā vai citas CLAC dalībvalsts teritorijā.5. pantsPārvadājumu tarifi1. Šā panta 2. punkts papildina II pielikuma 5. punktā uzskaitītos pantus.2. Uz tarifiem, ko saskaņā ar kādu no I pielikumā uzskaitītajiem nolīgumiem, kurā ir kāds no II pielikuma 5. punktā uzskaitītajiem noteikumiem, Čīles Republikas norādīti gaisa pārvadātāji piemēro par pārvadājumiem, kas pilnībā veikti Kopienas teritorijā, attiecas Kopienas tiesību akti. Kopienas tiesību aktus piemēro nediskriminējot.3. Uz tarifiem, ko saskaņā ar kādu no I pielikumā uzskaitītajiem nolīgumiem, kurā ir kāds no II pielikuma 5. punktā uzskaitītajiem noteikumiem, dalībvalsts norādīti gaisa pārvadātāji piemēro par pārvadājumiem starp Čīles Republiku un kādu citu CLAC dalībvalsti, attiecas Čīles tiesību akti cenu noteikšanas jomā, un tos piemēro nediskriminējot.6. pantsŠā nolīguma pielikumiŠā nolīguma pielikumi ir tā sastāvdaļa.7. pantsPārskatīšana vai grozīšanaPuses, savstarpēji vienojoties, var jebkurā laikā pārskatīt vai grozīt šo nolīgumu.8. pantsStāšanās spēkā un provizoriska piemērošana1. Šis nolīgums stājas spēkā, kad Puses viena otrai ir rakstiski paziņojušas, ka ir pabeigtas to attiecīgās iekšējās procedūras, kas vajadzīgas, lai nolīgums stātos spēkā.2. Neskarot 1. punktu, Puses piekrīt provizoriski piemērot šo nolīgumu no tā mēneša pirmās dienas, kurš ir pēc datuma, kad Puses viena otrai ir paziņojušas par šim nolūkam vajadzīgo procedūru pabeigšanu.3. Nolīgumi un citi pasākumi starp dalībvalstīm un Čīles Republiku, kas šā nolīguma parakstīšanas dienā vēl nav stājušies spēkā un ko vēl nepiemēro provizoriski, ir uzskaitīti I pielikuma 2. punktā. Šo nolīgumu piemēro visiem šādiem nolīgumiem un pasākumiem, tiem stājoties spēkā vai tos piemērojot provizoriski.9. pantsIzbeigšana1. Ja tiek izbeigts kāds no I pielikumā uzskaitītajiem nolīgumiem, vienlaikus izbeidzas visi šā nolīguma noteikumi, kas attiecas uz attiecīgo I pielikumā uzskaitīto nolīgumu.2. Ja tiek izbeigti visi I pielikumā uzskaitītie nolīgumi, vienlaikus izbeidzas šis nolīgums.TO APLIECINOT, pilnvarotie ir parakstījuši šo nolīgumu.Luksemburgā, divos oriģināleksemplāros, divi tūkstoši piektā gada sestajā oktobrī angļu, čehu, dāņu, franču, grieķu, holandiešu, igauņu, itāļu, latviešu, lietuviešu, maltiešu, poļu, portugāļu, slovāku, slovēņu, somu, spāņu, ungāru, vācu un zviedru valodā.Por la Comunidad EuropeaZa Evropské společenstvíFor Det Europæiske FællesskabFür die Europäische GemeinschaftEuroopa Ühenduse nimelΓια την Ευρωπαϊκή ΚοινότηταFor the European CommunityPour la Communauté européennePer Ia Comunità europeaEiropas Kopienas vārdāEuropos bendrijos varduAz Európai Közösség részérőlGħall-Komunità EwropeaVoor de Europese GemeenschapW imieniu Wspólnoty EuropejskiejPela Comunidade EuropeiaZa Európske spoločenstvoZa Evropsko skupnostEuroopan yhteisön puolestaFör Europeiska gemenskapen+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++Por la República de ChileZa Chilskou republikuFor Republikken ChileFür die Republik ChileTšiili Vabariigi nimelΓια τη Δημοκρατία της ΧιλήςFor the Republic of ChilePour la République du ChiliPer la Repubblica del CileČīles Republikas vārdāČilės Respublikos varduA Chilei Köztársaság részérőlGħar-Repubblika taċ-ĊiliVoor de Republiek ChiliW imieniu Republiki ChilePela República do ChileZa Čilskú republikuZa Republiko ČileChilen tasavallan puolestaFör Republiken Chile+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------I PIELIKUMSNolīguma 1. pantā minēto nolīgumu saraksts1. Gaisa pārvadājumu pakalpojumu nolīgumi starp Čīles Republiku un dalībvalstīm, kuri šā nolīguma parakstīšanas dienā ir noslēgti, parakstīti un/vai tiek piemēroti provizoriski:- Gaisa pārvadājumu pakalpojumu nolīgums starp Čīles Republikas valdību un Beļģijas Karalistes valdību, parakstīts Briselē, 2001. gada 13. septembrī, turpmāk "Čīles–Beļģijas Nolīgums",- Gaisa pārvadājumu pakalpojumu nolīgums starp Dānijas Karalistes valdību un Čīles Republikas valdību, parakstīts Kopenhāgenā, 2001. gada 27. jūnijā, turpmāk "Čīles–Dānijas Nolīgums",- Nolīgums starp Čīles Republikas valdību un Francijas Republikas valdību par gaisa pārvadājumu pakalpojumiem starp un ārpus to attiecīgajām teritorijām, parakstīts Parīzē, 1979. gada 6. decembrī, turpmāk "Čīles–Francijas Nolīgums",- Gaisa pārvadājumu nolīgums starp Vācijas Federatīvo Republiku un Čīles Republiku, parakstīts Santjago de Čīlē, 1964. gada 30. martā, turpmāk "Čīles–Vācijas Nolīgums",- Gaisa pārvadājumu pakalpojumu nolīgums starp Čīles Republikas valdību un Itālijas Republikas valdību, parakstīts Romā, 2002. gada 27. februārī, turpmāk "Čīles–Itālijas Nolīgums",- Nolīgums starp Luksemburgas Lielhercogistes valdību un Čīles Republikas valdību par gaisa pārvadājumu pakalpojumiem starp to attiecīgajām teritorijām, parakstīts Luksemburgā, 2002. gada 25. februārī, turpmāk "Čīles–Luksemburgas Nolīgums",- Gaisa pārvadājumu pakalpojumu nolīgums starp Nīderlandes Karalisti un Čīles Republiku, parakstīts Santjago de Čīlē, 1962. gada 13. jūlijā, turpmāk "Čīles–Nīderlandes Nolīgums",- Projekts Gaisa pārvadājumu pakalpojumu nolīgumam starp Čīles Republiku un Nīderlandes Karalisti par gaisa pārvadājumu pakalpojumiem starp to attiecīgajām teritorijām, parafēts un kā B pielikums pievienots Saskaņotajam protokolam, kas sagatavots Nīderlandes un Čīles Aeronautikas konsultatīvajā apspriedē un parakstīts Santjago de Čīlē, 2001. gada 12. aprīlī, turpmāk "Pārskatītā Čīles–Nīderlandes Nolīguma projekts",- Nolīgums starp Čīles valdību un Spānijas valdību par komerciāliem gaisa pārvadājumu pakalpojumiem, parakstīts Santjago de Čīlē, 1974. gada 17. decembrī, turpmāk "Čīles–Spānijas Nolīgums",- Gaisa pārvadājumu pakalpojumu nolīgums starp Čīles Republikas valdību un Zviedrijas Karalistes valdību, parakstīts Kopenhāgenā, 2001. gada 27. jūnijā, turpmāk "Čīles–Zviedrijas Nolīgums",- Nolīgums starp Čīles Republiku un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti par gaisa pārvadājumu pakalpojumiem, parakstīts Santjago de Čīlē, 1947. gada 16. septembrī, turpmāk "Čīles–AK Nolīgums",- Projekts Nolīgumam starp Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes valdību un Čīles Republikas valdību par gaisa pārvadājumu pakalpojumiem, parafēts un kā B pielikums pievienots Saprašanās memorandam starp Apvienotās Karalistes un Čīles aeronavigācijas iestādēm, kas parakstīts Santjago de Čīlē, 2000. gada 31. maijā, turpmāk "Pārskatītā Čīles–AK Nolīguma projekts".2. Gaisa pārvadājumu pakalpojumu nolīgumi un citi pasākumi, kas parafēti vai parakstīti starp Čīles Republiku un dalībvalstīm un kas šā nolīguma parakstīšanas dienā vēl nav stājušies spēkā un netiek piemēroti provizoriski.--------------------------------------------------II PIELIKUMSI pielikumā uzskaitīto nolīgumu pantu saraksts, kas minēti šā nolīguma 2. līdz 5. pantā1. Dalībvalsts norāde:- Čīles–Beļģijas Nolīguma 3. pants;- Čīles–Dānijas Nolīguma 3. pants;- Čīles–Francijas Nolīguma 4. pants;- Čīles–Vācijas Nolīguma 3. pants;- Čīles–Itālijas Nolīguma 3. pants;- Čīles–Luksemburgas Nolīguma 3. pants;- Pārskatītā Čīles–Nīderlandes Nolīguma projekta 3. pants;- Čīles–Spānijas Nolīguma 3. pants;- Čīles–Zviedrijas Nolīguma 3. pants;- Pārskatītā Čīles–AK Nolīguma projekta 4. pants.2. Atļauju atteikums, atsaukšana, apturēšana vai ierobežošana:- Čīles–Beļģijas Nolīguma 4. pants;- Čīles–Dānijas Nolīguma 4. pants;- Čīles–Francijas Nolīguma 5. pants;- Čīles–Vācijas Nolīguma 4. pants;- Čīles–Itālijas Nolīguma 4. pants;- Čīles–Luksemburgas Nolīguma 4. pants- Čīles–Nīderlandes Nolīguma V pants;- Pārskatītā Čīles–Nīderlandes Nolīguma projekta 4. pants;- Čīles–Spānijas Nolīguma 4. pants;- Čīles–Zviedrijas Nolīguma 4. pants;- Čīles–AK Nolīguma 4. pants;- Pārskatītā Čīles–AK Nolīguma projekta 5. pants.3. Reglamentējošā kontrole:- Čīles–Beļģijas Nolīguma 6. pants;- Čīles–Dānijas Nolīguma 14. pants;- 3. pielikums Protokolam starp Vācijas Federatīvās Republikas un Čīles Republikas aeronavigācijas iestādēm, parakstīts Berlīnē, 1998. gada 2. aprīlī – provizoriski piemērots saskaņā ar Vācijas–Čīles Nolīgumu;- Čīles–Itālijas Nolīguma 6. pants;- Čīles–Luksemburgas Nolīguma 6. pants;- Pārskatītā Čīles–Nīderlandes Nolīguma projekta 6. pants;- Čīles–Zviedrijas Nolīguma 14. pants;- Pārskatītā Čīles–AK Nolīguma projekta 14. pants.4. Nodokļu uzlikšana aviācijas degvielai:- Čīles–Beļģijas Nolīguma 9. pants;- Čīles–Dānijas Nolīguma 6. pants;- Čīles–Francijas Nolīguma 10. pants;- Čīles–Vācijas Nolīguma 6. pants;- Čīles–Itālijas Nolīguma 9. pants;- Čīles–Luksemburgas Nolīguma 15. pants;- Čīles–Nīderlandes Nolīguma III pants;- Pārskatītā Čīles–Nīderlandes Nolīguma projekta 15. pants;- Čīles–Spānijas Nolīguma 5. pants;- Čīles–Zviedrijas Nolīguma 6. pants;- Pārskatītā Čīles–AK Nolīguma projekta 8. pants.5. Tarifi pārvadājumiem Eiropas Kopienā:- Čīles–Beļģijas Nolīguma 12. pants;- Čīles–Dānijas Nolīguma 10. pants;- Čīles–Francijas Nolīguma 9. pants;- Čīles–Vācijas Nolīguma 8. pants;- Čīles–Itālijas Nolīguma 12. pants;- Čīles–Luksemburgas Nolīguma 14. pants;- Pārskatītā Čīles–Nīderlandes Nolīguma projekta 14. pants;- Čīles–Spānijas Nolīguma 8. pants;- Čīles–Zviedrijas Nolīguma 10. pants;- Čīles–AK Nolīguma 9. pants;- Pārskatītā Čīles–AK Nolīguma projekta 7. pants.--------------------------------------------------III PIELIKUMSNolīguma 2. pantā minēto citu valstu saraksts1) Islandes Republika (saskaņā ar Eiropas Ekonomikas zonas līgumu);2) Lihtenšteinas Firstiste (saskaņā ar Eiropas Ekonomikas zonas līgumu);3) Norvēģijas Karaliste (saskaņā ar Eiropas Ekonomikas zonas līgumu);4) Šveices Konfederācija (saskaņā ar Nolīgumu starp Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par gaisa pārvadājumiem).--------------------------------------------------


jurisdiction: US

text:
This is an appeal from a decree, on demurrer to a bill for specific performance of a contract of sale of real estate, sustaining the demurrer and dismissing the bill. The bill was filed by the purchaser against the vendors. The demurrer was sustained on the ground that "the contract is too vague and indefinite to be enforced and no amendment of the bill could remedy this defect."
 The contract was prepared on a printed form of "sales contract — Maryland" supplied by a Washington printer, said by plaintiff at the argument to have been "drafted over a long period of time, with many changes from time to time," and to have been filled in by defendants' agent. On its face the form was prepared for real estate brokers. Whatever the merits or demerits of *Page 568
 the printed form, in this instance it was not filled in very carefully. The contract, dated January 16, 1946, was signed by plaintiff's agent and "accepted" and countersigned by plaintiff and defendants as their "contract." It acknowledges receipt from plaintiff of a "deposit" of $500, "to be applied as part payment of the purchase" of specified property at Landover Hills, Md., "upon the following terms of sale:
 "Total price of property Eight Thousand Four Hundred . . . Dollars ($8400.00).
 "The purchaser agrees to pay Three Thousand Four Hundred . . . Dollars ($3400.00) cash at the date of conveyance, of which sum this deposit shall be a part.
 "The purchaser is to [assume, give,] place, [take] title subject to, a first deed of trust secured on the premises ofsame as above Five Thousand and 00/100 . . . Dollars ($5,000.) due Monthly, 1946, bearing interest at the rate of 5 per cent per annum, payable ____.
 "The balance, of deferred purchase money is to be secured by a XXXXXXXX deed of trust on said property, to be paid in monthly installments of XXXXXXXX Dollars ($XXXXX) or more, including interest at the rate of XXXX per cent per annum, each installment when so paid to be applied, first to the payment of interest on the amount of principal remaining unpaid and the balance thereof credited to principal.
 * * * * * *
 "Within day of settlement days from the date of acceptance hereof by the owner, or as soon thereafter as a report on the title can be secured if promptly ordered, the seller and purchaser are required and agree to make full settlement in accordance with the terms hereof." * * * (Printed words stricken out shown in brackets, and matter filled in italicized.)
 The full "terms of sale" in the printed form cover a familiar method of finance, which was effective in stimulating real estate "booms" before 1929 and in impoverishing "developers" after the booms collapsed. The purchase money was provided for in three unequal *Page 569
 parts, (1) cash, in an amount inadequate to make the balance secure, (2) a first mortgage (e.g., to a savings bank or insurance company), believed to be adequately secured, which furnished additional cash for the vendor, and (3) a junior purchase-money mortgage for the balance, which was not adequately secured. This printed form contains a separate paragraph for each of these three elements. Supra. If the purchaser "assumes" or "takes title subject to" such a first mortgage, the vendor in effect receives the amount of the mortgage. If the purchaser "gives" or "places" such a mortgage to a third person, it is not in terms stated that the proceeds shall be paid to the vendor, but this is clearly implied when the sum of items (1), (2) and (3) is the amount of the "total price of property." If the terms are part cash with a purchase-money mortgage for the entire balance, the second paragraph should be stricken out and the third filled in — or the third might be stricken out and the second filled in as a mortgage to be given to the vendor. If the terms are all cash, the second and third paragraphs should be stricken out, since the vendor is not then interested in where the purchaser gets the money.
 In the instant case we think the terms are all cash, but plaintiff expected to obtain part of the money by "placing" a mortgage on the property. The draftsman of the contract stated this irrelevant fact by filling in the second paragraph for $5,000 and the first for $3,400 (leaving the third blank), instead of filling in the first for $8,400. Filling in the second paragraph was unnecessary but innocuous. Perhaps "give" a mortgage might suggest giving it to the vendors, but "place" a mortgage normally means merely to obtain a loan on mortgage. This is the meaning of the second paragraph when the third is filled in; we think it has the same meaning when the third is left blank. It is, therefore, immaterial whether a contract to "give" the vendors a mortgage for $5,000, "due monthly, 1946," bearing interest at 5 per cent per annum, would be too indefinite to enforce; we do not mean to suggest that it would be. *Page 570
 The lower court held the contract unenforceable because of indefiniteness of the terms of payment, viz., that under the contract plaintiff, having paid $3,400 and "placed" a $5,000 first mortgage, is "at liberty to pay the proceeds to the vendors or use them for any other purpose." For reasons already stated, we think this is not the true construction of the contract. The proceeds of the $5,000 mortgage, plus the $3,400, amount to the full purchase price. If the proceeds are not to be paid to the vendors, then there is no provision at all for payment of the purchase price and the purchaser pays nothing but receives $1,600 from the mortgage. If the proceeds are to be paid to the vendors, then the purchase price is to be paid in full and the paragraph in question, the one preceding and the one following (left blank) all bear a consistent relation to one subject, payment of the purchase price. If the words of the contract were susceptible of two constructions, one of which would produce an absurd result and the other would carry out the purpose of the contract, the latter construction should be adopted. To be specifically enforced, a contract must be definite and certain in all its terms and free from all ambiguity — but need not be worded with logical precision or in grammatical and rhetorical construction.Trotter v. Lewis, 185 Md. 528, 45 A.2d 329, 332.
 The lower court cited Bond v. Weller, 141 Md. 8, 118 A. 142, and Tarses v. Miller Fruit Produce Co., 155 Md. 448,142 A. 522, in which contracts were held too indefinite to be specifically enforced. In Bond v. Weller the contract, after stating the purchase price and specifying that it was to be paid in certain instalments, provided that "A building association loan" was to be "secured" by the vendee and the balance was to be "carried" by the vendor "on a second mortgage with interest." The court said this was "a distinct undertaking on the part of the vendee to pay part of the purchase money by a loan to be obtained by him from a building association, and a like undertaking on the part of the vendor to accept a second mortgage." 141 Md. 11, 118 A. 143. The *Page 571
 contract was held indefinite and uncertain only because it failed to state the respective amounts of the building association mortgage and the second mortgage. In Tarses v. Miller Fruit Produce Co. the contract provided: "Vendor agrees to take back a second mortgage of one thousand ($1,000.00) dollars for one year," to bear interest at 6%, payable quarterly, "at and for the price of ninety-two hundred dollars ($9,200.00)", of which $500 had been paid and the balance was to be paid, "Cash within sixty (60) days." The contract was held uncertain in failing to indicate (1) the property on which the second mortgage was to be given, i.e., whether the property purchased or other property, and (2) if the former, the amount of the first mortgage, i.e.,
 whether limited to the balance of the purchase money ($7,700). Moreover, the decision was based not only on indefiniteness but also on long delay in seeking enforcement. In the instant case the contract leaves no uncertainty as to the amount of the mortgage or the property to be subject to it — though both are irrelevant, since the sale is a cash sale.
 Decree reversed, with costs, and case remanded.


type: wikipedia

text:
Tallinna Pimedate Ööde filmifestival (PÖFF) on Tallinnas iga aasta novembris toimuv rahvusvaheline filmifestival. Tallinna Pimedate Ööde filmifestival kuulub Rahvusvahelise Filmiprodutsentide Liitude Föderatsiooni (FIAPF) otsusega alates 2014. aastast rahvusvaheliselt sertifitseeritud võistlusprogrammiga ehk A-kategooria festivalide hulka.
 PÖFF soovib tutvustada Eesti publikule maailma kino kogu tema värvikuses, pakkudes vaimutoitu mitmele maitsele ja igale vanusele. Festivali korraldab MTÜ Pimedate Ööde filmifestival. PÖFFi missiooniks on maailma filmikultuuri tutvustamine Eesti vaatajatele ja seeläbi filmikultuuri populariseerimine Eestis, filmi- ja kinoprofessionaalide omavahelise suhtluse arendamine rahvuslikul ja rahvusvahelisel tasandil ning Eesti filmikultuuri tutvustamine välisriikides. PÖFF lähtub oma tegevustes vabaühenduste eetikakoodeksist.
 PÖFF koosneb põhiprogrammist, kolmest alafestivalist, võrgustiku- ja koolitusüritusest noortele animahuvilistele ja -professionaalidele ning filmi- ja kaastootmisturust, mis on suunatud filmitööstuse levitajatele.
 PÖFFi iga-aastased suursponsorid on Nordea Pank ja Nordic Hotel Forum. PÖFFi peamised partnerid on Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus, Kultuuriministeerium, Eesti Kultuurkapital, Tartu linnavalitsus, Tallinna Kultuuriväärtuste Amet, Eesti Filmi Sihtasutus, Inimõiguste Keskus, Keskkonnainvesteeringute Keskus, Hasartmängumaksu Nõukogu, Puuetega Inimeste Koda, Lasteombudsman, Tartu Ülikooli Kliinikumi lastekliinik, Tallinna Sadam, Sotsiaalministeerium ja Välisministeerium ning välisriikide fondid ja saatkonnad.
 Ajalugu
 PÖFFi algatajateks olid 1997. aastal Tiina Lokk (Eesti), Jan Erik Holst (Norra), Eva Lille, Kirsi Tykkyläinen (Soome), Mona Jensen, Jesper Andersen, Svend Roed Nielsen ja Anne-Marie Overbye (Taani).. Tänaseni on festivali peakorraldajaks Tiina Lokk.
 Pimedate Ööde filmifestival algas 1997. aastal, mil linastus 25 täispikka filmi tuues kokku 4500 kinokülastust. Festival kasvas kiiresti kahekordistades külastajate arvu aastast aastasse ning tuues Tallinnasse filme kogu maailmast. Kümne aastaga kümnekordistus PÖFFil linastuvate filmide arv, samal ajal kasvas publiku arv veelgi rohkem. Esimeselt fookuselt Põhjamaade kinol on festivali haare laienenud kõigile kontinentidele ja paljudesse žanritesse.
 Alates 2004. aastast antakse välja PÖFFi elutööpreemiat.
 2010. aastal toimus Tallinnas PÖFFi eestvedamisel Euroopa Filmiauhindade Gala.
 2014. aastal sai PÖFF FIAPF filmifestivali sertifikaadi. FIAPF on organisatsioon, mis muuhulgas reguleerib maailma olulisemate filmifestivalide valikut. Selle alusel kuulub PÖFF 15 maailmakuulsa filmifestivali hulka, mille programm ei ole regioonipõhine ning millel on õigus näidata põhivõistlusprogrammis filme kõikidest erinevatest regioonidest.
 MTÜ Pimedate Ööde filmifestival
 MTÜ PÖFFi põhitegevusalaks on iga-aastase Tallinna Pimedate Ööde filmifestivali korraldamine. Lisategevusena korraldatakse filmiüritusi nagu Tartu armastusfilmide festival tARTuFF, Haapsalu õudus- ja fantaasiafilmide festival (HÕFF). Samuti toimuvad iganädalased dokumentaalfilmide linastused Kumu Kunstimuuseumis üritusel Kumu Dokumentaal. Väikese filmiprogrammiga ollakse esindatud ka erinevate projektide raames nagu näiteks Tallinna Vanalinnapäevad, Tallinna Tudengipäevad, Tartu Tudengipäevad, Viljandi Pärimusmuusika Festival jm.
 Alafestivalid
 PÖFF Shorts, lühifilmide ja animatsiooni festival
 Just Film festival, laste- ja noortefilmide festival
 MOFF, mobiilifilmide festival
 Filmiturg Black Market
 Black Market Industry Screenings on filmiturg filmitööstuse professionaalidele: filmitegijatele, levitajatele, produtsentidele, filmide kokkuostjatele tutvustamaks laiema regiooni filme Põhjamaadest, Baltikumist, Kesk- ja Ida-Euroopa riikidest, Venemaalt, Kesk-Aasiast. 2010 aastal toimus esimene kirjandusõiguste turg "Raamat filmiks".
 Filmi- ja kaastootmisturg Baltic Event
 PÖFFi põhiprogrammi ajal toimub filmi- ja kaastootmisturg Baltic Event, mille põhieesmärk on tutvustada rahvusvahelistele filmi- ja teleprofessionaalidele uusimaid Baltimaades valminud mängufilme ning filmitootmisvõimalusi. Baltic Eventi korraldab MTÜ BE.
 18. Tallinna Pimedate Ööde filmifestival
 14.– 30. november 2014
 Pimedate Ööde filmifestivali põhiprogramm 2012, 14.–30. november
 Animafilmide festival Animated Dreams, 19.–23. november
 Laste- ja noortefilmide festival Just Film, 14.–23. november
 Tudengi- ja lühifilmide festival Sleepwalkers, 18.–22. november
 Filmi- ja kaastootmisturg Baltic Event, 24.–28. november
 Black Market Industry Screenings, 24.–28. november
 Ülevaade 2014
 PÖFF toimus 5 linnas, 11 kinos ja 20 erinevas saalis.
 PÖFFi väisas üle 640 akrediteeritud külalise.
 PÖFFil töötas üle 250 vabatahtliku.
 Festivalil oli rekordarv esilinastusi, sh 10 rahvusvahelist ja 9 Euroopa esilinastust.
 Perioodil 1. november – 1. detsember külastati festivali kodulehte www.poff.ee enam kui 250 000 korda. Kokku käidi leheküljel 115 riigist, enim Eestist, Soomest ja USAst.
 Ühe riigi arvestuses osutusid kõige populaarsemateks filmideks Rootsi linateosed. Rootsi filmid “Saja-aastane, kes hüppas aknast välja ja kadus”, “Vääramatu jõud” ja “Tuvi istus oksal ja mõtiskles eksistentsi üle” müüdi kõik esimestena välja.
 Testivali kõige pikem film oli sakslase Edgar Reitzi linateos “Teine kodumaa”, mille pikkus oli 3 tundi ja 45 minutit.
 Auhinnad 2014
 RAHVUSVAHELINE VÕISTLUSPROGRAMM
 Žürii liikmed: Kati Outinen (Soome), Andrei Proshkin (Venemaa), Benson Taylor (Suurbritannia), Tomasz Wasilewski (Poola), Mark Axelrod (USA), Elina Reinold (Eesti)
 GRAND PRIX – (stipendium 10 000 eurot Tallinna linnalt)
LUCIFER (Režissöör Gust van den Berghe, Belgia)
.

PARIM REŽISSÖÖR
– MARAT SARULU (Ümberasumine / Pereezd, Kõrgõzstan)

 PARIM MEESNÄITLEJA –
 EDDIE REDMAYNE (Kõiksuse teooria / Theory of Everything, Suurbritannia)
“
 PARIM NAISNÄITLEJA –
KALKI KOECHLIN (Margarita, kõrrega / Margarita with a straw, India)

PARIM OPERAATOR
 – ERIK PÕLLUMAA (Risttuules, Eesti)

ŽÜRII ÄRAMÄRKIMINE –
REVOLUTSIOONI INGLID / ANGELY REVOLUCII (režissöör Alexey Fedorchenko, Venemaa)

 TRIDENSI LÄÄNEMERE JA PÕHJAMAADE DEBÜÜTFILMIDE VÕISTLUSPROGRAMM

 Žürii liikmed: Dr Martin Botha (Lõuna-Aafrika vabariik), Zaza Urushadze (Gruusia), Anu Veermäe-Kaldra (Eesti)
 TRIDENS PARIMA FILMI AUHIND (stipendium 5000 eurot Tridensilt) –
ELU AKVAARIUMIS / VONARSTRAETI (Režissöör Baldvin Zophoniasson, Island, Soome, Rootsi, Tšehhi)

ŽÜRII ERIAUHIND –
MIS MU NIMI ON / KAK MENJA ZOVUT (Režissöör Nigina Sayullaeva, Venemaa)
„Nüansirikas, kompleksne isa-tütre suhte portree.

PARIM OPERAATOR (stipendium 1000 eurot)
 – FREDRIK WENZEL (Vaikne möire / The Quiet Roar, Rootsi, Norra)

TRIDENSI EESTI FILMI AUHIND (stipendium 3200 eurot)
 – RISTTUULES (Režissöör Martti Helde, Eesti)

 RAHVUSVAHELISE FILMIKRIITIKUTE ÜHINGU (FIPRESCI) AUHIND
 Žürii liikmed: György Báron (Ungari), Nando Salvá (Hispaania), Kaarel Kressa (Eesti)
 TÄNA / EMROUZ (režissöör Reza Mirkarimi, Iraan)

 PÕHJA-AMEERIKA INDIE-FILMIDE KONKURSS
 Žürii liikmed: Judy Ahn (Lõuna-Korea), Yohann Comte (Prantsusmaa), Kristjan Kongo (Eesti)
 PARIM FILM
 – EMME / MOMMY (režissöör Xavier Dolan, Kanada)

 RAHVUSVAHELISE FILMIKLUBIDE FÖDERATSIOONI (FICC) ŽÜRII AUHIND
 Žürii liikmed: Rita Boronyák (Ungari), Odd Vaagland (Norra), Raivo Raam (Eesti)
 DON QUIJOTE

RISTTUULES (režissöör Martti Helde, Eesti)

AASIA FILMIKUNSTI EDENDAMISE VÕRGUSTIKU (NETPAC) ŽÜRII AUHIND
 Žürii liikmed: Ed Lejano (Filipiinid), Bina Paul (India), Rein Kotov (Eesti)
 PARIM FILM
 – ÜMBERASUMINE / PEREEZD (režissöör Marat Sarulu, Kõrgõzstan)
 OIKUMEENILINE ŽÜRII
 Žürii liikmed: Tallinna ja kogu Eesti Metropoliit Stefanus (Eesti Apostlik-Õigeusu kirik), apostellik administraator piiskop Philippe Jourdan (Rooma-Katoliku kirik), peasekretär Erik Tamm (Eesti Evangeeliumi Kristlaste ja Baptistide Koguduste liit), peapiiskop Andres Põder (Eesti Evangeelne Luterlik kirik), metropoliit Kornelius (Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kirik), superintendent Taavi Hollman (Eesti Medotisti kirik)
 PARIM KRISTILIKKE VÄÄRTUSI KANDEV FILM – TÄNA / EMROUZ (Režissöör Reza Mirkarimi, Iraan)
 PUBLIKUAUHIND (stipendium 2000 eurot Tallinna linnalt)
 MIDA ME PIMEDUSES TEEME / WHAT WE DO IN THE SHAWDOS (režissöörid Jemaine Clement, Taika Waititi, Uus-Meremaa)
 ELUTÖÖAUHIND
 MAJA KOMOROWSKA (Poola)
 Viited
 Välislingid
 Tallinna Pimedate Ööde Filmifestivali kodulehekülg
 Festivali videodokumentatsioon
 Olev Remsu. "TÜHJUS JA SÕDA, KÕIGELE LISAKS VEEL SÜÜTUSE KAOTAMINE. PÖFF25" TMK 1/2022.
 Eesti filmifestivalid
 A-klassi filmifestivalid
 Tallinna üritused


text:
 30.7.2015
 SL
 Uradni list Evropske unije
 L 202/53
 SKLEP SKUPNEGA ODBORA EGP
 št. 199/2014
 z dne 25. septembra 2014
 o spremembi Priloge XXI (Statistika) k Sporazumu EGP [2015/1267]
 SKUPNI ODBOR EGP JE –
 ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (v nadaljnjem besedilu: Sporazum EGP) in zlasti člena 98 Sporazuma EGP,
 ob upoštevanju naslednjega:
 (1)
 Izvedbeno uredbo Komisije (EU) št. 228/2014 z dne 10. marca 2014 o spremembi Uredbe (ES) št. 601/2006 o izvajanju Uredbe (ES) št. 184/2005 Evropskega parlamenta in Sveta o statistiki Skupnosti glede plačilne bilance, mednarodne trgovine s storitvami in neposrednih tujih naložb v zvezi z obliko in postopkom prenosa podatkov (1) je treba vključiti v Sporazum EGP.
 (2)
 Prilogo XXI k Sporazumu EGP bi bilo zato treba ustrezno spremeniti –
 SPREJEL NASLEDNJI SKLEP:
 Člen 1
 V točki 19sa (Uredba Komisije (ES) št. 601/2006) Priloge XXI k Sporazumu EGP se doda naslednje:
 „, kakor jo spreminja:
 —
 32014 R 0228: Izvedbena uredba Komisije (EU) št. 228/2014 z dne 10. marca 2014 (UL L 70, 11.3.2014, str. 16).“
 Člen 2
 Besedilo Izvedbene uredbe (EU) št. 228/2014 v islandskem in norveškem jeziku, ki se objavi v Dopolnilu EGP k Uradnemu listu Evropske unije, je verodostojno.
 Člen 3
 Ta sklep začne veljati 26. septembra 2014 pod pogojem, da so bila predložena vsa uradna obvestila v skladu s členom 103(1) Sporazuma EGP (2).
 Člen 4
 Ta sklep se objavi v sklopu EGP Uradnega lista Evropske unije in Dopolnilu EGP k Uradnemu listu Evropske unije.
 V Bruslju, 25. septembra 2014
 Za Skupni odbor EGP
 Predsednik
 Kurt JÄGER
 (1) UL L 70, 11.3.2014, str. 16.
 (2) Navedena ni nobena ustavna zahteva.