text:
Galamus - Bolgár György interjúi a Galamusban - 2012. május. 30.
 Bolgár György interjúi a Galamusban - 2012. május. 30.
 2012. június 01. péntek, 03:03
 – Az amerikai emberjogi jelentés és a „turulmadaras válasz” (Lattmann Tamás nemzetközi jogász)
 – Ha nem, akkor miért igen? – a médiatanács jogairól (L. Simon László a parlament kulturális és sajtóbizottságának fideszes elnöke)
 Bolgár György kérdései 2012. május 30-ai műsorban
 Mai műsorunkban megbeszéljük, hogy az MSZP beérte a Fideszt a Tárki legfrissebb közvéleménykutatása szerint. Áprilishoz képest a kormánypárt támogatottsága 21 százalékról 16-ra csökkent a teljes népességben. A szocialistáké viszont 13-ról 15-re nőtt. A változás a biztos pártválasztók körében is jelentős, a Fidesz 39-ről 32 százalékra esett, az MSZP 25-ről 31-re emelkedett. Mi történt?
 Másik témánk, hogy az Európai Unió mégsem veszi el tőlünk azt a 150 milliárd forintnyi támogatást, amelyet két hónapja azért fagyasztottak be, mert a magyar kormány nem tudta bizonyítani, hogy tartósan 3 százalék alatt tartja a költségvetési hiányt. Azóta Orbánék bejelentettek egy erre az évre, majd egy jövő évre vonatkozó kiigazító csomagot, és az Európai Bizottság most úgy döntött, hogy a kilátásba helyezett szankció feloldását javasolja. Ezt megúsztuk?
 Mit szólnak ezzel összefüggésben is ahhoz, hogy a Telenor után a Vodafone is bejelentette, a távközlési cégekre kivetett új adót kénytelen lesz áthárítani ügyfeleire, vagyis ránk. Mást vártak?
 Mi a véleményük továbbá arról, hogy 25 kérdésre vár választ tőlünk Orbán Viktor a nemzeti konzultáció keretében. Lesz ennyi válaszunk?
 És végül beszéljük meg, hogy Schmitt Pál benyújtotta igényét egy házra, és a hivatal már keresi a volt államfőnek kijáró lakhatási lehetőséget. Ami jár az jár?
 Az Európai Bizottság üléséről
 Bolgár György: - Hogyan zajlott ez az európai bizottsági ülés, amelyen ezek szerint elfogadták azt a javaslatot, hogy mégse függesszék fel Magyarország számára ezt a mintegy 150 milliárd forintnyi kohéziós támogatást?
 Andor László: - Ma délelőtt egy nagyon hosszú ülésünk volt, de ezen belül csak néhány szó esett Magyarországról. Ugyanis ma volt az a nap, amikor mind a 27 tagállamra nézve a bizottság elfogadott országspecifikus ajánlásokat a gazdasági kormányzás jegyében. Ezeket több ország esetében nagyon részletes elemzésekkel támasztják alá, és ennek keretében tértünk vissza Magyarországra, illetőleg Olli Rehn vezette elő azt az álláspontot, miszerint az elmúlt időszakban bejelentett intézkedések következtében várhatóan a deficit nemcsak idén, hanem jövő évben is 3 százalék alatt lesz.
 - Ez egyben azt is jelenti, hogy a bizottság, illetve a pénzügyi biztos, Olli Rehn megítélése szerint Magyarország kikerülhet a túlzott deficit eljárás alól. Vagy ez nem került szóba?
 - Kikerülhet, de ez nem azonnali és nem automatikus. Tehát valóban az kell, hogy ezeknek a már bejelentett intézkedéseknek legyen a gyakorlatban is hatása. Nagy valószínűséggel inkább csak a jövő évre várható, hogy ez a döntés megszületik.
 - Tehát nagyjából tisztában akarnak lenni azokkal a számokkal, hogy 2012-ben hogy zárul a költségvetés, sikerült-e 3 százalék alatt tartani a hiányt, és milyen költségvetést fogadnak el 2013-ra?
 - Pontosan. A zsargonban úgy szokták mondani, hogy van egyfajta végrehajtási kockázat, ami nyilván nagyon sok minden lehet. Fakadhat az objektív gazdasági folyamatokból, de fakadhat valóban belpolitikai, vagy akár nemzetközi folyamatokból is.
 - Azt mondta, hogy nagyon hosszú ülés volt, és Magyarország ezen belül csak néhány percet vagy viszonylag rövid időt kapott. Akkor mivel foglalkoztak? Görögországról szólt az egész délelőtt? Vagy nem ilyen egyszerű, ahogy én elképzelem?
 - Ilyenkor ugye minden ország szóba kerülhet, és például a versenyképesség tekintetében 10-12 országnak is van feladata, beleértve például Franciaországot. Vagy beszéltünk a bérekről, hogy hol milyen beavatkozás szükséges annak érdekében, hogy a bértrendek ne fokozzák, hanem inkább enyhítsék az európai egyensúlytalanságot. És ebben például Németországról sok szó esett annak érdekében, hogy ott gyorsuljon fel a minimálbér bevezetése olyan szektorokban is, ahol eddig nem volt, és dinamikusabban nőjenek a bérek.
 - Érdekes, hogy ezek szerint az Európai Bizottság veheti magának a bátorságot, hogy beleszóljon egy ország szuverén döntésébe? Tudniillik az mindenképpen saját döntés, hogy van-e minimálbér, vagy nincs. És ezek szerint tehet javaslatokat, hogy éppen az európai fellendülés és benne a német fellendülés érdekében jó volna biztonságosabb alapokat teremteni?
 - Így van. Tehát az elmúlt két évben kialakult, és most már második ciklusát éli egy gazdasági kormányzás, ahol ajánlások formájában nagyon sok minden elhangzik, ami ez idáig kizárólag tagállami hatáskör volt. Egy másik példa az adózás. Ma, amikor kiálltunk a sajtó elé, akkor ott volt Olli Rehn, és mellettem ott volt Semeta biztos is, aki az adóügyekért felelős, és nagyon sok minden elhangzott például a munkát terhelő adók enyhítése érdekében.
 - Az elmúlt hetekben, nem utolsósorban a franciaországi választások miatt mintha előtérbe került volna egy alapvetően eldöntendő európai kérdés, hogy költségvetési szigor vagy inkább növekedés? Szóval mire helyezi a hangsúlyt, vagy mire helyezné a hangsúlyt az Európai Bizottság. Ez szóba került-e a mai vitában?
 - Természetesen igen, tehát jelentős része ezeknek az ajánlásoknak a pénzügyi stabilizációról szól. Én azt gondolom, hogy a költségvetési konszolidáció folyamatát nem lehet feladni, abból nem lehet visszalépni. Esetleg elképzelhető, hogy itt-ott pragmatikusabban kell hozzá viszonyulni. Ma Spanyolország esetében is volt egy ilyen vita, illetőleg döntés. Olli Rehn azt javasolta, hogy egy kétéves költségvetési terv ellenében Spanyolország egy enyhébb megítélés alá essen. Annál is inkább, mert a jövő évre gazdasági visszaesést prognosztizálnak, és ez nyilván súlyos helyzetet jelent, ellentétben más országokkal, mert az unió szinte minden más tagországában jövő évre már növekedést prognosztizálnak.
 - És ha úgy gondolják az Európai Bizottságban, hogy a növekedésre is nagyobb hangsúlyt kell helyezni, akkor milyen lehetőségek vannak abban az esetben, ha a költségvetési szigort is tartani akarják? Ha egyfelől el kell vonni pénzeket, akkor ugyanazokat a pénzeket nem lehet a beruházások vagy a gazdaság ösztönzésére fordítani. Mi a megoldás?
 - Ez igaz, de nem kizárólag a költségvetés szerepére kell gondolni. Például az egyik slágertéma most az Európai Beruházási Bank tőkeemelése, ami ma is elhangzott, Barroso elnök jelentette be a sajtótájékoztatón az erre vonatkozó tudnivalókat. Az infrastruktúra-fejlesztést szolgáló projektkötvények elindítása, illetőleg az előbb említett bérpolitikai megfontolás az, hogy Németországban és más országokban, ahol ezt a mozgástér megengedi és nem megy a versenyképesség rovására, mindenképpen ösztönözni kell a dinamikusabb béremelkedéseket. Aminek van egy keresleti oldali húzó hatása az európai gazdaság egészére nézve. Tehát jó néhány olyan eszköz felsorolható, ami a gazdaságot élénkítheti anélkül, hogy a költségvetési egyensúlyt felborítaná. Illetőleg van még egy fontos szempont, amit persze néhány ország nagyon óvatosan közelít meg, ez az úgynevezett eurózóna-kötvények kérdése. Tehát úgy lehetővé tenni a periféria számára a gyors növekedést, hogy az adósság költségeit megosztani, és ez főleg a déli országokban egy számottevő mozgástér növekedést jelentene.
 - Ez azt jelentené, hogy mondjuk Olaszországnak vagy Spanyolországnak nem kellene 6 százalék vagy afölötti hozammal eurókötvényeket kibocsátania, hanem igénybe vehetnék az Európai Központi Bank által alacsonyabb hozammal, tehát olcsóbban kibocsátott kötvényeket az adósságok finanszírozására. Csakhogy ebben eddig a németek eléggé hajthatatlannak látszottak. Hogy látja a helyzetet az Európai Bizottság, és ennek alapján Ön?
 - Barroso elnök ma úgy fogalmazott, hogy amit sok esetben lelkesedésből nem tesznek, meg azt megteszik szükségszerűségből.
 - Ez bölcsen hangzik. Van mögötte konkrét tapasztalat? Ugye Barroso ott volt a csúcstalálkozón, a világvezető gazdasági hatalmainak csúcsértekezletén is. Szóval lehet, hogy onnét jött haza ezzel a bölcsességgel, hogy kényszerből talán a németek is belemennek ebbe?
 - Ezek a vezetők hetente legalább egyszer, esetleg többször beszélnek egymással. Az elmúlt időszakban nagyon sok olyan megnyilatkozást hallottunk német részről, ami korábban szinte elképzelhetetlen volt. Például, amikor a Bundesbank elnöke azt mondta, hogy akár magasabb inflációt is hajlandó elfogadni, vagy amikor a pénzügyminiszter azt mondta, hogy a dinamikusabb bérnövekedésnek szerepe lehet. Ez a lépés egy hosszú folyamat eredménye, de úgy gondolom, hogy ezek helyes felismerések, és ennek a folyamatnak egyik állomásaként valószínűleg eljutunk olyan eszközökhöz, amivel a közös adósságfinanszírozás könnyebb lesz az Európai Unióban.
 - Végezetül még visszatérve a magyarországi állapotokra, szóba került-e akár formálisan, akár informálisan az, hogy egyes budapesti értesülések szerint a kormány mégsem akarja úgy módosítani a jegybanki törvényt, ahogy azt az Európai Központi Bank és az Európai Unió, valamint az IMF elvárná, hogy bizonyos kérdésekben továbbra is ragaszkodnak az eredeti kormány-állásponthoz. Vajon nem akadályozza-e ez a hiteltárgyalások megkezdését?
 - Ha ez így van, akkor egészen biztosan akadályozza. Ez az ülésen magán nem került szóba, de természetesen az Olli Rehn-kabinetnek erről tudomása van, és egy kicsit aggódnak, azt mondhatom.
 Az amerikai emberjogi jelentés és a „turulmadaras válasz”
 Bolgár György: - A napokban hozták nyilvánosságra az amerikai külügyminisztérium éves emberi jogi jelentését, ami kiterjed a világ összes országára, köztük Magyarországra is. Ezt a világon mindenütt alaposan el szokták olvasni a politikával foglalkozók, meg nyilvánvalóan a kormányok is, hiszen mégiscsak a világ első számú, legerősebb demokratikus hatalma értékeli a világban lezajló fejleményeket, hangsúlyozottan emberi jogi szempontból. A múlt évre vonatkozóan Magyarország nagyon kemény bírálatokat kapott Washingtonból és ez nemcsak azért súlyos, mert tudjuk, hogy mi zajlik körülöttünk – itt élünk, látjuk, ezek szerint az amerikaiak is látják –, hanem azért, mert végül is az Egyesült Államok szövetségesei vagyunk a NATO-ban, és tudjuk, hogy egyéb konfliktusaink, problémáink, vitatkoznivalóink is vannak az amerikai kormányzattal. Mindennek a tetejébe még jön egy kemény emberi jogi bírálat. Mit kezdjünk vele, Ön szerint? Mi ilyenkor a szokásos reakció, és hogy szokott egy demokratikus ország és kormányzata reagálni ezekre?
 Lattmann Tamás: - Először is néhány szót talán érdemes lenne arra fordítani, hogy kicsit egyenesbe tegyük, hogy mire is valók ezek az emberi jogi jelentések egyáltalán. Elenyésző részben az a szerepük, hogy külpolitikai nyomást gyakoroljon velük az Egyesült Államok. A jelenések fontosabb feladata pedig inkább az amerikai közvélemény, az utazók, a külföld iránt érdeklődők tájékoztatása. A magyar külügyminisztérium is szokott közzétenni időről időre, nem ilyen átfogó jelleggel ugyan, de hasonló jellegű elemzéseket, különösen akkor, ha valamilyen helyzetben érdekessé válik.
 - Tegyük hozzá még az üzleti életet is, mert nyilvánvalóan a befektetők érdeklődnek az iránt, hogy egy országban – ahova ők esetleg pénzt, technikát akarnak vinni vagy befektetni akarnak – milyen helyzet van, hogy bánnak adott esetben a romákkal vagy más kisebbségekkel, milyenek a vallásszabadság feltételei.
 - Igen, ez hozzá tartozik ahhoz, ahogy az Egyesült Államok szövetségi kormányzata valamiféle véleményt alkot az egyes államokról. Ezt minden állam megteheti, minden államnak meglehet a maga véleménye, és ennek természetesen a maga csatornáin hangot is adhat. Ezek a jelentések főszabály szerint erről szólnak. Ha valaki megnézi magát a jelentést, akkor alapvetően azokat az elmúlt időszakban jól kitapintható és látható vitákat láthatja, amelyek felmerültek az amerikai és magyar viszonylatokban, ezek jelennek meg ebben a jelentésben.
 - Összefoglalóan ráadásul.
 - És egyébként részletezve is. Jól látszik, hogy az emberi jogi szempontból nagyon fontos pontok – például a fogvatartottakkal való jogellenes bánásmód, kínvallatás – benne szoktak lenni ezekben a jelentésekben. Mindenhol azzal kezdi a jelentés, hogy semmi ilyesmi nem történt Magyarországon. Ezt a jelentést nem úgy kell elképzelni, hogy ezzel rá akarják húzni a vizes lepedőt az államra, és mindenféle hazugságokat akarnak terjeszteni. Nagyon világosan egyértelművé teszi a jelentés, hogy ilyen jellegű, nagyon súlyos emberi jogsértésekről nincsen szó, viszont ugyanakkor egyes részelemei kibontásakor szépen megjelennek azok a kritikai elemek, amelyeket az elmúlt egy évben azért folyamatosan láthattunk az amerikai-magyar kettős viszonyrendszerben. A kritika megjelenik ebben a jelentésben, ez tény, ugyanakkor a benne foglaltaknak nincsen politikai jellegű szándéka vagy nem olvasható ki belőle az ország befeketítésére irányuló szándék, hanem az Egyesült Államok egy elég alapos kritikája jelenik meg benne. Hogy erre érdemes-e, és ha igen, akkor hogyan reagálni, az már egy következő kérdés lesz.
 - Reagáltunk rá már azonnal, éppen az Egyesült Államokban volt a kormányzati kommunikációért felelős államtitkár, Kovács Zoltán, ő azonnal nyilatkozott, hogy nincs roma diszkrimináció, a médiaszabadság sincs korlátozva szerinte, a Klubrádió ügyében ugyan még nincsen tisztázva a véleménykülönbség, de majd kiderül, hogy ott is alaptalanok az aggodalmak és így tovább és így tovább. Tehát volt azonnali reakció, mégpedig lényegében az, hogy nem így látjuk a helyzetet, ahogy az amerikaiak.
 - Természetesen. Nyilván a kormány nem fogja ezek után azt mondani, hogy hú, bocsássatok meg, ezt mi mind elkövettük. Nem, ilyenkor a magyar kormány előadja a saját álláspontját, ami ugyanúgy egyfajta politikai kijelentés szintjén fog működni, mint ahogy maguk ezek az emberi jogi jelentések is egyfajta politikai állásfoglalásnak tekinthetők. Csak a befogadó közönség válasza, reakciója nem mindegy. A külügyminisztérium, az amerikai külügy által közzétett ilyen jelentéseket többé-kevésbé el szokta fogadni, az ebben foglaltak megcáfolására valami nagyon hiteles és nagyon komoly dolgot kell tudni előadni, hogy ugyanazt a hatást érjék el, mint amit maguk a jelentések. Tehát ez már a kormányzati kommunikáció kérdése és természetesen – nem utolsósorban – a tényleges igazság kérdése, hogy ezeket ki lehet-e valahogy – pestiesen szólva – dumálni vagy nem. Hogy ez most sikerül-e azt majd meglátjuk, nyilván ebben nem tisztünk nekünk itt és most állást foglalni. Én úgy gondolom, hogy nem lesz könnyű dolga a kommunikációs államtitkárnak, ha ezzel meg akar próbálkozni.
 - Vagy akárkinek. Mindenesetre a dolog, ahogy Ön mondta, elsősorban belső használatra, amerikai állampolgároknak, befektetőknek, politikával vagy akár egyébbel foglalkozóknak szól, akiket Magyarország vagy a világ érdekel, mert kétszáz országról szól ez a jelentéssorozat. De az biztos, hogy ez az emberi jogi jelentés eljut a világ összes fontos országának külügyminisztériumába, és ha Magyarországgal kapcsolatban van valami teendő, akkor nyilvánvalóan akár az angol, akár a német külügyminisztérium Magyarországgal is foglalkozó osztálya elteszi ezt az emberi jogi jelentést is és megnézi, hogy mik vannak ott felsorolva. Valószínűleg a fontos dokumentumai közé tartozik, hogy az Egyesült Államok hogyan ítéli meg az itteni fejleményeket ebből a szempontból. Tehát ez egy kifejezett rossz pont, amit nehéz vagy csak tényleges lépésekkel lehet ellensúlyozni, szöveggel valószínűleg nem.
 - Természetesen. És azt se felejtsük el – pont a brit és a német külügyet említette –, hogy ezeknek a külügyminisztériumoknak is megvannak rá a képességeik, hogy saját álláspontot alakítsanak ki, azt viszont mi nyilván nem tudhatjuk itt és most, hogy egyébként az amerikai jelentés mennyiben táplálkozik mondjuk brit vagy német tapasztalatokból. Tehát itt a külügyminisztériumok számára semmi újdonság és semmi titok nem derül ki ezekből.
 - Nem, ezek nem olyanok, mint azok a bizonyos Wikileaks iratok, amikor bizalmas iratokat hoztak nyilvánosságra. Ezek nagyon is nyilvánosak, sőt az a szándék, az a cél, hogy ezek az egész világ számára ismertekké váljanak, nincsenek benne titkok.
 - Persze. És pont az egyik célja egyébként tényleg, hogy valamiféle politikai nyomásgyakorlás is legyen benne. Aztán persze volt arra példa, hogy az amerikai külügy saját magával szúrt ki az ilyen nyilatkozatokkal. Még a Bush-adminisztráció idején elkezdték magyarázni, hogy az alvás megvonása a fogvatartottaknál nem minősül kínzásnak, nagyon kellemetlen volt, amikor a 2000-es, azt hiszem, Törökországgal kapcsolatos országjelentésben az amerikai külügy kínzásnak minősítette az alvásmegvonást. Tehát vannak az ilyen közzétett jelentéseknek egyéb, járulékos hasznai is a nemzetközi közösség és a tudományos szféra számára. De elsődlegesen a politikai nyomásgyakorlás és a belső tájékoztatás a cél, és éppen ezért, mert ilyeneket még adott esetben az amerikaiakkal szemben is lehet benne találni, aki érdeklődik, mind megnézi ezeket a jelentéseket. Nagyon komoly hatást tudnak gyakorolni az ország megítélésére.
 - Milyen következtetést volna célszerű levonni egy ilyen jelentés megjelenése után? Tehát ha nem szabadságharcot folytatnánk, hanem ésszerű politikát, és megfogadnánk a tanácsokat, lehetne-e ebből kiindulva akár bizonyos lépéseket eltervezni, hogy mit változtassunk, mert lám, az egyik legfőbb szövetségesünk ezt így látja? Érdemes-e akár magyar-amerikai konzultációkat folytatni bizonyos kérdésekben vagy egyszerűen csak saját hatáskörben, saját döntési körben elhatározni, hogy akkor ebben talán változtatunk az eddigi gyakorlaton?
 - Ez jó kérdés. Egy ilyen országjelentés nem más, mint egy tükör. Itt bizonyos mértékig a saját képünket látjuk, ami nyilván befolyásolva van, hiszen azért ez egy az amerikai külügy által összeállított jelentés.
 - Ők sem tévedhetetlenek és ők is egy bizonyos szemszögből nézik.
 - Igen, viszont ez akkor is tükröz egy álláspontot, ami azért többé-kevésbé megalapozottnak tekinthető. Hogyan lehet ezt megváltoztatni? Vagy megváltoztatjuk saját magunkat vagy megváltoztatjuk magát a tükröt. Nyilván mindenki tudja, hogy ezt a tükröt nagyon nehéz megváltoztatni. Visszakapunk egy képet, ez alapvetően mi vagyunk. Persze lehet konzultálni az amerikaiakkal, ez nagyon fontos dolog, mert időnként azért még a legkiválóbb elemzők is tévednek.
 - A kölcsönös bizalomhoz hozzájárulna a kölcsönös szóértés egymással, ugye? Ha mindent sértődötten elutasítunk, akkor annál ferdébb szemmel néznek ránk.
 - Kiváló elemzők vették elő Magyarországot az elmúlt időszakban, néha provokatív jellegű és vitákat kiváltó elemzéseket tettek le az asztalra, ezeket mindenki látta, hallotta. Sajnos az ő elemzéseikben is időnként, így vagy úgy, de megjelentek olyan fajta tárgyi tévedések, amelyek abból fakadtak, hogy nem teljes mértékben, nem átfogóan ismerték a magyar alkotmányos rendszert, és a kormányzat ezek után a kommunikációs színtéren az érdemi és lényegi kritikák élét azzal tudta elvenni, hogy ezekre az apró kis csúszásokra és hibákra tudott jól rákoncentrálni.
 - Igen. Hogy ezek még ezt sem tudják.
 - Így van, pontosan. És ez alapvetően nem tett jót a vitának sem, mert a vita tartalma innentől nem a tényleges, lényeges problémákról szólt.
 - Miközben azt kell látnunk – és ez az igazán veszélyes –, hogy az amerikai külügyminisztérium emberi jogi jelentésétől kezdve az Európai Parlament határozatáig, az Európai Bizottság különböző döntéseiig, a nemzetközi hitelminősítők leminősítéséig, Magyarországot egy sor olyan csapás érte a politikában és a gazdaságban, ami nem normális egy európai uniós tagországgal szemben. Lehet, hogy ezekben itt-ott kisebb-nagyobb tévedések vannak, de az összkép mégiscsak tragikus és lesújtó. Alapvetően változtatni kéne az irányon és a felfogáson.
 - Igen, és nem is az az igazi lényeg, hogy most mit gondol rólunk az Egyesült Államok szövetségi kormányzata. Nem is biztos, hogy az a lényeg, hogy mit gondol rólunk az Európai Bizottság vagy az, hogy a szomszédos állam maga mit gondol. Hanem az, hogy ezeknek a megfontolásoknak, ezeknek a híreknek, ezeknek a negatív értékeléseknek hihetetlen hatása van a befektetői bizalomra. És ha befektetői bizalomra vágyunk, akkor nagyon kell vigyázni, hogy ilyen hírek ne menjenek ki, ne ilyen kép alakuljon ki a potens befektetőben. Nem más államoknak kell tetszeni vagy másik hatalmi gócpontoknak vagy erőtereknek, hanem egész egyszerűen azt a képet kell kifelé sugározni az országnak, hogy egy befektetőbarát, befektetőket védő ország, ahova érdemes befektetéseket hozni. Más a helyzet persze – ez egy politikai döntés – ha a kormány úgy dönt, hogy nem kívánja a külföldi befektetőket. Akkor az egy kiválóan működő megoldás, ha az ilyen riportokra agresszívan és turulmadaras módon reagálunk. De az akkor nem egy befektetői védelmi megoldás lesz, akkor valami alternatív módon kell megpróbálni gazdaságot rendbe rakni. Tehát ez az igazi hatása az ilyen jelentéseknek, a befektetők és mindenki ezekből ítélnek meg egy országot.
 Ha nem, akkor miért igen? – a médiatanács jogairól
 L. Simon László a parlament kulturális és sajtóbizottságának fideszes elnöke
 Bolgár György: - Elsősorban arról szeretném kérdezni Önt, hogy most akkor milyen médiatörvényünk is van, nem utolsósorban köszönhetően Önnek, aki az utolsó pillanatban még módosításokat fűzött a módosításokhoz, és így a szakértők megítélése szerint némileg enyhült az a szigor amelyet elsősorban a Klubrádió érzékelt saját magával szemben.
 L. Simon László: - Ön nem úgy ítéli meg, hogy enyhült a dolog?
 – De, némileg enyhült. Én úgy érzem, hogy a veszély nem múlt el teljesen, ha valaki kicsit másképpen értelmezi a leírt szavakat, a jogot, mint ahogy például én szeretném, akkor talán még bevethet olyan fegyvereket a Klubrádió ellen, amilyeneket szeretnénk, ha a békés együttélés szellemében nem vetnének be. De az előző módosításokhoz képest sokkal – mondjuk így – együttműködőbbek vagy barátságosabbak ezek a passzusok. A kérdésem mindenekelőtt az volna, hogy miért volt erre egyáltalán szükség? Van arról valamiféle belső vagy hátsó információja, hogy miért születtek egyáltalán ezek a képviselői indítványok, először Szabó Csabáé, aztán Menczer Erzsébeté, majd végül az Öné?
 – Bolgár úr tudja, hogy én belső információkat sosem osztok meg a nyilvánossággal, mert a belső információknak az a természetük, hogy azok egy zárt közösséghez tartozó információk. Arról szívesen beszámolok, hogy az én módosító indítványomat mi motiválta, mert amögött az én személyes döntésem húzódik meg. Én úgy ítéltem meg, hogy képviselőtársaimnak a módosító indítványa nem éppen a legszerencsésebb irányba tereli a médiaszabályozást, és én már a bizottsági ülésen is jeleztem azt, hogy szemben azzal, amit Mandur képviselő állított, ahol azt adta a számba, többek között a Klubrádió honlapján is olvashattam, meg a Klubrádiónak is nyilatkozta, hogy majd egy közös ellenzéki-kormány-bizottsági módosítóval fogjuk megmenteni a Klubrádiót, én ilyet nem mondtam. Én azt mondtam, főleg, ehhez tartom is magamat, hogy nem a gombhoz kell varrni a kabátot, hanem a rendszernek kell jól, egyszerűen és korrektül működnie. Én azt mondtam, hogy a Klubrádiótól függetlenül is akceptálni kell azokat az ellenzéki felvetéseket, amelyek működési problémákra mutatnak rá, és arra tettem ígéretet a parlamenti bizottsági ülésen, hogy a végszavazás előtt, akár egy zárószavazás előtti módosítóval, megpróbálunk olyan problémákat kezelni, mint például hogy a médiahatóság nem köteles szerződést kötni azzal a pályázóval, aki egyébként az általa meghirdetett pályázatnak a kihirdetett győztese. Tehát én ilyen problémákat érzékeltem, az ezekkel kapcsolatos mind ellenzéki, mind kormánypárti javaslatokat figyelembe vettem, és ezért nyújtottam be a zárószavazás előtti módosító indítványt. Hozzáteszem, hogy nem egyszer csinálják azt képviselők, akár kormánypártiak, akár ellenzékiek, hogy úgy nyújtanak be módosító indítványt, hogy eleve tudják, az el fog bukni. A leggyakoribb példa erre ugye a költségvetési törvénynek a sok-sok módosító indítványa, ami arra jó, hogy az egyéni képviselő odahaza a körzetében fel tudja mutatni, hogy lám, lám, én megpróbáltam százötven millió forintot erre vagy arra az útfelújításra, erre vagy arra a templom-rekonstrukcióra szerezni, de a parlamenti többség nem támogatta. Ez a módosító indítvány nem ilyen, hiszen ez át is ment a parlamentben. Tehát a kormánypárti támogatás mögé tudtuk tenni.
 – Na de akkor az előzők, Szabó Csabáé és Menczer Erzsébeté az ő választókörzetüknek szóltak? Hát kötve hiszem, hogy Hollókő lakosságát, ahol nem is lehet fogni a Klubrádiót, tehát nem utálhatnak bennünket különösebben, lelkesedtek volna azért, ha minket valamilyen módon el lehet meszelni. Vagy akár még Menczer Erzsébetről sem tételezem ezt fel. Miért születtek ezek vajon?
 – Nem tudom, hogy miért születtek, ezt ne tőlem tessék kérdezni, mert nem én írtam és nem én nyújtottam be őket. Illetve amit tudok, azt meg nem osztom meg a nyilvánossággal. Mert van egy belső háttérmunka, ami nem a nyilvánosságra tartozik.
 – A lényeg, az és ezt kell mindenkinek elfogadnia, hogy a parlamenti többség, a kormányzó Fidesz és a KDNP egyöntetűen úgy gondolták a szavazáskor, hogy az a jó irány, amit a zárószavazás előtti módosítóban jeleztem. Tehát hogy egyértelművé tegyük a Klubrádió hallgatói számára is: a Fidesz és a KDNP ezt a módosító indítványt egyhangúan támogatta.
 – De azt mondta az imént, hogy például kimaradt az, hogy nem terheli szerződéskötési kötelezettség a médiatanácsot a nyertes pályázóval. De hát az Ön módosítójában is van egy ilyen bekezdés. Hogy a hatósági szerződést kizárólag a nyertes pályázó pályázati ajánlatával összhangban lehet megkötni, az eljárás során a médiatanácsot szerződéskötési kötelezettség nem terheli.
 – Ugye az én módosítóm finomította azt a módosítást, amelyet Szabó Csaba benyújtott, illetve amelyet aztán Menczer Erzsébet tovább árnyalt, és szerintem az a megfogalmazás, amellyel én élek, az korrekt.
 – Na de miért van olyan passzus a törvényben a módosítás nyomán, hogy valakit kihirdet győztesnek a médiatanács egy pályázat végén, azt mondja, hogy kötök vele vagy kötnék vele a pályázati eredmény fényében egy hatósági szerződést, mégpedig a saját pályázati ajánlatának megfelelően, de mégsem kötök, mert közben meggondolom magam. Miért? Miért van erre lehetősége?
 – Az én jogi értelmezésemben abban az esetben állhat el a médiatanács a szerződéskötéstől, ha a pályázó a pályázatában leírt feltételektől eltérő feltételekkel kívánna szerződést kötni. Tehát szerintem a médiatanács ebben a megközelítésben szerződést köt azzal, aki megnyerte a pályázatot.
 – De akkor elég lett volna az a mondat, hogy a nyertes pályázó pályázati ajánlatával összhangban szabad csak megkötni. Mondjuk így kellett volna fogalmazni, és nem kellett volna hozzátenni, hogy nem terheli szerződéskötési kötelezettség. Nem?
 – Igen, de abban az esetben, amit Ön mond, tehát ez is egy lehetséges fogalmazás, én azt gondolom, hogy az én megfogalmazásom is ennek megfelelő, és hagyunk annyi lehetőséget, szabad mozgást a médiatanácsnak, hogy abban az esetben, ha valaki a pályázati feltételtől eltérő módon kíván szerződést kötni, akkor igenis ne kelljen szerződést kötnie a médiatanácsnak. Tehát szerintem ez így is jó megfogalmazás. Ez egy olyan részletkérdés, amin lehet itt vitatkozni, de én alapvetően a jóhiszemű jogalkalmazást tartom fontosnak.
 – Hát én is ezt szeretném, de azért...
 – Én nem feltételezem a médiatanácsról, hogy ne jóhiszeműen alkalmazná a jogot, és ne jóhiszeműen közelítene a nyertes pályázókhoz. Ha ez így lenne, az baj lenne.
 – De akkor miért kellett számára nyitva hagyni ezt a lehetőséget?
 – Most mondtam el. De ha gondolja, harmadszor is elmondhatom.
 – Hát tulajdonképpen meggyőzne, ha harmadszor is elmondaná, mert úgy érzem, hogy nem kell nyitva hagyni számára jogot, bőven elég lett volna azt mondani, hogy csakis a pályázati feltételekkel összhangban lehet megkötni ezt a szerződést. És ezt mindenki érthetné. Onnantól kezdve viszont, hogy kihirdették győztesnek, neki is kötelessége kellene hogy legyen, hogy aláírja.
 – Egy olyan intelligens ember mint Ön, nyilvánvalóan már kétszeri elmondásra is megértette, hogy mit mondok. Tehát nem hiszem, hogy harmadszor...
 – De Ön mondta, hogy nyitva hagynak egy lehetőséget a médiatanácsnak. Ez az, amitől az ember joggal félhet. Hogy miért is?
 – Hát nekem nincs üldözési mániám. És én a jóhiszemű jogalkalmazást és pályáztatást várom el és feltételezem a médiatanácsról is, mint másokról is. Ha ez nem így van, az még egyszer mondom, az gond. Az gond.
 – Na de akkor annak a gondnak a következményeit esetleg mi fogjuk megérezni, és Ön már jogalkotóként azt fogja mondani, hogy hát bocsánat, én nem így gondoltam, hát sajnálom, másképp értelmezték.
 – Hát Bolgár úr, ha már itt tartunk, akkor térjünk rá vissza. Jó?
 – Akkor már nem térhetünk vissza, mert akkor talán nem lesz már rádió.
 – És úgy halkan jegyzem meg, hogy az én megközelítésemben nem a Klubrádió problémája volt a fókuszban, mert én megértem azt, hogy Önöknek, a Klubrádió szerkesztőinek, műsorvezetőinek a Klubrádió tulajdonosának és a Klubrádió állandó hallgatóinak ez egy komoly probléma, és ezt higgye el, minden cinizmus nélkül mondom. Minthogy rendszeresen, most is nyilatkozom Önöknek, ezért én ezt őszintén mondom, én átérzem, hogy ez egy komoly probléma annak a közösségnek amelyiknek ez a rádió valamiért a szívügye.
 – Na de akkor ki volt a fókuszban? Kikre gondolt? Mik voltak azok az egyéb esetek?
 – Én egy generális problémát kívántam szabályozni ezzel a módosítással, és azt gondolom, hogy ez korrektül meg is történt. Hogy ez konkrétan egy-egy pályázatot, egy-egy esetet hogyan fog érinteni, az már egy másik kérdés. És hogy egyébként ugyanazt a jogszabályt fogja-e többféleképpen, egymástól eltérő módon alkalmazni a médiatanács, azt nem tudom. Nem is akarok prejudikálni, nem is akarok bírálni, na pláne nem előzetesen bírálni meg jósolni, majd meglátjuk, hogyan fog működni. Én már sokszor elmondtam, hogy ami nem működik jól, azt meg kell változtatni, nem egyszer hozzányúltunk már olyan jogszabályokhoz, amelyek akár jog nélkül bíráltak az utóbbi időkben, akár az uniónak vagy más nemzetközi szerveknek a javaslatait is figyelembe vettük, van, ahol figyelembe vettük, van, ahol nem vettük figyelembe. Gondoljon például arra, hogy abban nem enged a kormányoldal, és szerintem helyesen nem enged, hogy a Magyar Nemzeti Bank elnökének a magyar alkotmányra kell letennie, vagy a magyar alaptörvényre kell letennie az esküt. Ez korábban is így volt, és ez nagyon helyes, hogy így van, és így is kell maradnia. És hogy ebben egyébként nincsen semmilyen beleszólása semmilyen európai szervnek.
 – Akkor is helyes, hogy ehhez ragaszkodunk, ha ez nekünk évente akár száz-kétszáz milliárd forint extra finanszírozási kiadásba kerül, a magyar adófizetők terhére?
 – Mire gondol? Akkor is helyes.
 – Hát arra, hogy nem vehetünk fel addig IMF-hitelt, ebben meg nem egyezünk a jegybanktörvényben, és ez drágább finanszírozást jelent.
 – Ha Magyarország azért nem tud felvenni hitelt az IMF-től, mert a magyar jegybank elnökének le kell tennie az esküt a magyar alkotmányra, akkor ott ette meg a fene az egész rendszert, akkor valami nagyon nagy baj van. Egyébként úgy halkan jegyzem meg, hogy Magyarországnak a finanszírozása nem azért drága, mert a jegybank elnökének le kell tennie az esküt a magyar alaptörvényre vagy korábban az alkotmányra, hanem azért drága, mert 2002 és 2010 között duplájára növelték a szocialisták a felelőtlen gazdálkodásukkal az államadósságot. Ezt nem tudjuk finanszírozni.
 – De kedves képviselő úr, sokkal alacsonyabb áron finanszírozta a Bajnai-kormány a magyar adósságot, mint az Orbán-kormány. Pedig Önöknek kétharmaduk van. És mindent meg is ígértek.
 – Ez nagyon szép, amit Ön mond, képviselő... vagy drága Bolgár úr, csak az a...
 – Még nem vagyok képviselő.
 – Igen, igen. Még lehet, még lehet. Tehát ez nagyon szép, amit mond, csak az a helyzet, hogy ha alacsonyabb áron, ha kedvezőbben finanszírozta a magyar adósságot, ezt a magyar adósságot javarészt nekik köszönhetjük, ezt ők halmozták fel, ezt ők növelték a duplájára és az ország azért van olyan...
 – És ehhez képest századlagos kérdés, hogy mire esküszik a nemzeti bank elnöke, aki a jövő évben úgyis más lesz, mert Önök nevezik ki.
 – Önnek lehet, hogy századlagos kérdés, nekünk meg nem. Ha a magyar országgyűlés valamennyi képviselője, ellenzéki és kormánypárti, szocialista, független és LMP-s és fideszes és KDNP-s felesküszik a magyar alkotmányra vagy most már az alaptörvényre, ha a Magyar Köztársaság elnöke, a magyar médiatanács elnöke és mindenki más, aki a parlamenttől veszi át a mandátumát, felesküszik a magyar alkotmányra, most már az alaptörvényre, akkor nagyon helyes, ha a Magyar Nemzeti Banknak az elnöke is ugyanezt megteszi. Ha, még egyszer mondom, ha ez akadálya lehet annak, hogy Magyarország a nemzetközi szervekkel megegyezzen, akkor az egész világ úgy, ahogy van, olyan álszentségről tesz tanúbizonyságot, ami...
 – Akkor kilépünk a világból. Csak az a baj, hogy nincs hova.
 – De nem lépünk ki a világból. Hát miért? Most ne haragudjon Bolgár úr, Ön tudja, hogy Európa melyik országaiban kell felesküdni a saját jogszabályaikra?
 – De szerintem nem is ezen múlik, elnök úr, mert ez egy pont a jegybanktörvény több vitatott pontja közül. És a magyar kormány a hírek szerint nemcsak ebben, több másikban sem hajlandó engedni, az ember nem érti, hogy miért.
 – Hát, miért?
 – Csak. A válasz az, hogy csak. Miközben ez mindannyiunknak sok pénzébe kerül.
 – Ez az Ön válasza csak. Nézze, Magyarország azért van ebben a helyzetben, mert mindig voltak olyan emberek, akik azt gondolták, hogy feladhatunk valamekkora darabot a saját identitásunkból, a saját függetlenségünkből, a saját gazdasági és politikai önállóságunkból, csak azért, mert most éppen a rövid távú pénzügyi hasznunk ezt kívánja. Tehát magyarul adjuk el a lelkünket is, és akkor utána nincsen semmi gond, mert akkor olcsóbban tudjuk finanszírozni az országot. Hát ez a mentalitás szerintem nem jó irányba vezeti az országot, és mondjuk ennek az eredményeit, a következményeit látjuk most mindannyian, az egész nemzet, együttvéve az ellenzék, a kormánypolitikát utáló vagy a politikától magát távol tartó ember egyaránt megszenvedi.
 – Nem Önök súlyosbítják a következményeket? Nem arról van szó?
 – Szerintem nem. De hát ez akadémikus vita, Bolgár úr.
 – Jó. Akkor térjünk vissza a médiatörvényre, mert van az Ön módosításai között olyan is, ami a nem most általunk használt frekvenciát, hanem a 2010-ben általunk elnyert, a médiatanács által megsemmisített, majd idén az elsőfokú bíróság által mégiscsak nekünk ítélt frekvenciát, ezt a bizonyos közösségit illeti, a 92,9-et. Ön azt javasolta és ezt meg is szavazta a parlament, hogy azokban a pályázati eljárásokban, amelyekben a médiatanács vagy a jogelőd testület, tehát az ORTT e törvény hatályba lépését megelőzően állapította meg a pályázat nyertesét, az e törvényben foglaltak megfelelő alkalmazásával kizárólag a médiatanács köthet hatósági szerződést a nyertes pályázóval. Ez magától értetődő lenne természetesen, hiszen ma csak a médiatanács létezik, az ORTT nem. De a bíróság ebben az elsőfokú ítéletében maga hozta létre a szerződést, nem tudom milyen jogi formula alapján, a Klubrádió és a médiahatóság között. Ha viszont az a törvény közben életbe lépett, márpedig ugye ez történt, akkor a bíróság már nem hozhat létre szerződést, csakis a médiatanács. Vagyis mintha elveszne a lehetőség számunkra, hogy azt a másik frekvenciát egy bírósági ítélet alapján elnyerjük. Nem így van?
 – Szerintem nem így van egyrészt, másrészt amennyiben jól értettem a bírósági döntést, a bíróság nem kötelezte arra a médiatanácsot, hogy automatikusan meg kelljen kötni a szerződést, de lehet, hogy rosszul értelmeztem.
 – Ő hozta létre, a médiatanács helyett, amely ezt sajnos nem tette meg.
 – Én nem mernék ebben ennél határozottabban véleményt nyilvánítani, pláne, hogy nem dolgom.
 – De miért kellett például ez a paragrafus benne? Hát milyen ügy van, amit ez érint, és amennyiben bármilyen szempontból vitás volt vagy kétséges volt, hát persze, hogy a médiatanács köthet.
 – Mi a gond ezzel a paragrafussal? Bolgár úr.
 – Hogy miért kellett egyáltalán? Az a gondom. Hát éppen ez a gond, hogy mintha erre a bírósági ítéletre volna írva az egész. Ha a bíróság állapította meg a szerződés létrejöttét, a bíróság mondta ki, akkor most ez a törvény ezt annulálja, mondván, hogy a bíróság nem hozhat létre szerződést, csak a médiatanács teheti ezt meg.
 – De egyébként Ön szerint ezzel van gond, hogy a médiatanács, aki egyébként jogutódja az ORTT-nek, pontosabban az NMHH, amelyik jogutódja az ORTT-nek, hogy mint jogfolytonos szerv a korábbi ügyekben szerződést kössön, tehát úgy kérdezem, hogy...
 – Nem, nem. Azért mondom, hogy önmagában ez nem vitatható, ám ha ezt a bírósági ítéletet tekintjük, akkor hirtelen mégiscsak vitathatóvá és megérthetővé válik, hogy miért kellett ezt egyáltalán beleírni, hiszen magától értetődő, persze, hogy a médiatanács köthet szerződést. Ja, hogy a bíróság is létrehozhat szerződést a Klubrádió esetében egy olyan ügyben, amikor a médiatanács megsemmisítette a mi megnyert pályázatunkat, és nem írt velünk alá szerződést, akkor már érthetővé válik, hogy miért is kellett ezt a paragrafust beleírni.
 – De miért kellett akkor Ön szerint?
 – Azért, hogy a bíróság ne hozhasson létre szerződést. Hanem csak a médiatanács köthessen, és akkor a bírósági ítélet ránézve nem lesz kötelező. Vagy köt velünk szerződést, vagy nem.
 – Ezt szerintem rosszul értelmezi Bolgár úr.
 – De jó. Akkor meg vagyok nyugodva.
 – Hát szerintem rosszul értelmezi. Hát olyan nincsen, hogy a médiatanácsra a bírósági döntések nem kötelezőek. Hát olyan természetesen nem lehet. Először is ez a paragrafus nem lesz visszamenőleges hatályú, mint ahogy nem is lehet visszamenőleges hatályú, mert akkor alkotmányellenes lenne. Másrészt, ahogyan más ügyekben, így a frekvenciapályázatok ügyében is jogorvoslati lehetőséggel lehet élni a bíróságnál, és a bírósági döntést a felekre, így a médiatanácsra vagy a pályázóra is kötelező érvényű. Tehát én abban az esetben, ha ez úgy lenne, hogyan Ön értelmezi, ha én jól értem a szavait, akkor az megítélésem szerint alkotmányellenes lenne. És akkor, ha ez így lenne, azoknak, akiknek ez nem tetszik, lenne keresgélnivalójuk az alkotmánybíróságnál. De én nem így értelmezem, ahogy Ön. És attól félek, hogy jogászkodás az, amit a hallgatók minden bizonnyal nem is fognak érteni.
 – Hát csak azt értik, hogy többféle értelmezési lehetőség van, és nem értik, hogy miért kellett ezeket a paragrafusokat hozzábiggyeszteni a médiatörvényhez, ráadásul úgy, hogy a kormány benyújtott egy teljes módosító csomagot a médiatörvényhez. Hát nekik ez miért nem jutott eszükbe?
 – Én azt nem tudom, azt tessék megkérdezni a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztériumtól, amelyik a témának a felelőse, hogy ő miért nyújtott be valamit meg miért nem. Én azért nyújtottam be, mert azok a módosítások, amelyek a törvényjavaslathoz érkeztek, azok szerintem nem voltak jók, nem mutattak jó irányba. Tehát azért, hogy a hallgatók is értsék, ez egy zárószavazás előtti módosító indítvány volt, azaz a teljes parlamenti procedúra végén, az utolsó pillanatban, még közvetlenül a zárószavazáskor tényleg a legeslegutolsó lehetőségként megnyíló módosítási mozgástere a jogalkotás folyamatának. Tehát amikor már túlvagyunk az egyéni képviselői indítványokon vagy egyéni módosításokon, kapcsolódó módosításokon, bizottsági módosítón és a többin, tehát minden lehetőséget kimerítettünk, akkor még van egy olyan lehetőségünk, hogy azt mondjuk, a különféle problémákat, elsősorban a zavarokat, kiküszöböljük zárószavazás előtti módosítóval. Na az én módosításom egy ilyen módosítás volt, tehát nem arról van szó, hogy én valami olyasmit akartam benyújtani, ami nem jutott eszébe a törvényjavaslatot eredetileg jegyzők közül a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztériumnak, nem egy olyan javaslat volt, ami éppenséggel a Klubrádió problémáját akarta rendbe tenni, hanem a képviselőtársaim módosító indítványait akarta rendbe tenni. Tehát a kormánypárti képviselőtársaim módosításait akarta szerintem jobb irányba terelni. Most láthatólag emellé felsorakozott a teljes kormányoldal, és meg kell jegyeznem, hogy az ellenzék is. Hiszen a szocialisták, az LMP-sek és a függetlenek jó része is, ha jól néztem, megszavazta, a jobbikosokat nem figyeltem.
 – De ebből a szempontból őket hagyjuk is. Az Ön feltételezése szerint megmarad a Klubrádió? Valamelyik frekvenciát meg fogjuk nyerni?
 – Bolgár úr. Hát most...
 – Csak a feltételezéseire gondolok, nem a belső információra.
 – Rádióban vagyunk, és nem televízióban, úgyhogy...
 – Nem látom az arcát.
 – Igen, és hát a rádióhallgatók sem látják, hogy nem úgy nézek ki, mint egy egylábon táncoló afrikai sámán, aki...
 – Én találkoztam Önnel már tévéstúdióban is. Szóval mondja így nekünk látatlanban. A feltételezés Ön szerint mégis...
 – Nézze, én nem vagyok jós, nem is akarok jós lenni.
 – Befolyásos és tájékozott vezető kormánypárti politikus. Hát kitől kérdezzem, ha nem Öntől?
 – Megtisztel a véleményével Bolgár úr.
 – Szóval nem akar válaszolni, hogy feltételezése szerint mi lesz velünk?
 – Nem tudom. Nekem semmi bajom nincs a Klubrádióval, szívesen nyilatkozom Önöknek öt év múlva is. Ezt tudom mondani.
 – Na ez jó. Ez jólesett, köszönöm szépen.


type: wikipedia

text:
Ardisia auriculata Donn.Sm. – gatunek roślin z rodziny pierwiosnkowatych (Primulaceae). Występuje naturalnie w Nikaragui, Kostaryce oraz Panamie.
 Morfologia
 Pokrój Zimozielony krzew dorastający do 7 m wysokości.
 Liście Blaszka liściowa ma podługowato owalny lub lancetowaty kształt. Mierzy 16–44 cm długości oraz 8–14,7 cm szerokości, jest całobrzega, ma nasadę zbiegającą po ogonku i spiczasty wierzchołek. Ogonek liściowy jest nagi i ma 4 mm długości.
 Kwiaty Zebrane w wiechach wyrastających z kątów pędów. Mają działki kielicha o owalnym kształcie i dorastające do 1–2 mm długości. Płatki są owalne i mają białą barwę oraz 5–6 mm długości.
 Owoc Pestkowce mierzące 5 mm średnicy, o kulistym kształcie.
 Biologia i ekologia
 Rośnie w lasach. Występuje na wysokości do 200 m n.p.m.
 Zobacz też
 Lista gatunków z rodzaju ardizja
 Przypisy
 Pierwiosnkowate


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 8.1.2005
 FR
 Journal officiel de l'Union européenne
 C 6/22
 ORDONNANCE DE LA COUR
 (sixième chambre)
 du 12 octobre 2004
 dans l'affaire C-352/03 P: Pietro Del Vaglio contre Commission des Communautés européennes (1)
 (Pourvoi - Fonctionnaires - Pensions - Changement de pays de résidence - Coefficient correcteur applicable - Pourvoi en partie manifestement irrecevable et en partie manifestement non fondé)
 (2005/C 6/42)
 Langue de procédure: le français
 Dans l'affaire C-352/03 P, ayant pour objet un pourvoi au titre de l'article 56 du statut de la Cour de justice, introduit le 11 août 2003, Pietro Del Vaglio, ancien fonctionnaire de la Commission des Communautés européennes, demeurant à Londres (Royaume-Uni), (avocats: Mes M. Famchon et B. Desrez) l'autre partie à la procédure étant: Commission des Communautés européennes, (agent: M. J. Currall, assisté de Me D. Waelbroeck) la Cour (sixième chambre), composée de MM. A. Borg Barthet, président de chambre, J.-P. Puissochet et S. von Bahr (rapporteur), juges, avocat général: Mme J. Kokott, Greffier: M. R. Grass, a rendu le 12 octobre 2004 une ordonnance dont le dispositif est le suivant:
 1)
 Le pourvoi est rejeté.
 2)
 M. Del Vaglio est condamné aux dépens.
 (1) JO C 251 du 18.10.2003.


text:
Ba aisteoir Meiriceánach é Humphrey DeForest Bogart (25 Nollaig 1899 – 14 Eanáir 1957)
 Saol
 Tar éis dó triail a bhaint as postanna éagsúla, thosaigh Bogart ar an aisteoireacht sa bhliain 1921, i léirithe de chuid Broadway sna 1920í agus 1930í.
 An chéad scannán a raibh sé ann, is ar éirigh go maith leis, ná The Petrified Forest (1936), scannán inar ghlac sé ról an Duke Mantee. Bhí seo ina thús de thréimhse inar ghlac sé róil a raibh an-chosúlacht eatarthu, i scannáin faoi dhrongadóirí. Ina measc seo bhí Angels with Dirty Faces (1938) agus B-scannáin ar nós The Return of Doctor X (1939). Tháinig dul chun cinn mór dó i 1941, leis an scannán High Sierra (1941) agus The Maltese Falcon (1941).
 Casablanca
 Ar an 26 Samhain 1942, léiríodh Casablanca den chéad uair ag an Hollywood Theatre, i Nua-Eabhrac. Bhí Bogart i mbarr a réime sa ról a bhí aige mar Rick Blaine. Bhí an scannán suite ag tús an Dara Cogadh Domhanda, i gCasablanca, Maracó. Deirtear go bhfuil an scannán seo ar cheann dena scannáin is clúití a tháinig amach as Hollywood ariamh. Is minic a bhaintear úsáid as línte cáiliúla an scannáin fiú sa lá atá inniu ann.
 Tháinig scannáin rathúla eile sna sála, ina measc To Have and Have Not (1944), The Big Sleep (1946), Dark Passage (1947), agus Key Largo (1948), lena bhean chéile Lauren Bacall; The Treasure of the Sierra Madre (1948); The African Queen (1951), inar bhuaigh sé an t-aon Duais de chuid an Acadaimh a bronnadh air; Sabrina (1954), agus The Caine Mutiny (1954).
 An scannán deireanach a rinne sé ann ná The Harder They Fall (1956).
 Bás agus Oidhreacht
 Bhásaigh sé de bharr ailse i 1957. Ghlac sé páirt i 75 ghné-scannán ina ghairme ar feadh tríocha bliain. Is mórphearsa chultúir é go dtí an lá atá inniu ann:
 Ainmníodh é mar an príomhlaoch scannán a bhí ann riamh ag an iris Entertainment Weekly i 1997.
 Sa bhliain 1999, bhí sé rangaithe mar an Réalta Fireann ba Mhó Riamh ag an American Film Institute.
 Tagairtí
 Aisteoirí Meiriceánacha
 Daoine a rugadh i 1899
 Básanna i 1957
 Buaiteoirí gradam Aisteoir is Fearr sna gradaim Academy


text:
Palenkė (, , , ) – istorinis regionas šiaurės rytų Lenkijoje, sudarantis dalį dabartinės (įsteigta 1999 m.) Palenkės ir Mazovijos vaivadijų.
 Etimologija
 Vietovardžio Palenkė lietuviškojo varianto kilmė tikriausiai siekia ankstyvosios LDK gyvavimo pradinį etapą, kai dabartinė Palenkė buvo LDK lenkiškojo pasienio sritis (plg. su analogiškos sandaros lietuvišku regionimu Paprūsė). Lenkiškai regionas vadinamas: Podlasie, Podlasko ir Podlasze, baltarusiškai: Padljašša (Падляшша), ukrainietiškai: Pidlissja (Підлісся), Pidljasije (Підлясіє), Pidlyašya (Підляшшя) ir Pidljakhija (Підляхія), rusiškai: Podljas’e (Подлясье), jidiš kalba – Podlyashe (פּאָדליאַשע) ir lotyniškai – Podlachia, Polexia.
 Geografija
 Seniausios Palenkės ribos nėra visai aiškios; galimas daiktas, kad iki XV a. Palenkė buvo suvokiama kaip neplatus LDK lenkiškojo pasienio ruožas, nuo Bebro aukštupio besidriekiantis į pietus iki Bugo tėkmės žemiau Bresto. Iš esmės Palenkės istorinio regiono ribos sutampa su 1513 m. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės sudėtyje įkurtos Palenkės vaivadijos ribomis. Dabar jis apima dalį Palenkės vaivadijos (apie 36 jos procentus) jos vidurinėje ir pietinėje dalyje, taip pat dalį Mazovijos vaivadijos (keturios ryčiausios apskritys).
 Regionas ribojasi su istorine Mazovija vakaruose, Prūsija šiaurėje, Dzūkija šiaurės rytuose, Polese pietryčiuose ir Mažąja Lenkija pietuose. Palenkei būdinga greta rytuose esančio pelkėto ir miškingo geografinio regiono Polesės gamta. Didžioji regiono dalis išsidėsčiusi Šiaurinės Palenkės žemumoje ir Pietinėje Palenkės žemumoje.
 Palenkės istorinis regionas sudaro tik apie 36 % dabartinės Lenkijos Palenkės vaivadijos teritorijos. Kitos Palenkės vaivadijos teritoriją sudarančios dalys yra:
 Apie 35 % - jotvingių Jotvos regionas, vėliau Suvalkija ir Dzūkija;
 Apie 20 % - Mazovijos regionas: Lomžos žemės ir Viznos žemės;
 Apie 7 % - Polesės regionas;
 Apie 1 % - Juodosios Rusios regionas.
 Istorija
 Palenkė X–XIII a.
 Nuo VIII a. pr. m. e. iki X a. gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. X a. pabaigoje didžiąją dalį būsimos Palenkės užkariavo Kijevo Rusia, kuriai bent nominaliai priklausė šis kraštas ir dėl kurio dažnai kariavo su jotvingių valstybe Jotva, dar vadinama Dainava. Kijevo Rusios egzistavimo metu dėl šių žemių kovojo Turovo-Pinsko kunigaikštystė, Gardino kunigaikštystė ir Voluinės kunigaikštystė, kuri XI a. viduryje užėmė didžiąją dalį šių žemių ir prijungė prie Berestijos krašto. Palenkė kaip savitas administracinis etnografinis regionas susiformavo greičiausiai XII a. amžiuje. Tada tai buvo jotvingių ir volynėnų (pasak dalies lenkų istorikų − mazovšanų ir volynėnų) mišriai gyvenamas kraštas, didžiumą jo gyventojų dar ir XIII a. sudarė vietos jotvingiai, kurie vakarietiškuose ano meto dokumentuose paprastai vadinami ne jotvingiais, bet „poleksėnais“ (, − plg. su 'Palenkė').
 1180–1237 m. didžiąją krašto dalį (buvusį Voluinės kunigaikštystės Drohičino valsčių) valdė Mazovijos kunigaikštystė. 1237–1238/1241(?) m. tą pačią teritoriją kontroliavo Dobrynės ordinas, nuo 1238 m. arba XIII a. vidurio − Haličo-Volynės kunigaikštystė. 1253 m. arba 1254 m. Palenkės Drohičine Haličo-Volynės kunigaikštystės valdovas Danila Romanovičius buvo vainikuotas Haličo karaliumi.
 XII–XIII a. dėl dažnų volynėnų ir lenkų antpuolių Palenkėje labai sumažėjo gyventojų. XIII–XV a. čia atsikėlė nemažai lietuvių, lenkų, baltarusių (dauguma Palenkės baltarusių ir nedidelė vietos lenkų dalis yra slavų lingvistiškai asimiliuotų jotvingių bei lietuvių palikuonys), žydų ir kitų tautų atstovų.
 LDK valdymo laikotarpis
 Apie 1274 m. Palenkė buvo prijungta prie LDK. XIII a. ir XIV a. sandūroje dėl šio krašto su Lietuvos Didžiaja kunigaikštyste nesėkmingai varžėsi Mazovijos kunigaikštystė, XIV a. antroje pusėje jį keletą kartų niokojo kryžiuočiai.
 1384–1391 m. Palenkę valdė tuometinis Gardino kunigaikštis Vytautas. 1391 m. Lenkijos karalius ir Lietuvos didysis kunigaikštis Jogaila Palenkę perleido Vytauto svainiui, Mazovijos kunigaikščiui Janušui I (pasak daugumos istorikų, būtent jo valdymo laikotarpiu Palenkę pradėjo kolonizuoti lenkai mazoviečiai), tačiau jau 1413 m. Palenkė vėl priklausė LDK, t. y. tais metais įkurtai Trakų vaivadijai.
 1513 m. iš dalies Trakų vaivadijos pietinių žemių buvo sudaryta Palenkės vaivadija, kuriai iki 1566 m. administracinės reformos priklausė ir Brestas su plačia apylinke. 1520–1795 m. Palenkės vaivadijos centras buvo Drohičinas – senoji jotvingių sostinė.
 Faktiškoji Lenkijos ir Lietuvos valdovė Bona Palenkėje, čia buvusiose valstybinėse (didžiojo kunigaikščio) žemėse pradėjo vykdyti vėliau jos sūnaus Žygimanto Augusto jau visoje LDK pratęstą valakų reformą. Greta didžiojo kunigaikščio žemės valdų Palenkėje turėjo ir keletas LDK didikų giminių (Goštautai, Kiškos, Radvilos, Chodkevičiai, Sapiegos ir kt.).
 Palenkėje esančiame Knišine nuo 1533 m. dažnai lankydavosi, o 1572 m. ir mirė LDK didysis kunigaikštis Žygimantas Augustas, 1564 m. jo iniciatyva Knišine buvo įsteigta monetų kalykla, kaldinusi pinigus Lietuvai ir Lenkijai.
 Lenkijos karalystės valdymo laikotarpis
 1569 m. Lenkijos karalius ir Lietuvos didysis kunigaikštis Žygimantas Augustas Palenkės vaivadiją kartu su Kijevo, Volynės ir Podolės (Braclavo) vaivadijomis atskyrė nuo LDK ir prijungė prie Lenkijos, taip patenkindamas senas lenkų pretenzijas valdyti šį daugiau nei 200 metų Lietuvai priklausiusį kraštą.
 Po ATR padalijimų
 Po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo, 1795 m. didžioji dalis buvusios vaivadijos žemių esančių į šiaurę nuo Vakarinio Bugo atiteko Prūsijos karalystei, kur šios žemės prijungtos prie Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamento. Mažesnė pietinė dalis esanti į pietus nuo Vakarinio Bugo upės atiteko Habsburgų monarchijos, Vakarų Galicijai ir nedidelė rytinė dalis atiteko Rusijos imperijos, Slanimo gubernijai.
 Po Tilžės taikos, 1807 m. beveik visa Palenkė tapo carinės Rusijos dalimi, kur buvo įjungta į Balstogės sritį, kuri 1842 m. panakinta, įjungiant ją į Gardino guberniją. Nedidelė šiaurinė Palenkės dalis 1807–1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Lomžos departamentui, 1816–1837 m. Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Augustavo vaivadijai, 1837–1866 m. Augustavo gubernijai, 1867–1914 m. Lomžos gubernijai ir Suvalkų gubernijai. Pietinė dalis buvusi į pietus nuo Bugo upės 1810–1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui, 1816–1837 m. Palenkės vaivadijai, 1837–1844 m. Palenkės gubernijai, 1844–1867 m. Liublino gubernijai, 1867–1915 m. Sedlcų gubernijai. 1915 m. visą Palenkės regioną užėmė Vokietijos imperija, kuri šiaurinę jos dalį administravo kaip Balstogės-Gardino sritį, o pietinė įjungta į Liublino generalgubernijos sudėtį.
 1918 m. lapkričio mėnesį beveik visa istorinė Palenkė atiteko II Lenkijos Respublikai, kur šiaurinė dalis buvo administruojama kaip Balstogės vaivadija, o pietinė dalis įjungta į Liublino vaivadijos sudėtį. 1939 m. rudenį, prasidėjus karui, pagal Molotovo-Ribentropo paktą Palenkė atiduota Baltarusijai, kur buvo administruojamas kaip Balstogės sritis, o pietinė dalis 1939–1944 m. tapo Trečiojo Reicho, Generalgubernijos dalimi. 1941 m. regioną užėmė Trečiasis Reichas, kur buvo įkurta vokiška Balstogės sritis. 1944 m. regionas vėl tapo Baltarusijos TSR dalimi.
 Palenkės dalis 1945 m. vasarą buvo grąžinta Lenkijos Liaudies Respublikai, o Baltarusijai nuo tada liko tik siauras rytinis istorinės Palenkės pakraštys, kuris prijungtas prie Gardino srities. Palenkė Lenkijoje 1945–1975 m. administruota kaip Balstogės vaivadija, kuri 1975 m. buvo padalinta į tris atskiras vaivadijas: Suvalkų, Lomžos ir Balstogės vaivadijas. Pietinė Palenkės dalis 1945–1975 m. priklausė Liublino ir Varšuvos vaivadijoms, o 1975–1999 m. Palenkės Bialos ir Sedlcų vaivadijoms. 1999 m. Balstogės, Lomžos ir Suvalkų vaivadijos vėl sujungtos į dabartinę Palenkės vaivadiją. Pietinė dalis įjungta į Liublino ir Mazovijos vaivadijų sudėtį.
 Šiais laikais lietuviškas Palenkės terminas taikomas tik lenkiškajai istorinės Palenkės daliai, kuri sutampa su Lenkijos Palenkės vaivadija. Lenkijoje tradiciškai skirstomai į šiauriau Bugo upės esančią Šiaurės Palenkę ir už ją kur kas mažesnę Pietinę Palenkę.
 Miestai
 Palenkės teritorija
 Šaltiniai
 Bumblauskas A., Senosios Lietuvos istorija 1009–1795, V., 2005, p. 262–263.
 Nuorodos
 Podlasie Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom VIII (Perepiatycha – Pożajście) z 1887 r. (lenk.).


type: contracts

text:
 LV
 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
 C 202/293
 PROTOKOLS (Nr. 20)
 PAR LĪGUMA PAR EIROPAS SAVIENĪBAS DARBĪBU 26. PANTA DAŽU ASPEKTU PIEMĒROŠANU APVIENOTAJAI KARALISTEI UN ĪRIJAI
 AUGSTĀS LĪGUMSLĒDZĒJAS PUSES,
 TIEKDAMĀS atrisināt dažus jautājumus, kas attiecas uz Apvienoto Karalisti un Īriju,
 ŅEMOT VĒRĀ TO, ka daudzus gadus pastāvējuši īpaši noteikumi par ceļošanu starp Apvienoto Karalisti un Īriju,
 IR VIENOJUŠĀS par šādiem noteikumiem, ko pievieno Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību.
 1. pants
 Neatkarīgi no Līguma par Eiropas Savienības darbību 26. un 77. panta, neatkarīgi no jebkura cita minētā Līguma vai Līguma par Eiropas Savienību noteikuma, pasākumiem, kas noteikti saskaņā ar šiem līgumiem, vai jebkādiem starptautiskiem nolīgumiem, ko noslēgusi Savienība vai Savienība un tās dalībvalstis ar vienu vai vairākām trešām valstīm, Apvienotā Karaliste personām, kas vēlas ieceļot tās teritorijā, ir tiesīga pie robežas ar citām dalībvalstīm veikt pārbaudes, ko tā uzskata par vajadzīgām, lai:
 a)
 pārbaudītu tiesības ieceļot Apvienotajā Karalistē dalībvalstu pilsoņiem, un viņu apgādājamām personām, kas izmanto Savienības tiesību aktu piešķirtās tiesības, kā arī citu valstu pilsoņiem, kuriem šādas tiesības dod kāds Apvienotajai Karalistei saistošs nolīgums;
 b)
 izlemtu, vai citām personām piešķirt atļauju ieceļot Apvienotajā Karalistē.
 Apvienotās Karalistes tiesības noteikt vai īstenot šādas pārbaudes neietekmē Līguma par Eiropas Savienības darbību 26. un 77. pants, jebkurš cits minētā Līguma vai Līguma par Eiropas Savienību noteikums vai pasākums, kas paredzēts, piemērojot šos līgumus. Norādes uz Apvienoto Karalisti šajā pantā attiecas arī uz teritorijām, par kuru ārlietām atbild Apvienotā Karaliste.
 2. pants
 Apvienotā Karaliste un Īrija var arī turpmāk veikt savstarpējus pasākumus attiecībā uz personu pārvietošanos starp šīm teritorijām ("Kopīgā ceļojumu telpa"), pilnīgi respektējot šā Protokola 1. panta pirmās daļas a) apakšpunktā minēto personu tiesības. Tādējādi, kamēr viņi saglabā šos pasākumus, šā Protokola 1. panta noteikumi attiecas uz Īriju ar tādiem pašiem nosacījumiem kā uz Apvienoto Karalisti. Šos pasākumus neietekmē Līguma par Eiropas Savienības darbību 26. un 77. pants, jebkurš cits minētā Līguma vai Līguma par Eiropas Savienību noteikums vai pasākums, kas paredzēts, piemērojot šos līgumus.
 3. pants
 Pārējās dalībvalstis pie savām robežām vai jebkurā robežpārejas vietā ir tiesīgas šādi pārbaudīt personas, kuras vēlas ieceļot to teritorijā no Apvienotās Karalistes vai jebkuras teritorijas, par kuras ārlietām tā atbild, ar tādiem pašiem mērķiem, kas noteikti Protokola 1. pantā, vai no Īrijas, ciktāl šā Protokola 1. panta noteikumi attiecas uz Īriju.
 Pārējo dalībvalstu tiesības noteikt vai veikt šādas pārbaudes neietekmē Līguma par Eiropas Savienības darbību 26. un 77. pants, jebkurš cits minētā Līguma vai Līguma par Eiropas Savienību noteikums vai pasākums, kas paredzēts, piemērojot šos līgumus.


text:
 26.10.2015
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 C 354/37
 Rozsudok Všeobecného súdu z 10. septembra 2015 – Laverana/ÚHVT (ORGANIC WITH PLANT FLUID FROM OUR OWN PRODUCTION)
 (Vec T-608/14) (1)
 ((„Ochranná známka Spoločenstva - Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva ORGANIC WITH PLANT FLUID FROM OUR OWN PRODUCTION - Absolútny dôvod zamietnutia - Opisný charakter - Článok 7 ods. 1 písm. c) nariadenia (ES) č. 207/2009“))
 (2015/C 354/44)
 Jazyk konania: nemčina
 Účastníci konania
 Žalobkyňa: Laverana GmbH & Co. KG (Wennigsen, Nemecko) (v zastúpení: J. Wachinger, M. Zöbisch a D. Chatterjee, avocats)
 Žalovaný: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (v zastúpení: D. Walicka a D. Botis, splnomocnení zástupcovia)
 Predmet veci
 Žaloba podaná proti rozhodnutiu štvrtého odvolacieho senátu ÚHVT z 2. júna 2014 (vec R 121/2014-4) týkajúceho sa prihlášky obrazového označenia ORGANIC WITH PLANT FLUID FROM OUR OWN PRODUCTION ako ochrannej známky Spoločenstva
 Výrok rozsudku
 1.
 Žaloba sa zamieta.
 2.
 Laverana GmbH & Co. KG je povinná nahradiť trovy konania.
 (1) Ú. v. EÚ C 361, 13.10.2014.


type: other

text:
Wetboek-online.nl | Wet op de omzetbelasting 1968 | Artikel 23
 home Wet op de omzetbelasting 1968 Artikel 23
 LJN AP4564, Eerste aanleg - meervoudig, 00/90016 DK en 00/90576DK
 Gerechtshof Amsterdam In het geding is de correctie van de douanewaarde van de in 1998 voor het vrije verkeer aangegeven film- en geluidsbanden. Nu de inspecteur wil afwijken van de aangegeven douanewaarde dient hij aannemelijk te maken dat deze waarde te laag is geweest. De door de inspecteur gehanteerde printprijsregeling,...
 LJN AU2524, Eerste aanleg - meervoudig, 05/689
 Rechtbank Haarlem In opdracht van eiseres is een partij drop vervoerd van Noorwegen naar Nederland onder de regeling extern communautair douanevervoer, in het kader waarvan het vijfde exemplaar van het document T1 niet is terugontvangen. De douanekamer oordeelt dat verweerder niet op goede gronden en met toepassing van...
 LJN AT5429, Eerste aanleg - meervoudig, 01/90226 en 02/6221
 Gerechtshof Amsterdam Met betrekking tot de toepassing van de vrijstelling als bedoeld in artikel 27 van Verordening 918/83 op de groupagezendingen concludeert de Douanekamer dat gelet op alle feiten en omstandigheden in onderling verband bezien, niet de klant als de geadresseerde in de zin van genoemd artikel dient te worden aangemerkt doch dat K BV geadresseerde is...
 LJN AD6332, Eerste aanleg - enkelvoudig, 99/02308
 Gerechtshof 's-Hertogenbosch BELASTINGKAMER Nr.99/02308 HET GERECHTSHOF TE 's-HERTOGENBOSCH U I T S P R A A K Uitspraak van het Gerechtshof te 's-Hertogenbosch, negende enkelvoudige Belastingkamer, op het beroep van T Beheer B.V. te V tegen de uitspraak van het hoofd van de eenheid Ondernemingen te H van de rijksbelastingdienst ...
 LJN BF9243, Cassatie, 40612
 Hoge Raad Verzoek om terugbetaling van douanerechten en omzetbelasting. Arrest na beantwoording van een prejudiciÃ«le vraag door het Hof van Justitie van de Europese Gemeenschappen in de zaak Road Air Logistics Customs B.V. Artikel 236 CDW; begrip "wettelijk verschuldigd". Artikel 22, lid 2, van de Wet op de omzetbelasting 1968...
 LJN AU2515, Eerste aanleg - meervoudig, 05/579
 Rechtbank Haarlem Eiseres heeft goederen van Belgie naar Nederland vervoerd onder de regeling extern communautair douanevervoer en deze - ten onrechte - direct bij de geadresseerde afgeleverd. De douanekamer oordeelt dat op grond van artikel 215 jo. 217 CDW niet Belgie maar Nederland heffingsbevoegd is voor de ontstane douane...
 LJN BG9052, Eerste aanleg - meervoudig, 07/5610
 Rechtbank Haarlem Douane. Eiseres heeft nagelaten de douaneautoriteiten in kennis te stellen van de diefstallen. Verweerder heeft echter onvoldoende aannemelijk gemaakt dat het handelen van eiseres was gericht op het ontduiken van rechten bij invoer. Het opleggen van de utb na de driejaars termijn was derhalve niet mogelijk...
 LJN AA5067, Eerste aanleg - enkelvoudig, 95/1489
 Gerechtshof Arnhem ak Gerechtshof Arnhem Tweede enkelvoudige belastingkamer nummer 95/1489 U i t s p r a a k op het beroep van de besloten vennootschap met beperkte *X B.V. te *Z (hierna te noemen: belanghebbende) tegen de uitspraak van de Inspecteur Belastingdienst/Ondernemingen *P op het bezwaarschrift van belanghebbende betreffende de na te melden beschikking...
 LJN BD1554, Eerste aanleg - meervoudig, 06/9525
 Rechtbank Haarlem Douane. Vaststelling douanewaarde. Transactie II kan niet worden aangemerkt als koopovereenkomst en kan derhalve niet dienen ter bepaling van de douanewaarde overeenkomstig artikel 29 van het CDW. De factuur behorende bij transactie II is opgemaakt in het kader van het vastgestelde fraudepatroon. Geen extrapolatie...
 LJN AF3700, Eerste aanleg - meervoudig, 00/00089
 Gerechtshof Amsterdam Geen overdracht van een geheel of een algemeenheid van goederen nu er geen overeenkomst was gesloten, de inventaris van een derde is aangekocht, geen vergoeding is betaald en niet is gebleken dat uit de exploitatie van het bedrijf voortvloeiende rechten en verplichtingen uit lopende contracten zijn verkregen
 LJN AA1912, Cassatie, 30878
 Hoge Raad gewezen op het beroep in cassatie van de besloten vennootschap met beperkte aansprakelijkheid X B.V. te Z en op het beroep van de Staatssecretaris van FinanciÃ«n tegen de uitspraak van het Gerechtshof te Amsterdam van 2 november 1994 betreffende na te melden tot belanghebbende gerichte uitnodiging tot betaling van omzetbelasting bij invoer...
 LJN AT5422, Eerste aanleg - meervoudig, 02/6250
 Gerechtshof Amsterdam Ingevolge art. 23 van de Wet OB moet de omzetbelasting die verschuldigd is ter zake van de invoer van goederen bestemd voor een aangewezen ondernemer in afwijking van het bepaalde in artikel 22 van de Wet OB op aangifte worden voldaan door die ondernemer. Belanghebbende heeft gemotiveerd gesteld, welke...
 LJN BJ4239, Eerste aanleg - meervoudig, 02/04182
 Gerechtshof 's-Hertogenbosch Belanghebbende handelt in computerondelen en is ondernemer voor de omzetbelasting; zij importeert haar handel voor een groot deel uit Taiwan en Hongkong en exporteert naar landen zowel binnen als buiten de EU. De verkoop naar Spaanse afnemers is de helft van de totale omzet die in de betreffende jaren gemiddeld 55 miljoen gulden bedroeg...
 LJN AT6713, Eerste aanleg - meervoudig, 01/90228 en 02/6238
 Gerechtshof Amsterdam Belanghebbendes beroep op de algemene beginselen van behoorlijk bestuur wordt verworpen. De stelling van de inspecteur dat geen sprake is van een boeking achteraf als bedoeld in artikel 220 van het CDW deelt de Douanekamer echter niet. Vaststaat dat de goederen voordat de uitnodigingen tot betaling zijn uitgereikt zijn vrijgegeven...
 LJN AF4501, Eerste aanleg - meervoudig, 99/03852
 Gerechtshof Amsterdam Belanghebbendes activiteiten bestaan uit de levering van tandtechnische werken aan tandartsen in Lidstaten van de EU en in derdelanden. In geschil is het toepassingsbereik van de vrijstelling van artikel 11, eerste lid, onderdeel g, van de Wet OB en de gevolgen hiervan voor het recht op aftrek van voorbelasting.
 LJN AV2896, Eerste aanleg - meervoudig, 03/4206 DK
 Gerechtshof Amsterdam Het beroep wordt onder toepassing van artikel 6:15, derde lid, Awb ontvankelijk verklaard. Indien het geschrift van 15 mei 2001 louter wordt aangemerkt als een bezwaarschrift is het niet-ontvankelijk. De Douanekamer van het Hof overweegt dat het geschrift moet worden aangemerkt als een verzoek om terugbetaling...
 LJN AV1539, Eerste aanleg - meervoudig, AWB 03/590en591
 College van Beroep voor het bedrijfsleven Compenserende heffing Rozijnen
 LJN AY0261, Eerste aanleg - meervoudig, 04/1319 DK
 Gerechtshof Amsterdam Niet in geding is dat de goederen in Nederland aan het douanetoezicht zijn onttrokken. Nu de ontvanger van de goederen niet beschikte over een aanwijzing als bedoeld in artikel 23 van de Wet OB wordt de omzetbelasting geheven op de voet van artikel 22, lid 1, Wet OB. De aangever is terecht als schuldenaar aangemerkt...
 LJN AA4563, Eerste aanleg - meervoudig, 882414
 Gerechtshof 's-Gravenhage GERECHTSHOF TE 's-GRAVENHAGE, eerste meervoudige belastingkamer. 14 december 1994 nummer: 882414 UITSPRAAK op het beroep van de besloten vennootschap met beperkte aansprakelijkheid X B.V. te Z tegen de uitspraak van de Inspecteur, het Hoofd van de eenheid Belastingdienst/Douane district P, betreffende de uitnodiging tot betaling van 1 april 1985, nr...
 LJN AF7095, Cassatie, 37897
 Hoge Raad Het Hof heeft vooropgesteld dat partijen het erover eens zijn dat de goederen in Nederland zijn onttrokken aan een douaneregeling en dat zich daarmee een belastbaar feit heeft voorgedaan in de zin van artikel 18, lid 1, letter b (kennelijk wordt bedoeld: letter c) van de Wet. Voorts heeft het Hof geoordeeld...
 LJN AX8851, Hoger beroep, 05/1053 DK
 Gerechtshof Amsterdam De Douanekamer stelt voorop dat het bepaalde in artikel 23 van de Wet OB geen faciliteit, doch een dwingendrechtelijke bepaling is. De in deze bepaling opgenomen zogeheten verleggingsregeling wordt derhalve toegepast indien de goederen op het tijdstip waarop zich het belastbare feit invoer voordoet,...
 LJN AR5911, Eerste aanleg - meervoudig, 02/7103 DK
 Gerechtshof Amsterdam Belanghebbende fabriceert, onder meer, voeders en mengsels voor menselijke en/of dierlijke consumptie. In dat kader is haar een vergunning verleend om bepaalde goederen, waarin kokosolie is verwerkt en die niet geschikt zijn voor menselijke consumptie, in het vrije verkeer te brengen met toepassing...


text:
Edmund "Ed" Conen (twieled fl-10 ta' Novembru 1914 – miet fil-5 ta' Marzu 1990) kien plejer u kowċ tal-futbol Ġermaniż li kien jilgħab bħala attakkant.
 Karriera
 Klabb
 Edmund Conen beda l-karriera tiegħu ma' FV 03 Saarbrücken u mat-tim ġie promoss fl-istaġun 1934–35 għall-Gauliga Südwest, l-ogħla diviżjoni tal-futbol fil-partijiet tal-Lbiċ tal-Ġermanja. Fl-1934 ġie avviċinat biex jissieħeb ma' Werder Bremen, però Conen żvela lill-Assoċjazzjoni tal-Futbol tal-Ġermanja li Werder kienu qed iħallsu lill-plejers. F'dak iż-żmien il-futbol kien strettament dilettantesk u ħlas lill-plejers ma kienx permess. Dan wassal biex l-Assoċjazzjoni mmultat u ssospendiet lill-klabb, xi uffiċjali tal-klabb u l-plejers. Wara waqfa ta' erba' snin minħabbi newrożi kardijaka, fl-1938 ingħaqad ma' Stuttgarter Kickers li kienu jilgħabu fil-Gauliga Württemberg grazzi għall-interċessjoni tal-kowċ preċedenti tiegħu Oskar "Ossi" Müller. Ma' Stuttgarter Kickers rebaħ erba' kampjonati konsekuttivi tal-Gauliga Württemberg bejn l-1939 u l-1942. Ir-rebħ tagħhom ta' dan il-kampjonat reġjonali tahom iċ-ċans li jipparteċipaw fil-fażi nazzjonali, fejn għalkemm qatt ma kisbu t-titlu Conen ħalla l-marka b'għaxar gowls f'erbatax-il logħba.
 Matul it-Tieni Gwerra Dinjija kien mistieden sabiex jilgħab ma' Mulhouse u t-tim tal-armata SV Groß Born. Fil-perjodu qasir li għamel ma' Groß Born, Conen rebaħ il-Gauliga Pommern, però kellu jikkuntenta bis-semifinali fil-fażi finali. Fi tmiem il-gwerra, Conen reġa' ngħaqad mal-Kickers fl-Oberliga Süd, il-kampjonat reġjonali l-ġdid imfassal fl-1945 għat-timijiet fin-Nofsinhar tal-Ġermanja. Fil-ħames snin li għamel magħhom hu skorja 57 gowl, fosthom għoxrin gowl fl-istaġun 1947–48 fejn il-Kickers skorjaw rekord ta' 113-il gowl. Fi tmiem il-karriera tiegħu bħala plejer qatta' sentejn fl-Iżvizzera ma' Young Fellows Zürich fejn magħhom serva wkoll bħala kowċ.
 Tim nazzjonali
 Conen lagħab 28 logħba internazzjonali bejn l-1934 u l-1942 mat-tim nazzjonali Ġermaniż u skorja 27 gowl. Id-debutt wasal ta' dsatax-il sena f'Jannar tal-1934 fil-konfront kontra l-Ungerija u skorja l-ewwel gowl tiegħu. Fit-tieni edizzjoni tat-Tazza tad-Dinja li saret fl-istess sena hu ħalla l-marka tiegħu bi tliet gowls kontra l-Belġju; bil-logħba mwaħħla fi dro ta' 2–2, l-attakkant skorja tripletta fl-aħħar sbatax-il minuta sabiex ta rebħa ta' 5–2 lill-Ġermanja. Din kienet l-ewwel darba li ġiet skorjata tripletta f'taqsima waħda fil-kompetizzjoni u dan is-suċċess ġie ripetut biss fit-Tazza tad-Dinja tal-1970 meta Gerd Müller skorja tripletta fir-rebħa tal-Ġermanja kontra l-Perù. Conen skorja wkoll gowl fir-rebħa fil-logħba għat-tielet u r-raba' post kontra l-Awstrija.
 Ta' 21 sena kellu problemi ta' saħħa u kellu jħalli temporanjament il-futbol warajh bl-aħħar logħba tkun kontra l-Polonja fil-15 ta' Settembru 1935 fejn Conen kien awtur ta' gowl. Ir-ritorn tiegħu wasal fil-25 ta' Ġunju 1939 f'Kopenħagen kontra d-Danimarka; għal darb'oħra ħalla l-marka b'gowl f'rebħa ta' 2–0. L-aħħar logħba tiegħu kienet fit-3 ta' Mejju 1942 kontra l-Ungerija u Conen reġa' skorja biex għen jaqleb telfa f'rebħa ta' 5–3.
 Referenzi
 Ħoloq esterni
 Twieldu fl-1914
 Mietu fl-1990
 Futbolers Ġermaniżi


type: legislation

text:
 20.6.2015
 FR
 Journal officiel de l'Union européenne
 L 156/25
 DÉCISION (PESC) 2015/959 DU CONSEIL
 du 19 juin 2015
 modifiant la décision 2014/386/PESC concernant des mesures restrictives en réponse à l'annexion illégale de la Crimée et de Sébastopol
 LE CONSEIL DE L'UNION EUROPÉENNE,
 vu le traité sur l'Union européenne, et notamment son article 29,
 considérant ce qui suit:
 (1)
 Le 23 juin 2014, le Conseil a adopté la décision 2014/386/PESC (1).
 (2)
 Le 19 mars 2015, le Conseil européen a conclu qu'il ne reconnaissait pas et continuait de condamner l'annexion illégale de la Crimée et de Sébastopol par la Fédération de Russie et qu'il resterait déterminé à mettre pleinement en œuvre sa politique de non-reconnaissance.
 (3)
 À la suite d'un réexamen de la décision 2014/386/PESC, il convient de proroger les mesures restrictives jusqu'au 23 juin 2016.
 (4)
 Il y a donc lieu de modifier la décision 2014/386/PESC en conséquence,
 A ADOPTÉ LA PRÉSENTE DÉCISION:
 Article premier
 L'article 5, deuxième alinéa, de la décision 2014/386/PESC est remplacé par le texte suivant:
 «La présente décision est applicable jusqu'au 23 juin 2016.»
 Article 2
 La présente décision entre en vigueur le jour suivant celui de sa publication au Journal officiel de l'Union européenne.
 Fait à Luxembourg, le 19 juin 2015.
 Par le Conseil
 Le président
 J. REIRS
 (1) Décision 2014/386/PESC du Conseil du 23 juin 2014 concernant des mesures restrictives en réponse à l'annexion illégale de la Crimée et de Sébastopol (JO L 183 du 24.6.2014, p. 70).