text:
Högsta Domstolen referat NJA 2000 s. 202 (NJA 2000:34) - Upphandlingsjuristen AB
 Högsta Domstolen referat NJA 2000 s. 202 (NJA 2000:34)
 NJA 2000 s. 202 (NJA 2000:34)
 T2955-98
 Den som under ett pågående förfarande om inlösen av minoritetsaktier förvärvar aktier som förfarandet gäller har ansetts vara berättigad att inträda som part i förfarandet.
 • 14 kap. 31 § aktiebolagslagen (1975:1385)
 • 13 kap. 7 § rättegångsbalken
 D.H. påkallade i brev till styrelsen för Trygg-Hansa AB skiljeförfarande med begäran att Trygg-Hansa skulle jämlikt 14 kap 9 § (numera 31 §) aktiebolagslagen lösa in hans aktier i Gota AB, vilket bolag dåmera var försatt i konkurs.
 Skiljemålet vilandeförklarades senare i avbidan på utgången av ett skiljeförfarande som hade påkallats av Trygg-Hansa i egenskap av moderbolag. Detta mål avskrevs i maj 1994 sedan Trygg-Hansa återkallat sin talan.
 Sedan D.H. i inlaga till skiljenämnden framställt vissa yrkanden rörande lösenbeloppets storlek förklarade sig Trygg-Hansa inte vara berett att yttra sig över D.H:s yrkanden i sak förrän denne hade styrkt sitt innehav av Gota-aktier vid tidpunkten för påkallelsen. D.H. uppgav härefter att han vid nämnda tidpunkt innehaft 72 500 Gota-aktier av serie A fria och att han innehade samma antal vid årsskiftet 1994/95. Till stöd härför åberopade han intyg av fondkommissionärer. Han anförde vidare att innehavet hade utökats genom förvärv i mars 1995 av 1 320 aktier av samma aktieslag.
 Trygg-Hansa vitsordade att D.H. ägde 72 500 Gota-aktier av serie A vid tidpunkten för påkallelsen men gjorde gällande att han därefter hade avyttrat hela aktieinnehavet. Trygg-Hansa yrkade att skiljenämnden skulle avskriva målet från fortsatt handläggning, eftersom D.H. hade avyttrat hela sitt innehav Gota-aktier efter det att han påkallat inlösen och därmed hade tappat sin rätt att föra talan i föreliggande inlösenförfarande.
 Efter ytterligare skriftväxling meddelade skiljenämnden (advokaten Lars Rahm, f d JustR Jan Ljungar och docenten Gunnar Flodhammar) d 8 dec 1995 skiljedom, i vilken anfördes bl a följande: Domskäl. Enligt 14 kap 31 § 1 st aktiebolagslagen har moderbolag, som självt eller tillsammans med dotterföretag äger mer än 9/10 av aktierna och mer än 9/10 av röstetalet för samtliga aktier i ett dotterbolag, rätt att av de övriga aktieägarna i dotterbolaget lösa in återstående aktier. Den vars aktier sålunda kan lösas in har enligt samma lagrum rätt att få sina aktier inlösta av moderbolaget. Enligt lagrummets andra stycke skall tvist om huruvida rätt eller skyldighet till inlösen föreligger eller om lösenbeloppet prövas av tre skiljemän.
 Det är med stöd av de nu återgivna bestämmelserna som en minoritetsaktieägare kan påkalla skiljeförfarande för att få sådana tvistefrågor prövade som nyss nämnts. En förutsättning för rätten att i skiljeförfarande få föra talan om skyldighet för ett moderbolag till inlösen är givetvis att den som vill föra sådan talan äger aktier i dotterbolaget – utan sådant aktieinnehav saknas talerätt. Och det räcker härvidlag inte att vederbörande har aktier i dotterbolaget vid den tidpunkt då han påkallar skiljeförfarande; avyttrar han under skiljeförfarandets gång en del av aktierna, är hans talerätt begränsad till de aktier som han har i behåll, och avyttrar han medan förfarandet pågår samtliga sina aktier, upphör hans rätt att föra talan om inlösen helt – han är ju då inte längre aktieägare. Talerätten i det pågående skiljeförfarandet kan inte senare återvinnas genom förvärv av andra aktier i dotterbolaget eller genom återförvärv av de tidigare innehavda aktierna. Väl har D.H. i detta sammanhang hänfört sig till 13 kap 7 § RB, en bestämmelse vilken tar sikte på det fallet att käranden på annan överlåter det varom tvistas och som anger att denne andre därefter utan ny stämning får överta kärandens talan i målet sådan denna gestaltar sig vid hans inträde i rättegången. Utan att gå in på vilken betydelse som D.H. menar att denna bestämmelse skulle kunna ha i den i skiljeförfarandet aktuella situationen, må endast framhållas att bestämmelsen inte äger tillämpning på skiljeförfarande, att någon motsvarande bestämmelse möjlig att tillämpa av skiljemän ej finns i lagen om skiljemän, ej heller i annan lagstiftning, samt att det för en analogisk tillämpning av bestämmelsen saknas stöd såväl i lagförarbeten som i rättspraxis. Ej heller finns någon allmän rättsgrundsats enligt vilken en minoritetsaktieägare, som genom avyttring av sina aktier helt förlorat talerätt i sådant skiljeförfarande som det nu är fråga om, kan i samma skiljeförfarande återvinna talerätten genom att på nytt förvärva aktier i det aktuella dotterbolaget. För bedömningen av om talerätt kan återvinnas i nu angivet fall saknar betydelse vad D.H. anfört om att skiljedom i inlösenförfaranden kan överklagas till allmän domstol, och om att aktiebolagslagens inlösenregler skulle vara knutna till aktieinnehav och ej till person.
 När det gäller D.H:s aktieinnehav är mellan parterna ostridigt, att D.H. när han d 10 dec 1992 påkallade skiljeförfarande innehade 72 500 Gota-aktier av serie A. I målet är vidare klarlagt att Trygg-Hansa vid den tidpunkten innehade så många aktier i dotterbolaget att Trygg-Hansa hade lösenrätt. Det får också anses klarlagt att D.H. även i dagsläget innehar aktier i dotterbolaget. Frågan är emellertid om D.H. under hela mellantiden innehaft Gota-aktier.
 Trygg-Hansa har till stöd för sitt påstående att D.H. efter påkallandet av skiljeförfarande avyttrat hela sin post om 72 500 Gota-aktier av serie A åberopat, att en lika stor aktiepost med samma slags aktier vid skilda tidpunkter under förfarandets gång innehafts av två olika aktiebolag i vilka D.H. är styrelseledamot. Att så varit fallet har ej förnekats av D.H.. I sin skrift d 14 juli 1995 har han dock bestritt att han efter påkallelsetidpunkten skulle ha avyttrat hela sitt innehav av Gota-aktier och att han på annan överlåtit kontrollen över dessa aktier. I en senare skrift, daterad d 31 okt 1995, har han emellertid anfört att han visserligen "vid något tillfälle överfört de aktuella aktierna i Gota AB till av D.H. kontrollerade bolag på ett sätt som skulle kunna betraktas som överlåtelser i strikt juridisk mening".
 Det ligger givetvis närmast till hands att på basis av sistnämnda uttalande från D.H:s sida slå fast att D.H. under skiljeförfarandets gång på annan överlåtit äganderätten till sin ursprungliga aktiepost om 72 500 Gota-aktier och därefter återförvärvat samma post. Skulle det emellertid kunna anses råda någon tvekan om vad D.H. verkligen velat uttrycka med de valda ordalagen i uttalandet, är det under alla omständigheter uppenbart att D.H., som härvidlag har bevisbördan, ej förmått visa att han innehaft hela – eller delar av – sin ursprungliga aktiepost under hela den tid skiljeförfarandet pågått. Att en tilläggspost om 1 320 aktier under alla omständigheter är ny i den meningen att den ej omfattas av påkallelsen framgår av D.H:s egna uppgifter; oavsett om D.H., med sin ursprungliga talerätt bibehållen, skulle ha kunnat få även denna tilläggspost prövad i målet, märkes, att D.H. ej visat att nämnda talerätt fanns i behåll vid förvärvet av posten i mars 1995.
 Då D.H. således inte visat sig ha sin ursprungliga talerätt i behåll, skall hans i målet förda talan lämnas utan prövning.
 Domslut. Skiljenämnden lämnar D.H:s talan utan vidare prövning.
 D.H. klandrade skiljedomen genom att väcka talan mot Trygg-Hansa vid Stockholms TR. Han yrkade att TR:n skulle fastställa att han ägde talerätt i kraft av de aktier han ägde vid påkallandet och slutförandet av skiljeförfarandet samt i första hand återförvisa målet till handläggning inför skiljenämnd och i andra hand pröva inlösentvisten i materiellt hänseende genom att fastställa lösenbelopp för aktierna.
 Trygg-Hansa bestred att D.H. hade någon talerätt att påkalla aktieinlösen och bestred också att TR:n hade laglig möjlighet att återförvisa målet till skiljenämnd eller behörighet att företa materiell prövning av inlösentvisten.
 TR:n beslöt att meddela särskild dom över D.H:s yrkanden i huvudsaken "till och med frågan om återförvisning".
 TR:n (chefsrådmannen Prom, rådmannen Tjulander och tingsfiskalen Wallin) anförde i mellandom och deldom d 30 sept 1997: D.H. har till stöd för sitt yrkande om fastställande av bibehållen talerätt anfört: Han ägde 72 500 aktier i Gota AB då han påkallade inlösenförfarandet i december 1992. Under skiljetvisten överlät han äganderätten till aktierna till två bolag som ägdes av honom. Sedan har bolagen överlåtit samma aktier tillbaka till honom. Vid tiden för skiljedomen ägde han 73 820 Gota-aktier.
 I första hand påstås att bibehållandet av talerätten endast förutsätter att den påkallande minoritetsägaren äger aktier vid påkallandetillfället och vid tidpunkten för meddelandet av skiljedomen. I det fall minoritetsägaren avhänder sig aktierna under mellanperioden men sedermera återigen blivit ägare till dem, har talerätten inte gått förlorad. Rättigheter och skyldigheter vid aktieinlösen är något som sammanhänger med själva aktien. Den allmänna meningen i aktiebolagsrättslig doktrin och skiljerättslig praxis är att ett moderbolags påkallelse omfattar samtliga minoritetsaktier vid påkallelsetidpunkten. En överlåtelse efter denna tidpunkt påverkar inte moderbolagets rätt till inlösen av de överlåtna aktierna. Det bör föreligga symmetri i vad avser rättigheter och skyldigheter oavsett om det är moderbolaget eller en minoritetsaktieägare som påkallar inlösen.
 I andra hand gör D.H. gällande att hans talerätt har bibehållits genom partssuccession. En aktieägares rättigheter följer och är oupplösligt förenade med aktierna. Det är i svensk aktiebolagsrätt sedan länge erkänt att när en aktieägare anhängiggjort en talan om inlösen eller klander och under förfarandets gång överlåter aktierna, förvärvaren kan inträda som överlåtarens successor i processen. Principerna om partssuccession är tillämpliga även i skiljeförfaranden, i vart fall analogivis, och när fråga är om ett lagstadgat tvingande skiljeförfarande.
 Aktiebolagslagen och dess förarbeten saknar anvisningar om hur TR:n skulle förfara när ändring sker av beslut i en formell fråga. Bestämmelsen i 14 kap 31 § förutsätter att en skiljedom skall kunna prövas av domstol inte bara när formella fel har förekommit i skiljeförfarandet utan också när en part är missnöjd med skiljemännens bedömning i materiellt hänseende. I detta fall har emellertid inte någon materiell prövning skett av skiljemännen. Med hänsyn till att värderingen av aktierna fordrar särskild sakkunskap synes det vara lämpligast att värderingsfrågan initialt prövas av skiljenämnd. TR:n bör ålägga parterna att utse var sin ny skiljeman, vars uppgift blir att utse ny ordförande så att en ny skiljenämnd därigenom kan konstitueras. Ett annat alternativ är att TR:n utser nya skiljemän.
 Det vore i dag inte möjligt för D.H. att påkalla ett nytt skiljeförfarande eftersom Trygg-Hansa efter D.H:s påkallelse har överlåtit delar av sitt aktieinnehav i Gota.
 Trygg-Hansa har anfört: Det vitsordas att D.H. ägde 72 500 aktier i Gota AB då han påkallade inlösen d 10 dec 1992. Därefter avyttrade han hela sitt innehav. Trygg-Hansa vitsordar inte att D.H. var ägare till de aktier han angivit vid tiden för skiljedomen d 8 dec 1995 men däremot att han var det d 29 dec 1995.
 D.H:s rätt att föra talan om inlösen har gått förlorad i och med att han avyttrat samtliga sina aktier. Det är själva äganderätten till aktierna som konstituerar inlösenrätten. Att D.H. vid ett senare tillfälle återförvärvat aktier återger honom inte hans ursprungliga inlösenrätt. För ett moderbolag gäller i motsvarande fall enligt propositionen till aktiebolagslagen (prop 1975:103 s 531) att moderbolaget tappar sin inlösenrätt om aktieinnehavet under skiljeförfarandets gång går ner under den föreskrivna 90-procentsgränsen. Med hänsyn till bl a den ömsesidighet som minoritetsägarna erhållit, gäller givetvis motsvarande för dem, nämligen att i de fall en minoritet påkallar inlösen måste ett visst aktieinnehav föreligga under hela det förfarande som minoriteten initierat. Påståendet, att reglerna om partssuccession i 13 kap 7 § RB skulle kunna tillämpas analogt, saknar laga grund. Bestämmelsen äger ej tillämpning på skiljeförfaranden och stöd saknas såväl i lagförarbeten som i rättspraxis för en sådan tolkning. Det finns inte heller någon allmän rättsgrundsats enligt vilken en aktieägare, i egenskap av påkallandepart, efter att ha avyttrat sina aktier kan i samma skiljeförfarande återvinna talerätten genom att på nytt förvärva aktier i det aktuella dotterbolaget. Argumenteringen om partssuccession är orimlig även i ljuset av frågan om vilken värderingstidpunkt som skulle vara tillämplig i målet. Påkallandetidpunkten kan självfallet inte tillämpas när påkallandeparten flera år senare återköper aktier i dotterbolaget. Aktierna får därmed värderas vid den tidpunkt då återköpet ägde rum.
 Trygg-Hansa har vidare hänvisat till domskälen i skiljedomen.
 Domskäl. Skiljenämnden har funnit hinder föreligga att pröva D.H:s talan av det skälet att denne saknade talerätt.
 Med talerätt avses behörigheten att vara part i en rättegång rörande den ifrågavarande saken. Huvudregeln är att en part alltid har rätt att föra talan för egen räkning och en utgångspunkt vid prövningen av talerättsfrågor är att talerätten i allmänhet kan bedömas utifrån parternas yrkanden. Undantaget är om det finns bestämmelser om den krets som har rätt att föra talan. Exempelvis kan enligt 9 kap 17 § aktiebolagslagen endast aktieägare, styrelsen, styrelseledamot eller verkställande direktör föra talan mot ett bolagsstämmobeslut. I det fallet torde rätten ha att ex officio pröva frågan om käranden är berättigad att föra klandertalan mot bakgrund av att en dom är bindande även för aktieägare som inte deltagit i rättegången eftersom ett bolagsstämmobeslut enbart kan upphävas genom ett nytt bolagsstämmobeslut eller genom en dom. (Jfr Ekelöf, Rättegång II, 8 uppl s 78.) De frågor som skiljemännen enligt 14 kap 31 § aktiebolagslagen kan pröva i en inlösentvist är om det föreligger en rätt eller skyldighet till inlösen eller om fastställande av lösenbeloppet avseende vissa aktier. Någon uttrycklig regel i aktiebolagslagen om vilka som äger föra en sådan talan finns inte. Vidare tillkommer den civilrättsliga dispositionsrätten parterna, varför parterna kan ingå förlikning om saken. Anledning saknas därför att bedöma talerätten i en legal skiljetvist enligt 14 kap 31 § aktiebolagslagen annorlunda än i fråga om dispositiva tvister i allmänhet, vilket betyder att den som påstår en rätt också äger få sitt påstående prövat i rättegång. Vid en sådan prövning torde det avgörande vara vilken rätt parten har vid tidpunkten för själva prövningen.
 Så som D.H:s yrkande inför skiljenämnden får uppfattas har D.H. yrkat att skiljenämnden skulle fastställa att han hade rätt att få sina aktier inlösta av Trygg-Hansa till visst lösenbelopp. D.H. har alltså i sitt yrkande påstått sig vara materiellt berättigad mot Trygg-Hansa. Han har därför talerätt i målet. Verkan av en aktieöverlåtelse eller ett nyförvärv av aktier är en fråga som rör själva saken. Skiljenämnden har därför inte ägt lämna D.H:s talan utan prövning i sak.
 Tvister av förevarande art skall som ovan anförts prövas av skiljenämnd. Lagen (1929:145) om skiljemän är i huvudsak tillämplig på förfarandet. TR:n kan lagligen inte återförvisa tvisten till skiljemän som skilt sig från sitt uppdrag. Det normala när en skiljedom upphävs är att parterna är hänvisade antingen till ett nytt skiljeförfarande eller till väckande av talan vid domstol. Vid en inlösentvist är dock en skiljenämnd första instans och det föreligger en möjlighet att överklaga skiljedomen på materiell grund till TR:n. Alternativet att väcka talan direkt vid domstol kan därför inte tillämpas vid en inlösentvist. I detta fall står i stället valet mellan att parterna hänvisas till ett nytt skiljeförfarande och att TR:n prövar den överklagade skiljetvisten i materiellt hänseende. Med hänsyn till att skiljenämnden inte gjort någon materiell prövning av saken finner TR:n den lämpligaste lösningen vara att hänvisa parterna till ett nytt skiljeförfarande. Nya skiljeuppdrag måste därför lämnas. Detta ankommer enligt 7 § lagen om skiljemän i första hand på parterna. Om part inte fullgör sin uppgift äger rätten på framställning i särskild ordning utse skiljeman i partens ställe. TR:n finner därför att D.H:s talan bör föranleda att skiljedomen undanröjs och att D.H. förklaras bibehållen vid den rätt till skiljeförfarande som följer av hans påkallande av sådant förfarande d 10 dec 1992. Nytt skiljeförfarande får därefter inledas enligt bestämmelserna i skiljemannalagen.
 Eftersom TR:n på annan grund än den D.H. yrkat och utan att direkt uttala sig i frågan om D.H:s rätt till inlösen funnit att nytt skiljeförfarande bör inledas, finns ej anledning att i denna mellandom, som dessutom är en deldom, pröva D.H:s yrkande om återförvisning till skiljenämnd.
 Domslut. 1. TR:n undanröjer den överklagade skiljedomen.
 2. TR:n förklarar D.H. vara bibehållen sin rätt till skiljeförfarande enligt sitt påkallande d 10 dec 1992 hos Trygg-Hansa om skiljeförfarande.
 TR:n erinrar parterna om deras skyldighet jämlikt 7 § lagen (1929:145) om skiljemän.
 Trygg-Hansa överklagade i Svea HovR och yrkade att HovR:n skulle, med upphävande av TR:ns dom, ogilla D.H:s talan vid TR:n till den del som den prövats genom TR:ns mellan- och deldom eller, i vart fall, att HovR:n skulle upphäva vad TR:n förklarat och i övrigt angett i punkten 2 i sitt domslut.
 D.H. bestred Trygg-Hansas ändringsyrkanden. För det fall HovR:n skulle ändra TR:ns dom såtillvida att parterna inte skulle hänvisas till ett nytt skiljeförfarande, yrkade D.H. att målet skulle återförvisas till TR:n för prövning i materiellt hänseende.
 Trygg-Hansa bestred D.H.:s yrkande om återförvisning.
 HovR:n (hovrättslagmannen Sjögren samt hovrättsassessorerna Peterzén och Zetterstedt) anförde i dom d 4 juni 1998: Domskäl. Parterna har i HovR:n åberopat i allt väsentligt samma grunder och omständigheter beträffande talerättsfrågan som de gjorde inför skiljenämnden och vid TR:n. Trygg-Hansa har i HovR:n därutöver närmare utvecklat sin ståndpunkt i fråga om sitt bestridande av möjligheten att – såsom TR:n gjort under punkten 2 i sitt domslut – hänvisa parterna till ett nytt skiljeförfarande samt i frågan om möjligheten att återförvisa målet till TR:n för prövning i materiellt hänseende – vilket D.H. i andra hand har gjort gällande skall ske.
 Det som parterna här har anfört för sin sak ger inte HovR:n anledning att i någon del frångå TR:ns slutsatser och bedömning. Den överklagade mellan- och deldomen skall alltså stå fast.
 Domslut. HovR:n fastställer TR:ns mellan- och deldom.
 Referenten, hovrättsrådet Sundberg, var skiljaktig och anförde: De tre skiljemännen har meddelat sin skiljedom d 8 dec 1995 i den aktuella skiljetvisten mellan D.H. och Trygg-Hansa; varvid D.H:s talan – på anförda skäl – av en enig skiljenämnd har bedömts inte kunna vinna bifall. D.H. har klandrat skiljedomen. TR:n har enligt sin dom beslutat meddela särskild dom över D.H:s yrkanden i huvudsaken och till och med frågan om återförvisning (till handläggning av skiljenämnd).
 Av utredningen i målet framgår, såvitt nu är av intresse, att D.H. enligt sitt påkallande d 10 dec 1992 på rätt sätt – enligt stadgad lag – hos Trygg-Hansa har begärt skiljeförfarande i fråga om sitt innehav av aktier i Gota. – Det kan i anslutning härtill anmärkas att påkallandetidpunkten är bl a av avgörande betydelse i frågan om vilken värderingstidpunkt som skall vara avgörande för skiljenämndens bedömning i inlösningsfrågan. Skiljenämnden har även att – så som den gjort – pröva frågan om grund för lösningsanspråk över huvud taget föreligger; vilket den enligt min mening gjort – i sådan omfattning och på sätt som behövs – i den nu aktuella inlösningstvisten. Det finns därvid särskilt skäl att erinra om att det primära syftet med inlösningsrätten – enligt lagstiftarens intentioner – är att ge moderbolaget, i förevarande fall Trygg-Hansa, möjlighet att fullt ut utnyttja de organisatoriska fördelar en koncernbildning erbjuder utan att tvingas betala ett oskäligt pris för de utomstående aktierna. Minoritetens rätt att å sin sida påkalla inlösen var nämligen inte någon primär angelägenhet ur lagstiftarens synpunkt. Den kom till mera som en spegelbild av moderbolagets rätt. – Det har i HovR:n inte framkommit att Sveriges anslutning till EU har inneburit någon avgörande förändring i detta synsätt.
 I målet är ostridigt att D.H. inte längre har möjlighet att påkalla ett nytt skiljeförfarande. Det aktieinnehav som han en gång hade, vid påkallandetidpunkten, kan därför nu anses som mer eller mindre värdelöst i inlösningshänseende. Detta har dock inte sin grund i något lagstridigt agerande från Trygg-Hansas sida under inlösningstvistens gång; och D.H. har enligt gällande skyddsbestämmelser haft möjlighet att ta tillvara sin rätt i det av honom påkallade inlösningsförfarandet.
 De rent faktiska och juridiska förhållandena i målet är sådana att skiljenämnden har prövat inlösningstvisten. Den har på anförda skäl i sin dom avgjort saken fullt ut i den omfattning som kan krävas samt därefter skiljt sig från sitt uppdrag. – Skiljedomen har D.H., som han har rätt att göra, begärt att TR:n skall pröva. Skiljedomen kan då prövas av domstol inte bara när formella fel har förekommit vid skiljeförfarandet utan också när en part – såsom i förevarande fall D.H. – är missnöjd med skiljenämndens bedömning.
 I fråga om detta överklagande gör jag följande bedömning. Skiljenämnden har – såvitt här framkommit – vid sitt skiljeförfarande inte begått något formellt fel och skiljedomen är grundad på vad part åberopat inför skiljenämnden; varför jag finner – på grund av de av Trygg-Hansa i målet anförda grunderna och omständigheterna i fråga om talerätten för D.H., vilka skiljenämnden som tidigare tagits upp grundat sitt avgörande på – att det saknas grund för att undanröja den meddelade skiljedomen.
 I fråga om Trygg-Hansas överklagande av TR:ns dom i denna sak gör jag vidare följande bedömning.
 Av de av Trygg-Hansa i målet förebragta och åberopade omständigheterna i sak är det TR:ns dom som skall upphävas i dess helhet; varför jag i enlighet med Trygg-Hansas överklagande – i nu aktuellt hänseende – ogillar D.H:s yrkande i målet om undanröjande av den meddelade skiljedomen. Hans förda klandertalan skall alltså, i nu aktuellt hänseende, inte till någon del vinna bifall. Det är vidare så – i allt fall – att TR:ns förklaring under punkt 2 i sitt domslut enligt min mening saknar stöd i lag, varför detta förordnande redan på grund härav – under alla förhållanden – skall undanröjas.
 Trygg-Hansa (ombud jur kand Anders Lindblad) överklagade och yrkade att HD skulle, med ändring av HovR:ns dom, ogilla D.H:s talan vid TR:n till den del som den prövats i målet eller, i vart fall, undanröja vad som förklarats och i övrigt angivits genom punkt 2 i TR:ns mellandom och deldom.
 D.H. (ombud professorn Erik Nerep) bestred ändring. Målet avgjordes efter föredragning.
 Föredraganden, RevSekr Malm, föreslog i betänkande följande dom: Domskäl. TR:ns avgörande grundar sig på bedömningen att skiljemännen inte ägt beakta vad Trygg-Hansa invänt rörande överlåtelse av aktierna inom ramen för en prövning av om hinder för fortsatt förfarande förelåg. D.H. har emellertid inte åberopat något sådant fel i handläggningen till grund för sin talan.
 Huvudregeln i 17 kap 3 § RB, att domstolarna i dispositiva tvistemål är förhindrade att grunda domen på omständighet som inte har åberopats av part, gäller även i förevarande slag av mål. Någon möjlighet att oavsett invändning av part undanröja skiljedomen, motsvarande den som följer av 50 kap 26-28 §§ RB vid överprövning av domstols dom, är inte given i lag. Grunden för detta torde vara att skiljeförfarandet är anvisat i parternas eget intresse att få tvisten avgjord på ett ändamålsenligt och kostnadseffektivt sätt utan tyngande processföreskrifter. Det ter sig då naturligt att domstolarna inte ingriper mot eventuella brister i handläggningen utöver vad parterna själva påfordrar. Undantag från huvudregeln kan emellertid förekomma. Är den åsidosatta handläggningsregeln avsedd att skydda ett intresse som parterna inte disponerar över, kan rätten ha att ex officio beakta felet.
 Varken i lag eller förarbeten finns något som talar emot att det som hinder för prövning av talan om inlösen av minoritetsaktier kan beaktas att den som inlett förfarandet senare avyttrat aktier. I förfaranden som påkallats av minoritetsaktieägare pekar bl a hänsynen till den som förvärvat aktierna, med tanke på den verkan sakens avgörande kan ha för denne, närmast i motsatt riktning. Någon i praxis fastslagen regel om hur skiljemännen skall hantera frågan i dessa fall finns emellertid inte. Härav följer att domstolarna i målet inte har haft anledning att göra undantag från huvudregeln.
 Det rättegångsfel som sålunda har förekommit kan utan väsentlig olägenhet avhjälpas genom att de av D.H. åberopade grunderna prövas i HD.
 Det finns enligt gällande rätt inte något hinder mot att den minoritetsaktieägare som påkallat skiljeförfarande överlåter de aktier han begärt inlösta. Skiljedomen torde oavsett förvärvarens kännedom om processen komma att ha rättskraft mot denne i huvudsaken. Han har därmed ett sådant intresse i saken att han bör ha en rätt att överta överlåtarens talan i förfarandet. Motsvarande bör gälla för den som efter en vidareöverlåtelse blivit ägare till aktierna. Något bärande skäl för att därvid göra undantag för den ursprunglige ägaren föreligger inte.
 Ett övertagande av den i förfarandet förda talan i nu avsedda fall sker inte genom den civilrättsliga dispositionen köpare och säljare emellan, vilket sammanhänger med att partsställningen i förfarandet är en fråga som ytterst skiljemännen disponerar över. Härav följer att D.H:s åberopande av att han skulle vara berättigad att föra den ursprungligen väckta talan enbart på den grunden att han åter blivit ägare till aktierna inte är ägnat att medföra bifall till klandertalan.
 Den som önskar överta talan får framställa yrkande om detta till skiljemännen, varefter de fattar beslut i saken. För bifall bör det krävas att de överlåtelser som förekommit är klarlagda och visar att det aktuella innehavet omfattar samma aktier som legat till grund för påkallelsen av skiljeförfarandet. Att en förvärvare underlåter att överta talan bör inte hindra en förvärvare i senare led att överta talan.
 I den speciella situation som är för handen i målet är frågan i princip likställd med det sist nämnda fallet. Det är ostridigt att D.H. återförvärvat samma akter som legat till grund för den talan han ursprungligen fört. Han bör därför tillåtas att under åberopande av de överlåtelser som skett föra den talan som grundar sig på påkallelsen av d 10 dec 1992.
 Nu angiven bedömning bygger på de principer om partssuccession som HD ovan funnit tillämpliga och får anses förenlig med vad D.H. i andra hand åberopat till grund för sin talan.
 D.H:s talan innefattar en begäran om ändring av innebörd att tvisten i fråga om inlösen bringas till materiell prövning, antingen av skiljenämnd, genom att saken återförvisas, eller av domstolen. En sådan ändring förutsätter att skiljemännens beslut om att lämna D.H:s talan utan vidare prövning undanröjs.
 Det kunde falla sig naturligt att anse att saken efter undanröjande står på samma punkt som om någon skiljedom aldrig meddelats, varvid skiljenämnden skulle vara behörig att fortsätta handläggningen där den slutade.
 Skiljenämnden skulle i sådant fall utan särskild förklaring från domstolen kunna anses bunden av den bedömning som legat till grund för undanröjandet. Meningarna i frågan torde dock vara delade och det kan inte påräknas att skiljenämnden anser sig behörig att fortsätta ett avslutat förfarande. Särskilt mot bakgrund av uttalanden som gjorts i samband med införandet av lagen (1999:116) om skiljeförfarande (se prop 1998/99:35 s 99 och 230) finns det numera snarare skäl att anta motsatsen.
 Under alla omständigheter står det klart att domstolen utan lagstöd saknar möjlighet att genom beslut om återförvisning ålägga samma skiljenämnd eller ny skiljenämnd att återuppta handläggningen. Likaså saknas det laglig möjlighet för domstolen att lämna ny skiljenämnd bindande anvisningar om förfarandet med samma verkan. Vad TR:n antecknat under punkten 2 i domslutet innefattar i sak en sådan anvisning.
 På grund av det anförda finns det skäl att undanröja vad TR:n fastställt under punkten 2 i domslutet, men ej anledning till annan ändring. Konsekvensen härav får beaktas av TR:n vid prövningen av återstående del av D.H:s talan.
 Domslut. Med ändring av HovR:ns dom bifaller HD såtillvida Trygg-Hansas talan, att vad TR:n fastställt under punkten 2 i domslutet undanröjs.
 HD (JustR:n Magnusson, Svensson, Danelius, referent, och Lennander) beslöt följande dom: Domskäl. I målet är ostridigt att D.H., när inlösenförfarandet enligt aktiebolagslagen (1975:1385) inleddes i december 1992, var ägare till 72 500 aktier i Gota AB och att han, medan målet alltjämt var anhängigt vid skiljenämnden, överlät dessa aktier till två bolag. D.H. har upplyst att dessa bolag i sin tur överlät aktierna till honom innan skiljedomen meddelades d 8 dec 1995 och har vid TR:n, till styrkande av sitt innehav vid denna tidpunkt, ingivit utdrag ur VPC-registret. Det är emellertid oklart om det numera är ostridigt att D.H. vid tidpunkten för skiljedomens meddelande var ägare till aktierna. Om parterna inte är ense på denna punkt, kan det bli nödvändigt att under det fortsatta förfarandet pröva hur det faktiskt förhållit sig därmed. HD bygger emellertid sina fortsatta principiella överväganden på antagandet att D.H., när skiljeförfarandet avslutades, åter hade blivit ägare till de 72 500 aktier som han tidigare överlåtit till de två bolagen. Genom att överlåta sina aktier medan inlösenförfarandet pågick förlorade D.H. sin talerätt inför skiljenämnden. Det återstår emellertid att ta ställning till om han skall anses ha återvunnit sin talerätt genom att senare, innan förfarandet var avslutat, på nytt förvärva aktierna. Den principiella frågan är alltså om en förvärvare av aktier som är föremål för ett pågående inlösenförfarande har rätt att inträda som part i detta förfarande.
 I 14 kap 31-35 §§ (tidigare 9-13 §§) aktiebolagslagen, där förfarandet vid inlösen av minoritetsaktier regleras, finns inga bestämmelser som belyser den ställda frågan. Enligt 14 kap 31 § 2 st aktiebolagslagen i dess lydelse före d 1 april 1999 skulle emellertid vad som var föreskrivet i lagen (1929:145) om skiljemän i tillämpliga delar gälla i fråga om förfarandet inför skiljemännen i inlösenprocesser.
 Lagen om skiljemän ger inte – liksom inte heller den numera gällande lagen (1999:116) om skiljeförfarande – något svar på frågan om den som under ett pågående skiljeförfarande förvärvar tvisteföremålet kan göra anspråk på att få inträda i processen. Något hinder mot att så sker kan dock inte antas föreligga i det normala skiljeförfarandet, under förutsättning att förvärvaren är bunden av skiljeklausulen (jfr om denna fråga NJA 1997 s 866).
 Vägledning kan också sökas i vad som gäller för rättegången i tvistemål, där det finns en uttrycklig bestämmelse om rätt till partsbyte i en pågående rättegång. Enligt 13 kap 7 § 1 st RB gäller nämligen att, när käranden överlåter tvisteföremålet på annan person, denne får utan ny stämning överta kärandens talan i målet.
 Skiljeförfarandet vid inlösen av minoritetsaktier är till skillnad från det normala skiljeförfarandet grundat på lag och inte på avtal mellan parterna. De problem avseende en successors bundenhet av en skiljeklausul som annars kan föreligga har därför inte någon motsvarighet i inlösenförfarandet. Inte heller de frågor om ansvaret för kostnaderna för processen som kan uppkomma vid partsbyten i andra skiljeförfaranden har i princip någon motsvarighet när en ägare av minoritetsaktier överlåter sina aktier, eftersom kostnaderna för inlösenförfarandet vid skiljenämnd enligt 14 kap 31 § 2 st aktiebolagslagen skall – utom i undantagsfall – bäras av det bolag som skall inlösa aktierna.
 Frågan är då om det finns andra skäl som talar emot att den som under ett pågående inlösenförfarande förvärvar aktier inträder som part i detta förfarande.
 Rätten för minoritetsaktieägare att kräva inlösen av aktier har till syfte att ge sådana aktieägare möjlighet att mot ersättning för aktiernas värde snabbt avveckla sitt innehav. Det skulle kunna hävdas att en sådan avveckling bör ske på enklast möjliga sätt och att reglerna bör vara sådana att de inte uppmuntrar till handel med minoritetsaktier som redan begärts inlösta. Det är emellertid klart att överlåtelser av sådana aktier är tillåtna, och det finns knappast skäl att söka motverka sådana transaktioner genom processuella restriktioner. Därtill kommer att det skulle stå förvärvaren fritt, om han inte fick inträda i ett pågående skiljeförfarande, att själv begära inlösen av aktierna i ett separat skiljeförfarande, och den dubblering av förfarandena som härigenom skulle uppkomma ter sig föga rationell och onödigt kostsam. Om efter avslutad behandling vid skiljenämnden talan väcks vid domstol med stöd av 14 kap 31 § 2 st aktiebolagslagen, är det för övrigt tydligt att bestämmelserna i 13 kap 7 § 1 st RB blir tillämpliga på det fortsatta domstolsförfarandet, vilket även det talar för att en motsvarande rätt för en förvärvare av aktier att inträda som part i inlösenförfarandet skall föreligga vid skiljenämnden.
 Övervägande skäl får således anses tala för att partsbyte efter mönster av 13 kap 7 § RB är i princip tillåtet i inlösenförfaranden.
 I förevarande fall har HD antagit att D.H., sedan han till två bolag avyttrat de aktier som var föremål för inlösenförfarandet, på nytt förvärvat samma aktier från dessa bolag. De två bolagen hade, enligt vad nyss sagts, möjlighet att inträda i processen i D.H:s ställe, och D.H. kunde i sin tur ersätta de båda bolagen som part i processen. Det förhållandet att bolagen inte utnyttjade sin möjlighet att delta i förfarandet utgör inte skäl för att hindra D.H., sedan han på nytt blivit ägare till aktierna, att uppträda som part i processen inför skiljenämnden. Han skall således efter sitt återförvärv av aktierna anses på nytt ha haft talerätt i inlösenförfarandet.
 I skiljedomen lämnades D.H:s talan utan vidare prövning på grund av att D.H. inte fortlöpande under hela skiljeförfarandet varit ägare till aktierna i fråga. Av de skäl som nyss anförts hade skiljenämnden inte bort avsluta förfarandet på denna grund.
 Trygg-Hansa har i HD i första hand yrkat att D.H:s talan vid TR:n skall ogillas till den del som prövats i målet. Detta yrkande får antas syfta till att TR:ns undanröjande av skiljedomen skall upphävas och att som en följd härav skiljenämndens beslut att lämna D.H:s talan utan vidare prövning skall stå fast. En sådan utgång skulle emellertid vara oförenlig med den syn på talerättsfrågan som utvecklats i det föregående. Trygg-Hansas förstahandsyrkande kan därför inte vinna bifall.
 Det blir under sådana omständigheter nödvändigt att ta ställning till var den vidare prövning av inlösenfrågan som skiljenämnden funnit sig inte böra utföra nu skall ske. Trygg-Hansa har inte framställt något alternativt yrkande i denna del.
 Skiljenämnden har avgjort frågan om D.H:s talerätt i form av en skiljedom. Enligt 14 kap 31 § 2 st aktiebolagslagen kan part som är missnöjd med en sådan skiljedom angripa den genom att väcka talan vid TR, och det ankommer härefter i princip på TR:n att själv pröva föreliggande tvistefrågor om rätt till inlösen och om lösenbeloppet. Så bör ske i förevarande fall.
 TR:ns dom skall således undanröjas och målet återförvisas till TR:n för fortsatt behandling. Under sådana förhållanden saknas anledning att ta ställning till Trygg-Hansas andrahandsyrkande rörande de anvisningar som TR:n lämnat för ett kommande skiljeförfarande.
 Domslut. Med ändring av HovR:ns dom undanröjer HD TR:ns dom och återförvisar målet till TR:n för fortsatt behandling.
 JustR Victor var skiljaktig beträffande motiveringen och anförde: Enligt aktiebolagslagen (1975:1385) i dess ursprungliga lydelse kunde en skiljedom i en tvist om inlösen av aktier i dotterbolag endast klandras på formell grund i enlighet med bestämmelserna i lagen (1929:145) om skiljemän. Bestämmelserna om klander ansågs analogt tillämpliga även på beslut varigenom skiljeförfarandet avslutats utan prövning av saken (jfr NJA 1975 s 536 och 1990 s 419 samt numera 36 § lagen (1999:116) om skiljeförfarande). Genom en lagändring år 1984 öppnades en möjlighet att klandra skiljedomar av det aktuella slaget även på materiell grund och således få själva sakfrågan prövad i domstol (jfr prop 1983/84:184 s 18 f).
 Skiljenämnden fann vid sin prövning att D.H. inte visat sig ha sin ursprungliga talerätt i behåll och lämnade i skiljedom på den grunden D.H:s talan utan vidare prövning. I TR:n gjorde D.H. gällande att han äger talerätt i inlösentvisten samt yrkade i första hand att målet skulle återförvisas till handläggning inför skiljenämnd och i andra hand att TR:n skulle pröva tvisten i materiellt hänseende. I sin dom har TR:n prövat D.H:s förstahandsyrkande. Målet får i den delen anses avse klander av skiljedomen på formell grund.
 Efter klander på formell grund kan allmän domstol upphäva en skiljedom. Någon möjlighet att återförvisa tvisten till handläggning inför skiljenämnd föreligger däremot inte. D.H:s förstahandsyrkande har därför inte kunnat vinna bifall i TR:n. Något av detta yrkande oberoende yrkande om att TR:n skulle upphäva den meddelade skiljedomen har D.H. inte framställt. TR:n har således inte haft någon grund för att undanröja skiljedomen.
 Med ändring av HovR:ns dom skall därför TR:ns dom undanröjas och målet återförvisas till TR:n för fortsatt behandling.
 HD:s dom meddelades d 27 april 2000 (mål nr T 2955-98).


type: wikipedia

text:
Ciper (; ), uradno Republika Ciper, (; ) je evrazijska otoška država v vzhodnem delu Sredozemlja južno od Turčije, zahodno od Levanta, severno od Egipta in vzhodno-jugovzhodno od Grčije.
 Ciper je tretji največji otok v Sredozemskem morju in eden najbolj priljubljenih turističnih krajev, saj ga vsako leto obišče čez 2,4 milijona turistov. Nekdanja britanska kolonija se je leta 1960 osamosvojila od Združenega kraljestva in leta 1961 postala članica Skupnosti narodov (Commonwealth of Nations). Republika Ciper je razvita država, od 1. maja 2004 tudi članica Evropske unije. 1. januarja 2008 je kot svojo valuto uvedla evro.
 Republika Ciper obsega ozemlje skoraj celega otoka, vendar nadzoruje le južni dve tretjini tega ozemlja. Severni del otoka je leta 1974 zasedla Turčija in ustanovila Turško republiko Severni Ciper, čeprav te države razen Turčije ne priznava nobena druga država. V naslednjih desetletjih je severni del postal naseljen skoraj izključno s Turki, južni dve tretjini pa z Grki, tako da obema ozemljema včasih pravimo »grški del« in »turški del« Cipra. V letih 2003 in 2004 so pod okriljem Organizacije združenih narodov tekla pogajanja za vnovično združitev obeh delov otoka, vendar je grški del zavrnil pogoje združitve. Tako se je Evropski uniji pridružil le grški del otoka.
 Etimologija
 Najzgodnejše potrjeno sklicevanje na Ciper je mikenska grščina 𐀓𐀠𐀪𐀍, ku-pi-ri-jo, iz 15. stoletja pred našim štetjem, kar pomeni 'ciprski' (grško: Κύπριος), napisano v linearni pisavi B. Klasična grška oblika imena je Κύπρος (Kýpros).
 Etimologija imena ni znana. Predlogi vključujejo:
 grška beseda za vednozeleno cipreso (Cupressus sempervirens), κυπάρισσος (kypárissos)
 grško ime kane (Lawsonia alba), κύπρος (kýpros)
 eteociprska beseda za baker. Na primer, domneva se, da ima korenine v sumerski besedi za baker (zubar) ali za bron (kubar) zaradi velikih nahajališč bakrene rude, najdenih na otoku.
 S čezmorsko trgovino je otok dal ime klasični latinski besedi za baker z besedno zvezo aes Cyprium, 'ciprska kovina', kasneje skrajšana na Cuprum.
 Standardno poimenovanje, ki se nanaša na Ciper ali njegovo prebivalstvo ali kulturo, je Cypriot. Uporabljata se tudi izraza Cypriote in Cyprian, čeprav redkeje.
 Uradno ime države v grščini se dobesedno prevede v 'Ciprska republika', vendar se ta prevod uradno ne uporablja; Namesto tega se uporablja 'Republika Ciper'.
 Zgodovina
 Arheološke najdbe kažejo, da je bil Ciper naseljen že v kameni dobi pred kakšnimi 11.000 leti. Otok je dobil svoj grški značaj po naselitvi Mikencev v času med 13. in 11. stoletjem pr. n. št. Sredi 9. stoletja pr. n. št. so obalna področja Cipra dosegli Feničani in se tam naselili. Ustanovili so tudi glavno mesto Kition. Kasneje se je menjalo več vladarjev in sicer Asirci, Egipčani in do 4. stoletja pr. n. št. Perzijci. Med leti 30 pr. n. št. in 330 n. št. je bil Ciper del Rimskega cesarstvo. To je čas, v katerem so vladali Ptolemajci; sledil je čas prevlade Bizanca od leta 330 do 1191 n. št. Sledila so obdobja, ko je otoku vladal Rihard Levjesrčni, viteški red templjarjev (1191-1192), Franki (Lusignani, 1192- 1489), Benečani (1489-1571), Osmansko cesarstvo (1571-1878) in Angleži (1878-1960).
 Pod tujo vladavino je Ciper vseskozi uspel ohranjati svoj grški jezik, kulturno dediščino in zadržati grško identiteto. Med letoma 1955 in 1959 so Ciprčani bojevali osvobodilni boj proti Združenem kraljestvu in leta 1960 dosegli svojo neodvisnost. Ciper je postal Ustavna republika Ciper. Grčija, Velika Britanija in Turčija so sklenili Züriško-londonski dogovor, po katerem je Velika Britanija na Cipru obdržala dve vojaški oporišči.
 Po novi ustavi je bila izvršna moč med grškimi in turškimi Ciprčani razdeljena v razmerju 7:3. To je pomenilo, da je 18 % prebivalcev turške manjšine dobilo 30 % mest v upravi in državnih institucijah, kar je vodilo v kasnejše spore. Prav v času, ko je v Grčiji zavladala vojaška hunta, so se spori na Cipru stopnjevali. Vojaška hunta se je 15. julija 1974 odločila izvesti udar na Cipru. Strmoglavila je demokratično izvoljeno ciprsko vlado. Posledica je bila odločen protiudarec Turčije, ki je pod pretvezo ponovne vzpostavitve ustavnega reda na Cipru, 20. julija z vojsko vdrla na Ciper in osvojila 36,2 % ciprskega ozemlja na severu otoka. Svetovna javnost je turško akcijo zaradi grobe kršitve mednarodnega prava in ustanovne listine ZN ostro obsodila, vendar se turška vojska ni umaknila. Turčija je od takrat prekršila veliko resolucij ZN, ki so zahtevale umik tujih čet z otoka.
 Razvoj po turški zasedbi dela Cipra
 Zasedba je s seboj pripeljala katastrofalne posledice. Tisoči so bili umorjeni in preko 160.000 grških Ciprčanov, ki so živeli na severu otoka, je bilo pregnano iz domačega kraja in so postali begunci na lastnem otoku, od tega jih je 20.000 živelo v enklavi na zasedenem delu in so bili zaradi turškega pritiska ter zastraševanja oropani osnovnih človekovih pravic. Postopoma so bili prisiljeni zapustiti svoje domove in se preseliti na vladno kontrolirana področja otoka. V enklavi danes živi le še okoli 500 prebivalcev. Kot posledica invazije je bilo izgubljeno 70 % gospodarskega potenciala, 30 % prebivalstva je brezposelnega. Ciprčani turške narodnosti pa so se zaradi turške politike etnične ločitve, morali preseliti v zasedeni del Cipra. Med in po invaziji je izginilo 1474 grških Ciprčanov, vojakov in civilistov. Mnogi Grki so bili aretirani tudi v Turčiji in njih usoda še danes ni znana. Turčija je naseljevala na sever otoka prebivalstvo iz Turčije, tega je sedaj dvakrat več, kot je bilo prej Ciprčanov turške narodnosti-(87.900). Na zasedenem delu otoka je uničeno tudi veliko bogate kulturne dediščine in verskih objektov. Mednarodne organizacije pozivajo k spoštovanju človekovih pravic vseh Ciprčanov in k neodvisnosti, suverenosti in teritorialni integriteti Cipra. Evropsko sodišče za človekove pravice je obtožilo vlado Turčije za grobo in sistematično kršitev človekovih pravic.
 Geografija
 Ciper je tretji največji otok v Sredozemskem morju, za italijanskima Sicilijo in Sardinijo (tako po površini kot po številu prebivalcev). Je tudi 80. največji na svetu po površini in 51. največji na svetu po številu prebivalcev. Od konca do konca meri 240 kilometrov in v najširšem delu je širok 100 kilometrov, Turčija leži 75 kilometrov severno. Leži med zemljepisnima širinama 34 ° in 36 ° S ter dolžinami 32 ° in 35 ° V.
 Druga sosednja ozemlja sta Sirija in Libanon na vzhodu (oddaljena 105 oziroma 108 kilometrov), Izrael 200 kilometrov jugovzhodno, Egipt 380 kilometrov na jug in Grčija na severozahodu: 280 kilometrov do majhnega dodekanezijskega otoka Kastellorizo (Megisti), 400 kilometrov do Rodosa in 800 kilometrov do grške celine. Viri Ciper alternativno umeščajo v Evropo ali Zahodno Azijo in Bližnji vzhod.
 Na fizičnem reliefu otoka prevladujeta dve gorski verigi, gorovje Troodos in manjše pogorje Kyrenia ter osrednja planota Mesaoria, ki jo objemata. Planoto Mesaoria odmaka reka Pedieos, najdaljša na otoku. Pogorje Troodos pokriva večino južnih in zahodnih delov otoka in predstavlja približno polovico njegove površine. Najvišja točka na Cipru je gora Olimp na 1952 m, ki je v središču pogorja Troodos. Ozko pogorje Kyrenie, ki se razprostira vzdolž severne obale, zavzema bistveno manj površine, vzpetine pa so nižje in dosegajo največ 1024 m. Proti severovzhodu se nadaljuje v prstast polotok Karpas. Otok leži na Anatolski tektonski plošči.
 Ciper vsebuje ciprsko sredozemsko gozdno ekoregijo. Indeks integritete gozdnih krajin za leto 2018 je imel povprečno oceno 7,06 / 10, kar ga uvršča na 59. mesto od 172 držav.
 Geopolitično je otok razdeljen na štiri glavne segmente. Republika Ciper zavzema južni dve tretjini otoka (59,74 %). Turška republika Severni Ciper zaseda severno tretjino (34,85 %), Zelena črta pod nadzorom Združenih narodov pa zagotavlja varovalni pas, ki ločuje obe in pokriva 2,67 % otoka. Nazadnje sta na otoku dve bazi pod britansko suverenostjo: Akrotiri in Dhekelia, ki pokrivata preostalih 2,74 %.
 Podnebje
 Ciper ima subtropsko podnebje - sredozemski in polsušni tip (na severovzhodnem delu otoka) – Köppnova podnebna klasifikacija Csa in BSh, z zelo milimi zimami (na obali) in toplim do vročim poletjem. Sneg je možen samo v pogorju Troodos v osrednjem delu otoka. Dež se pojavlja predvsem pozimi, poletje pa je na splošno suho.
 Ciper ima eno najtoplejših podnebnih razmer v sredozemskem delu Evropske unije. Povprečna letna temperatura na obali je okoli 24 °C čez dan in 14 °C ponoči. Na splošno poletja trajajo približno osem mesecev, začenši aprila s povprečnimi temperaturami 21–23 °C podnevi in ponoči 11–13 °C, končajo pa se novembra s povprečnimi temperaturami 22–23 °C podnevi in 12–14 °C ponoči, v preostalih štirih mesecih temperature včasih presežejo 20 °C.
 Povprečna letna temperatura morja je 21–22 °C, od 17 °C februarja do 27–28 °C avgusta (odvisno od lokacije) ). Skupna povprečna temperatura morja v sedmih mesecih - od maja do novembra - presega 20 °C.
 Sončnih ur na obali je približno 3200 letno, od povprečno 5–6 sončnih ur na dan decembra do povprečno 12–13 ur julija.
 Oskrba z vodo
 Ciper trpi zaradi kroničnega pomanjkanja vode. Država se za oskrbo z vodo za gospodinjstva močno zanaša na dež, vendar se je v zadnjih 30 letih povprečno letno število padavin zmanjšalo. Med letoma 2001 in 2004 so izjemno močne letne padavine potisnile zaloge vode navzgor, ponudba pa je presegla povpraševanje, kar je omogočilo, da se je skupno skladiščenje v otoških rezervoarjih do začetka leta 2005 povzpelo na najvišjo raven. Vendar se je od takrat povpraševanje vsako leto povečevalo - rezultat rasti lokalnega prebivalstva, tujcev, ki se selijo na Ciper in števila turistov, ki obiskujejo - medtem ko je ponudba upadala zaradi pogostejših suš.
 Jez je še vedno glavni vir vode za domačo in kmetijsko uporabo; Ciper ima skupaj 107 jezov (plus enega, ki je trenutno v gradnji) in rezervoarjev, s skupno zmogljivostjo shranjevanja vode približno 330 000 000 m3. Postopoma se gradijo naprave za razsoljevanje vode, ki se bodo spopadale z zadnjimi leti dolgotrajne suše. Vlada je veliko vlagala v oblikovanje naprav za razsoljevanje vode, ki so od leta 2001 oskrbovale skoraj 50 odstotkov domače vode. Prizadevali so si tudi za ozaveščanje javnosti o položaju in spodbujanje domačih uporabnikov vode k večji odgovornosti za ohranjanje vode tega vse bolj redkega blaga.
 Turčija je zgradila vodovod pod Sredozemskim morjem od Anamurja na svoji južni obali do severne obale Cipra za oskrbo Severnega Cipra s pitno in namakalno vodo.
 Upravne enote
 Republika Ciper je razdeljena na šest okrožij: Nikozija, Famagusta, Kyrenia, Larnaka, Limassol in Pafos.
 Okrožje Kyrenia, deli okrožij Nikozija, okrožje Larnaka in večina okrožja Famagusta so pod nadzorom Turške republike Severni Ciper.
 Eksklave in enklave
 Ciper ima štiri eksklave, vse na ozemlju, ki pripada britanskemu suverenemu baznemu območju Dhekelia. Prvi dve sta vasi Ormidhia in Xylotymvou. Tretja je elektrarna Dhekelia, ki jo britanska cesta deli na dva dela. Severni del je naselje za begunce EAC. Južni del, čeprav se nahaja ob morju, je tudi eksklava, ker nima lastnih teritorialnih voda, ki so vode Združenega kraljestva.
 Varnostno območje OZN teče proti Dhekeliji in se z njene vzhodne strani spet dvigne ob Ayios Nikolaosu in je s preostalim delom Dhekelie povezano s tankim kopenskim koridorjem. V tem smislu varovalni pas spremeni območje Paralimni na jugovzhodnem kotu otoka v de facto, čeprav ne de jure, eksklavo.
 <noinclude>
 Naravne in kulturne znamenitosti
 Famagusta (grško Αμμόχωστος Ammochostos; turško Mağusa ali Gazimağusa) z obzidjem iz 12.—13. st. obdano staro mesto ob vzhodni obali. Trdnjava ob pristanišču (14. st.), ostanki nekdanje kraljeve palače rodbine Lusignan, Lala Mustafa paše mošeja (1292—1320) kot katoliška stolnica sv. Nikolaja v gotskem slogu, Sinan-paševa mošeja (1358—1360) kot katoliška cerkev. Severno do mesta je najdišče antičnega mesta Salamis (12.st. pr. n. št. — 7.stoletje) z rimskim gledališčem, gimnazijo in kraljevski grobovi. Severozahodno od mesta je pravoslavni samostan Apostolos Varnavas, zdaj muzej ikon in arheološki muzej.
 Hirokitia (tudi Choirokoitia) — arheološko najdišče neolitske naselbine blizu Larnake, poseljena med 8. in 4. tisočletjem pr. n. št.; del Unescove svetovne dediščine.
 Kourion — izkopanine antičnega mesta zahodno od Limassola (14. st. pr. n. št. — 7. st.); rimsko kopališče, gledališče, stadion, Apolonov tempelj.
 Kirenija (Girne), mesto na severni obali z mogočno bizantinsko trdnjavo (10. st.) danes muzej; v gorah nad mestom je srednjeveška trdnjava Agios Ilarion (11.—16. stoletje).
 Larnaka, mesto in pristanišče na jugovzhodni obali otoka, na mestu antične naselbine Kition (ustanovljeno v 13. st. pr. n. št.). Ostanki starega mesta (obzidje, gledališče, svetišča), trdnjava ob obali iz 17. st., danes muzej, v okolici akvadukt, mošeja Hala Sultan Tepe (1816), bizantinska cerkev Angeloktisti z mozaiki v vasi Kiti.
 Nikozija (grško Lefkosía, turško Lefkoşa), glavno mesto otoka, od leta 1974 razdeljena z Atilovo črto (tudi Zeleno črto) na grški in turški del. V grškem delu je poznogotska stolnica sv. Janeza Evangelista (1662), Bizantinski muzej z zbirko ikon, Etnografski muzej; v turškem delu Arap-Ahmedova mošeja (17. st.), Selimova mošeja (nekdanja katoliška cerkev sv. Sofije, 1209—1326), Büyük Han, Etnografski muzej ciprskih Turkov.
 Pafos, mesto na jugozahodni obali z ostanki več antičnih stavb kot so Dionizova in Tezejeva vila z mozaiki (3.—5. st.), amfiteater (1. st. pr. n. št.), Kraljevi grobovi vklesani v skalo (6.—2. st. pr. n. št.). Izkopanine starega Pafosa pri vasi Kouklia z Afroditinim templjem; del Unescove svetovne dediščine.
 Samostan Stavrovouni, samostan sv. Križa v bližini Larnake
 Gorovje Troodos z desetimi pravoslavnimi samostani in cerkvami, bogato okrašenimi s freskami iz bizantinskega in poznejših obdobij (del Unescove svetovne dediščine), med njimi: Agios Nikolaos tis Stegis (11. st.) in Agios Ioannis Lampaditis (11. st.), samostani Kykkos (ostanovljeni 1100) z grobom nadškofa Makariosa, Trooditissa (ok. 1200) in Stavros (ustanovljen 327); gozdni rezervat Tripylos (8,2 km2 cedrovega gozda).
 Gospodarstvo
 Kljub temu, da je politično vprašanje Cipra ostalo nerešeno, je svobodno gospodarstvo na vladno kontroliranem področju od leta 1974 napredovalo. Gospodarski uspeh se pripisuje naslednjim dejavnikom:
 vzpostavitvi tržno usmerjenega gospodarskega sistema,
 uspešnim makroekonomskim postopkom vlad,
 dinamičnemu in prilagodljivemu podjetništvu in
 visoko izobraženi delovni sili.
 Ciper se je v 20-letih iz kmetijske dežele pretvoril v deželo storitev in lahke industrije. Postal je dežela storitev z dobro razvito fizično in socialno infrastrukturo. Bruto družbeni produkt-(merjeno v PPS- Performance Presentation Standards) je dosegel 88,9 % EU25 povprečja v letu 2005. Ciper je bil leta 2006 uvrščen na 29. mesto indeksa človekovega razvoja, po poročilu razvojnega programa ZN. V zadnjih petih letih znaša povprečna letna rast 3,1 %, inflacija je 2,9 % in brezposelnost 3,4 %.
 Gospodarski podatki po nekaj sektorjih in drugi najpomembnejši podatki za leto 2006 so sledeči:
 Med pomembne mednarodne gospodarske dejavnosti Cipra sodijo bančništvo in trgovska mornarica, ki je med vodilnimi v svetu. Turizem je zelo pomembna panoga, v letu 2006 je bil njegov delež 7,1 % v BDP in je zaposloval 10 % aktivnega prebivalstva. Ciper je v tem letu obiskalo preko 2,4 milijona turistov. Večina je prihajala iz Velike Britanije 56,7 %, skandinavskih dežel 8,6 %, Nemčije 6,4 %, Rusije in bivših dežel Sovjetske zveze 5,4 %, Grčije 5,3 % in Francije 1,6 %. Ciper se trudi razviti tudi inovativna, visokotehnološka podjetja.
 Predsedniki države
 Kultura
 Ciprski Grki in Ciprski Turki imajo zaradi kulturne izmenjave veliko skupnega v svoji kulturi, a imajo tudi razlike. Podobno je več tradicionalnih živil (na primer souvla in haloumi) in pijač ter izrazov in načinov življenja. Gostoljubnost in nakup ali ponudba hrane in pijače za goste ali druge so pogosti med obema. V obeh skupnostih so glasba, ples in umetnost sestavni deli družabnega življenja, skupnost pa si delijo številni umetniški, besedni in neverbalni izrazi, tradicionalni plesi, kot so tsifteteli, podobnosti v plesnih kostumih in pomen, ki ga imajo pri družbenih dejavnostih. Vendar imata obe skupnosti različni religiji in verski kulturi, pri čemer so ciprski Grki tradicionalno grški pravoslavci, ciprski Turki pa tradicionalno sunitski muslimani, kar deloma ovira kulturno izmenjavo. Na Ciprske Grke vplivajo iz Grčije in krščanstva, medtem ko na Ciprske Turke vplivajo iz Turčije in islama.
 Limassolski karneval je vsakoletni karneval, ki poteka v Limassolu in velja za enega najpomembnejših pustnih dogodkov na svetu. Dogodek, ki je na Cipru zelo priljubljen, je bil predstavljen v 20. stoletju. Festival je 10-dnevni barvit dogodek ljudi, ki praznujejo, pojejo, duhovičijo, igrajo in paradirajo.
 Umetnost
 Za umetnostno zgodovino Cipra lahko rečemo, da se je po odkritju vrste izrezljanih figur iz bakrene dobe v vaseh Hirokitie in Lempe razširila na 10.000 let. Na otoku se nahajajo številni primeri visokokakovostnih verskih slikanih ikon iz srednjega veka in številne poslikane cerkve. Na ciprsko arhitekturo je močno vplivala francoska gotska in italijanska renesansa, ki je bila na otoku uvedena v obdobju latinske prevlade (1191–1571).
 Znana tradicionalna umetnost, ki izvira vsaj iz 14. stoletja, je Lefkarska čipka (znana tudi kot Lefkaratika, ki izvira iz vasi Pano Lefkara. Lefkarsko čipko je Unesco priznal kot nesnovno kulturno dediščino, za katero so značilni različni vzorci in zapleten, dolgotrajen postopek izdelave. Izdelava prave Lefkarske čipke s popolnim vezenjem lahko traja več sto ur, zato je tudi cena precej visoka. Druga lokalna oblika umetnosti, ki izvira iz Lefkare je proizvodnja ciprskega filigrana (lokalno poznanega kot Trifourenio), vrsta nakita, ki je narejena iz zvitih srebrnih niti. V vasi Lefkara je državni center, imenovan Rokodelski center Lefkara, katerega poslanstvo je izobraževanje v umetnosti izdelovanja vezenin in srebrnega nakita. V vasi je tudi Muzej tradicionalnega vezenja in srebrarstva, ki ima veliko zbirko lokalnih ročno izdelanih mojstrovin.
 V sodobnem času se ciprska umetnostna zgodovina začne s slikarjem Vassilisom Vryonidesom (1883–1958), ki je študiral na Akademiji za likovno umetnost v Benetkah. Verjetno sta bila dva očeta ustanovitelja moderne ciprske umetnosti Adamantios Diamantis (1900–1994), ki je študiral na londonskem Royal College of Art, in Christopheros Savva (1924–1968), ki je prav tako študiral v Londonu, na šoli umetnosti Saint Martin. Leta 1960 je Savva skupaj z valižanskim umetnikom Glynom Hughesom ustanovil Apophasis, prvo neodvisno kulturno središče novoustanovljene Republike Ciper. Leta 1968 je bil Savva med umetniki, ki so predstavljali Ciper v svojem otvoritvenem paviljonu na 34. beneškem bienalu. Angleško ciprski umetnik Glyn Hughes 1931–2014. Ta dva umetnika sta v mnogih pogledih postavila predlogo za nadaljnjo ciprsko umetnost, tako njuni umetniški slogi kot vzorci izobrazbe ostajajo vplivni do danes. Večina ciprskih umetnikov se še vedno izobražuje v Angliji, drugi pa v umetniških šolah v Grčiji in lokalnih umetniških institucijah, kot so Ciprska umetniška šola, Univerza v Nikoziji in Frederick Institute of Technology.
 Ena od značilnosti ciprske umetnosti je težnja k figurativnemu slikarstvu, čeprav konceptualno umetnost strogo promovirajo številne umetniške 'institucije', predvsem Mestni umetniški center v Nikoziji. Občinske umetniške galerije obstajajo v vseh glavnih mestih in obstaja velika in živahna komercialna umetniška scena.
 Med drugimi opaznimi grško ciprskimi umetniki so Helene Black, družina Kalopedis, Panayiotis Kalorkoti, Nicos Nicolaides, Stass Paraskos, Arestís Stasí, Telemachos Kanthos, Konstantia Sofokleous in Chris Achilleos, med ciprskimi turškimi umetniki pa İsmet Güney, Ruzen Atakan in Mutlu Çerkez.
 Glasba
 Tradicionalna ljudska glasba Cipra ima več skupnih elementov z grško, turško in arabsko glasbo, ki so vse nastale iz bizantinske glasbe, vključno s plesi Ciprskih Grkov in Ciprskih Turkov, kot so sousta, syrtos, zeibekikos, tatsia in karsilama kot bližnjevzhodni cifteli in arapije. Obstaja tudi oblika glasbene poezije, znana kot chattista, ki se pogosto izvaja na tradicionalnih praznikih in praznovanjih. Instrumenti, ki so običajno povezani s ciprsko ljudsko glasbo, so violina (fkiolin), lutnja (laouto), ciprska flavta (pithkiavlin), oud (outi), kanonaki in tolkala (vključno tamboutsia). Med skladatelje, povezane s tradicionalno ciprsko glasbo, sodijo Solon Michaelides, Marios Tokas, Evagoras Karageorgis in Savvas Salides. Med glasbeniki so tudi priznani pianist Cyprien Katsaris, skladatelj Andreas G. Orphanides ter skladatelj in umetniški vodja pobude Evropske prestolnice kulture Marios Joannou Elia.
 Na priljubljeno glasbo na Cipru na splošno vpliva grška scena Laïka; med umetnike, ki igrajo v tej zvrsti, so mednarodna platinasta zvezda Anna Vissi, Evridiki in Sarbel. hip hop, R&B podpirajo pojav ciprskega rapa in urbane glasbene scene v Ayia Napi, medtem ko reggae scena v zadnjih letih raste, zlasti s sodelovanjem številnih ciprskih umetnikov na letnem festivalu Reggae Sunjam. Opozoriti je treba tudi ciprsko rock glasbo in Éntekhno rock je pogosto povezan z umetniki, kot sta Michalis Hatzigiannis in Alkinoos Ioannidis. Metal ima tudi nekaj sledilcev na Cipru, ki jih zastopajo skupine, kot so Armageddon (rev.16: 16), Blynd, Winter's Verge, Methysos in Quadraphonic.
 Literatura
 Literarna produkcija antike vključuje Cypria, ep, ki je bil verjetno sestavljen v poznem 7. stoletju pred našim štetjem in ga pripisujejo Stasinu. Cypria je eden prvih primerov grške in evropske poezije. Ciprski Zenon iz Kitija je bil ustanovitelj stoične filozofske šole.
 Epska poezija, zlasti 'akritične pesmi', je cvetela v srednjem veku. Dve kroniki, eno je napisal Leontios Machairas, drugo pa Georgios Boustronios, zajemata ves srednji vek do konca frankovske vladavine (4. stoletje – 1489). Poèmes d'amour, napisana v srednjeveškem ciprskem grškem jeziku, sega v 16. stoletje. Nekateri med njimi so dejanski prevodi pesmi Petrarke, Bemba, Ariosta in G. Sannazzara. [235] Številni ciprski učenjaki so pobegnili s Cipra v težavnih časih, kot je Ioannis Kigalas (ok. 1622–1687), ki se je s Cipra preselil v Italijo v 17. stoletju, več njegovih del pa je preživelo v knjigah drugih učenjakov.
 Hasana Hilmija Efendija, turško ciprskega pesnika, je osmanski sultan Mahmud II. nagradil in dejal, da je sultna med pesniki.
 Med sodobne grško ciprske literarne osebnosti sodijo pesnik in pisatelj Kostas Montis, pesnik Kyriakos Charalambides, pesnik Michalis Pasiardis, pisatelj Nicos Nicolaides, Stylianos Atteshlis, Altheides, Loukis Akritas in Demetris Th. Gotsis. Dimitris Lipertis, Vasilis Michaelides in Pavlos Liasides so ljudski pesniki, ki so pesmi pisali predvsem v ciprsko-grškem narečju. Med vodilnimi turško ciprskimi pisatelji so Osman Türkay, dvakrat nominiran za Nobelovo nagrado za literaturo, Özker Yaşın, Neriman Cahit, Urkiye Mine Balman, Mehmet Yaşın in Neşe Yaşın.
 V svetovni literaturi so vedno bolj prisotni tako začasni kot stalni ciprski pisatelji, pa tudi pisatelji druge in tretje generacije, rojeni ali odraščali v tujini, ki pogosto pišejo v angleščini. Sem spadajo pisatelji, kot sta Michael Paraskos in Stephanos Stephanides.
 Kuhinja
 V srednjeveškem obdobju se je pod francoskimi ciprskimi monarhi Lusignani razvila dodelana oblika dvorne kuhinje, ki je združila francoske, bizantinske in bližnjevzhodne oblike. Kralji Lusignani so bili znani po uvozu sirskih kuharjev na Ciper in domneva se, da je bila ena od ključnih poti za uvoz bližnjevzhodnih receptov v Francijo in druge zahodnoevropske države prek Lusignanskega kraljevstva Ciper. Ti recepti so na Zahodu postali znani kot Vyands de Chypre (hrana iz Cipra), zgodovinar hrane William Woys Weaver pa jih je v angleških, francoskih, italijanskih in nemških knjigah receptov srednjega veka identificiral več kot sto. V Evropi je bila v srednjeveškem in zgodnjem novem obdobju še posebej priljubljena enolončnica iz piščanca ali rib, imenovana malmonia.
 Drug primer ciprske živilske sestavine, ki vstopa v zahodnoevropski kanon, je cvetača, ki je na otoku še danes priljubljena in se na različne načine uporablja, in je bila s Ciprom povezana že v zgodnjem srednjem veku. V 12. in 13. stoletju sta arabska botanika Ibn al-'Awwam in Ibn al-Baitar trdila, da je zelenjava izvirala s Cipra , ta povezava z otokom pa je bila odmevna tudi v zahodni Evropi, kjer je bila cvetača prvotno znana kot ciprsko zelje ali Cyprus colewart. Tudi s ciprskimi semeni cvetače je trajala dolgo in obsežno trgovina, vse do poznega šestnajstega stoletja.
 Čeprav se je velik del prehrambene kulture po padcu Cipra Osmanom leta 1571 izgubil, danes obstajajo številne jedi, ki so jih poznali Lusignani, vključno z različnimi oblikami tahinija in humusa, zalatine, skordalije in vložene divje ptice, imenovane ambelopulia. Ambelopulijo, ki je danes zelo kontroverzna in nezakonita, so v velikih količinah izvažali s Cipra v času Lusignanov in Benečije, zlasti v Italijo in Francijo. Leta 1533 je angleški popotnik na Cipru, John Locke, trdil, da je videl vložene divje ptice pakirane v velike kozarce in katerih je bilo 1200 kozarcev letno izvoženih s Cipra.
 Lusignanovim bi bil znan tudi sir haloumi, za katerega nekateri danes pišejo, da izvira s Cipra v bizantinskem obdobju, čeprav akademiki menijo, da je ime samega sira arabskega izvora. Ni ohranjenih pisnih dokumentarnih dokazov, da je bil sir povezan s Ciprom pred letom 1554, ko je italijanski zgodovinar Florio Bustron opisal ovčji sir s Cipra, ki ga je imenoval calumi. Haloumi običajno postrežemo narezan na rezine, popečen na žaru, ocvrt in včasih svež kot predjed ali meze.
 Med morske in ribje jedi spadajo lignji, hobotnica, rdeči cipel in brancin. Kumare in paradižnik se pogosto uporabljajo v solatah. Med običajne rastlinske pripravke spadajo krompir v oljčnem olju in peteršilj, vložena cvetača in pesa, beluši in taro. Druge tradicionalne dobrote so meso, marinirano v posušenih semenih koriandra in vinu, sčasoma pa posušeno in prekajeno, na primer lountza (dimljena svinjska ledja), jagnjetina na žaru, souvlaki (svinjsko in piščančje meso, pečeno na oglju) in sheftalia (mleto meso, zavito v mrežico). Pourgouri (bulgur) je tradicionalni vir ogljikovih hidratov, razen kruha in se iz njega pripravlja kibbeh (začinjeno mleto meso, čebula in žito).
 Sveža zelenjava in sadje sta pogosti sestavini. Med pogosto uporabljeno zelenjavo spadajo bučke, zelena paprika, okra, zeleni fižol, artičoke, korenje, paradižnik, kumare, solata in listi grozdja ter stročnice, kot so fižol, fižol, grah, črni fižol, čičerika in leča. Najpogostejše sadje in oreški so hruške, jabolka, grozdje, pomaranče, mandarine, nektarine, mušmula, robide, češnja, jagode, fige, lubenica, melona, avokado, limona, pistacija, mandelj, kostanj, oreh in lešnik.
 Ciper je znan tudi po svojih sladicah, vključno lokum (znan tudi kot turška sladica) in Soutzoukos. Ta otok ima zaščiteno geografsko označbo (ZGO) za svoj lokum, proizveden v vasi Geroskipou.
 Sklici
 Zunanje povezave
 Sprejem Eura v januarju 2008-
 Cyprus. The World Factbook. Central Intelligence Agency.
 Timeline of Cyprus by BBC
 Cyprus from UCB Libraries GovPubs
 Cyprus information from the United States Department of State includes Background Notes, Country Study and major reports
 The UN in Cyprus
 Cypriot Pottery, Bryn Mawr College Art and Artifact Collections
 The Cesnola collection of Cypriot art : stone sculpture, a fully digitised text from The Metropolitan Museum of Art libraries
 http://cypernochkreta.dinstudio.se
 Vlada
 Republic of Cyprus
 Constitution of the Republic of Cyprus
 Press and Information Office – Ministry of Interior
 Turizem
 Read about Cyprus on visitcyprus.com – the official travel portal for Cyprus
 Cyprus informational portal and open platform for contribution of Cyprus-related content – www.Cyprus.com
 Države Evropske unije
 Skupnost narodov
 Levant
 Feničanske kolonije
 Bivše britanske kolonije
 Otoki v Sredozemlju
 Otoške države
 Liberalne demokracije
 Ustanovitve leta 1960
 Statistične regije NUTS 1