text:
Deuterokanonický spis (z řec. deuteros, druhý, a kanón, norma, pravidlo) je katolické označení pro biblický spis, který katolická a ortodoxní církev respektuje jako součást biblického kánonu, avšak který není součástí „prvního“ palestinského kánonu uznávaného židy a protestanty. V protestantském prostředí se tyto texty jako nekanonické označují pojmem apokryfy. Termín apokryf je v katolické terminologii vyhrazen pro biblické texty, které zůstaly mimo oba kánony a které protestanti obvykle nazývají pseudepigrafy.
 Protože existují rozdíly mezi církvemi v pojetí biblického kánonu, existuje též rozdíl v používání slov, označujících pozdní starozákonní spisy. Spisy označované jako deuterokanonické označuje pod různými pojmy jako součást bible většina křesťanů s výjimkou protestantů. Zařazení těchto knih do kánonu sahá až k Římské synodě roku 382.
 Většina rukopisů Septuaginty obsahuje spisy označované jako deuterokanonické. Ty byly stejně jako spisy novozákonní sepsány v řečtině, některé zřejmě původně hebrejsky, avšak původní text byl ztracen. Teprve archeologické nálezy 20. století tyto původní fragmenty odhalily, např. 2⁄3 knihy Sírachovec.
 Užití pojmu „apokryf“ implikuje, že pojednávaný spis nemá ve skutečnosti do bible být zařazován. Existuje též problém rozdílu v chápání pojmu apokryf u apokryfů starozákonních a novozákonních. Pro akademické užití se proto pro korpus uvedených knih většinou doporučuje (srov. Society of Biblical Literature) namísto pojmenování „apokryf“ užití pojmu „deuterokanonická literatura“.
 Seznam starozákonních deuterokanonických knih
 Pro přehled jednotlivých knih a jejich zařazení v různých církvích viz heslo biblický kánon.
 Kniha Tóbijáš
 Kniha Júdit
 Kniha Moudrosti
 Sírachovec
 1. kniha Makabejská
 2. kniha Makabejská
 Kniha Báruch
 přídavky ke Knize Ester
 přídavky ke Knize Daniel
 Související články
 Biblický kánon
 Apokryf
 Externí odkazy
 Apokryfní spisy
 Biblické knihy


type: wikipedia

text:
In de Romeinse krijgskunst werd een zomerkamp (Latijn: castra aestiva) slechts één of enkele nachten bewoond en diende als uitvalbasis voor een offensieve oorlogscampagne. Zomerkampen zijn niet zo uitgewerkt als de castra hiberna (winterkampen) of stativa (vaste kampen), maar bieden genoeg bescherming tijdens de zomercampagnes. De eenvoudigste versie was het marskamp (Latijn: castra tumultuaria), bedoeld voor één overnachting. Men gebruikte tenten als onderkomens. Was het de bedoeling enkele dagen in het kamp te verblijven dan werd de bodem onder de tenten uitgegraven om er rechtop in te kunnen staan en het comfort te vergroten. De uitgegraven aarde werd langs de randen van de tent opgeworpen om deze te verstevigen.
 Beknopte bibliografie
 , art. castra (I 1), in NP2 (1997), klm. 1022 - 1024.
 , Het Romeinse leger, Leuven, 2003.
 Romeins leger


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 21.3.2016
 HR
 Službeni list Europske unije
 C 106/42
 Tužba podnesena 26. siječnja 2016. – Caffè Nero Group protiv OHIM-a (CAFFÈ NERO)
 (Predmet T-37/16)
 (2016/C 106/50)
 Jezik postupka: engleski
 Stranke
 Tužitelj: Caffe Nero Group Ltd (London, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnik: L. Cassidy, solicitor)
 Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM)
 Podaci o postupku pred OHIM-om
 Predmetni sporni žig: figurativni žig Zajednice s verbalnim elementom „CAFFÈ NERO” – prijava za registraciju br. 13 436 175
 Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća OHIM-a od 6. studenoga 2015.u predmetu R 954/2015-1
 Tužbeni zahtjev
 Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:
 —
 poništi pobijanu odluku;
 —
 prihvati prijavu za registraciju žiga Zajednice br. 13 436 175;
 —
 odbije razloge za odbijanje prijave za registraciju žiga Zajednice na temelju članka 7. stavka 1. točaka (b), (c) i (g) i članka 7. stavka 2.;
 —
 prihvati priznanje i objavu prijave za registraciju žiga Zajednice za sve proizvode i usluge koji su njime obuhvaćeni;
 —
 naloži OHIM-u snošenje tužiteljevih troškova u ovom postupku.
 Tužbeni razlozi
 —
 povreda članka 7. stavka 1. točaka (b), (c) i (g) Uredbe br. 207/2009;
 —
 povreda članka 7. stavka 2. Uredbe br. 207/2009.


type: other

text:
Tutkimukset 163. Lapin ja Kainuun sosiaaliturvamaksuvapautuksen vaikutus yritysten työllisyyteen, palkkoihin ja kannattavuuteen - PDF
 Tutkimukset 163. Lapin ja Kainuun sosiaaliturvamaksuvapautuksen vaikutus yritysten työllisyyteen, palkkoihin ja kannattavuuteen
 Download "Tutkimukset 163. Lapin ja Kainuun sosiaaliturvamaksuvapautuksen vaikutus yritysten työllisyyteen, palkkoihin ja kannattavuuteen"
 1 Valtion taloudellinen tutkimuskeskus Tutkimukset 163 Lapin ja Kainuun sosiaaliturvamaksuvapautuksen vaikutus yritysten työllisyyteen, palkkoihin ja kannattavuuteen Ossi Korkeamäki VATT Tutkimukset 163 huhtikuu 2011
 3 VATT TUTKIMUKSET 163 Lapin ja Kainuun sosiaaliturvamaksuvapautuksen vaikutus yritysten työllisyyteen, palkkoihin ja kannattavuuteen Ossi Korkeamäki Valtion taloudellinen tutkimuskeskus Government Institute for Economic Research Helsinki 2011
 4 ISBN (nid.) ISBN (PDF) ISSN (nid.) ISSN (PDF) Valtion taloudellinen tutkimuskeskus Government Institute for Economic Research Arkadiankatu 7, Helsinki, Finland Oy Nord Print Ab Helsinki, huhtikuu 2011 Kansi: Niilas Nordenswan
 5 Lapin ja Kainuun sosiaaliturvamaksuvapautuksen vaikutus yritysten työllisyyteen, palkkoihin ja kannattavuuteen Valtion taloudellinen tutkimuskeskus VATT Tutkimukset 163/2011 Ossi Korkeamäki Tiivistelmä Tässä tutkimuksessa arvioidaan Lapin ja Kainuun yritysten alueellisen sosiaaliturvamaksuvapautuksen vaikutusta yritysten työllisyyteen, palkkasummaan ja voittoihin sekä näissä yrityksissä työskentelevien tuntipalkkoihin. Sosiaaliturvamaksut ovat olleet tutkimusperiodilla kolmesta kuuteen prosenttia yritysten palkkasummasta. Tulosten perusteella maksualennus ei aiheuttanut tilastollisesti merkitseviä muutoksia mihinkään tutkituista vastemuuttujista. Asiasanat: Palkan sivukulut, työvoiman kysyntä, verotuksen kohtaanto JEL-luokat: J18, J23, J38, J58, J65, J68 Abstract In this paper I evaluate the effects of a regional experiment that reduced payroll taxes by 3 6 percentage points of the firms wage sum in northern and eastern Finland. I estimate the effect of the payroll tax reduction on firms employment levels, wage sum and profits, and on workers hourly pay and monthly hours worked, by comparing the changes in employment and wages before and after the start of the experiment to a control region. My results indicate that the reduction in payroll taxes did not lead to any unequivocal aggregate effects in the target region. Key words: payroll-tax, labour demand, tax incidence JEL classes: J18, J23, J38, J58, J65, J68
 7 Esipuhe Sosiaaliturvamaksukokeilu alkoi Pohjois-Lapin ja saaristokuntien alueella vuonna Näillä alueilla toimivat yritykset saivat vapautuksen työnantajan kansaneläkemaksun ja sairausvakuutusmaksun maksamisesta vuotuiseen euron rajaan saakka. Kokeilu oli aluksi tarkoitettu kolmivuotiseksi ja sen erikseen määrättynä tarkoituksena oli tutkia työn sivukulujen alentamisen vaikutusta yritysten työllistämisedellytyksiin. Vaikka koealueet oli valittu pitkälti aluepoliittisin perustein eikä taloustieteellisen tutkimuksen teko ollut kokeilua koskevan lain ainoa perustelu, voidaan sitä pitää uraauurtavana ilmiönä suomalaisessa talouspolitiikan vaikutusten arvioinnissa: kokeilua koskeva laki nimittäin edellytti kokeilun vaikutusten arviointia ja arviointia varten tarvittavien aineistojen luovuttamista tutkimuskäyttöön. Kahta ensimmäistä vuotta koskevien tulosten perusteella Lapin ja saariston kokeilun ei havaittu vaikuttaneen koealueen työllisyyteen. Vuonna 2005 alkaneeseen Kainuun hallintokokeiluun oli kuitenkin liitetty Lappia ja saaristoa vastaava sotumaksualennus, joka koski myös julkista sektoria. Näin sotumaksukokeilu laajeni ja jatkui myös Lapin ja saariston osalta, tällä erää vuoteen 2012 asti. Työnantajien kansaneläkemaksua on alennettu vuosien mittaan ja siitä luovuttiin kokonaan vuoden 2010 alusta. Näin ollen sotumaksuhuojennuksen vaikutus koealueen yritysten työvoimakustannuksiin muuhun maahan verrattuna on vähentynyt huomattavasti. Pidemmästä havaintojaksosta ja laajemmasta kokeilun kohteena olleesta yritysjoukosta huolimatta sosiaaliturvamaksualennuksella ei nyt käsillä olevan tutkimuksen perusteella voida sanoa olleen vaikutusta työllisyyteen; myöskään yritysten maksamat palkat tai yritysten kannattavuus eivät reagoineet tilastollisesti merkitsevästi. Tämä ei tietenkään tarkoita etteivät työvoimakustannukset vaikuta työllisyyteen eikä myöskään sitä, ettei kokeiluilla olisi sijaa tämän tärkeän yhteyden tutkimuksessa. Taloustieteellisessä kirjallisuudessa esitetyt arviot työn kysynnän hintajoustosta ovat edelleen melko tavalla toisistaan poikkeavia ja epätarkkoja ja niiden käyttökelpoisuus talouspolitiikan teossa siten rajoitettu. Uusille kokeiluille ja paremmille estimaateille olisi varmasti tilausta. Tämän tutkimuksen on rahoittanut Työ- ja elinkeinoministeriö. Englanninkielinen versio on ilmestynyt VATT Working Papers -sarjassa numerolla 22. Kiitokset Roope Uusitalolle ja Kari Hämäläiselle hyvistä kommenteista.
 9 Sisällys 1. Johdanto 1 2. Taustatietoja kokeilusta, kokeilu- ja vertailualueista sekä yrityksistä Työnantajamaksut Arvioinnissa käytetyt koe- ja vertailualueet Koe- ja vertailualueiden yritykset 7 3. Aineistot Tulokset Kokeilun vaikutus yritysten työllisyyteen, palkkasummaan ja kannattavuuteen Vaikutus työntekijöiden tuntipalkkoihin ja työtunteihin Robustisuustarkasteluja Minne rahat menivät? Sivukulualennuksen vaikutus yritysten henkiinjäämiseen Muita ryhmittelyjä yrityksille ja työntekijöille Vaikutuksen ajoitus Vaikutukset sosiaaliturvamaksuluokittain Lappi ja Kainuu erikseen arvioituina Kausivaihtelun vaikutus tuloksiin Tarkasteluperiodin valinta Johtopäätökset 25 Lähteet 26
 11 1. Johdanto Tämä Lapin ja Kainuun yritysten sosiaaliturvamaksukokeilun arviointitutkimuksen tarkoituksena on selvittää sosiaaliturvamakujen alentamisen vaikutusta kohdealueen yritysten työllisyyteen ja kannattavuuteen. Kokeilu alkoi Pohjois-Lapin ja saariston kunnissa vuonna 2003 ja työllisyysvaikutuksia kahden ensimmäisen vuoden osalta on tutkittu Korkeamäen ja Uusitalon (2009) artikkelissa 1. Lapin ja saariston yrityksiä koskeneen kokeilun piti päättyä vuoden 2005 lopussa. Saman vuoden alussa oli kuitenkin aloitettu Kainuun hallintokokeilu, johon liittyi Lapin kokeilua vastaava työnantajien (myös julkisen sektorin ja kirkon) sosiaaliturvamaksun alennus. Kainuun hallintokokeiluun liittyen Lapin ja saariston kokeilua jatkettiin ensin vuoteen Molemmat kokeilut ovat käynnissä edelleen, tällä hetkellä jatkosta on päätetty vuoteen 2012 asti. Kokeilussa yritykset vapautetaan sotumaksujen maksamisesta yrityskohtainen alennus on kuitenkin enintään euroa vuodessa. Maksut ovat 3 6 % palkkasummasta. Kokeilun tarkoituksena on ollut tutkia palkan sivukulujen vaikutusta yritysten työllistämisedellytyksiin. Palkan sivukulujen vaikutus työllisyyteen riippuu työn kysynnän ja tarjonnan joustoista: jos sivukulujen alennus johtaa alennusta vastaavaan palkkojen nousuun, ei alennuksella ole vaikutusta työllisyyteen. Jos toisaalta työn tarjonta on täysin joustavaa, palkat eivät nouse ja työllisyys paranee. Aiempien tulosten mukaan kokeilu nosti palkkoja noin puolella alennuksen määrästä eikä jäljelle jääneellä työvoimakustannusten alenemisella havaittu olleen työllisyysvaikutuksia. Kokeilun jatkaminen ja laajentaminen ovat tehneet uuden arviointitutkimuksen tarpeelliseksi. Aiempaan arvioon verrattuna käytettävissä on nyt laajempi aineistopohja Tilastokeskuksen rekisteriaineistojen muodossa. Yritysten tilinpäätösaineistojen avulla on mahdollista tutkia sotumaksualennuksen vaikutusta yritysten palkkasumman lisäksi yritysten voittoihin. Myös työllisyysarvio voidaan tehdä luotettavammin, sillä aiemmassa arviossa yritysten työllisyyttä mitattiin yritysten verottajalle tekemien vuosi-ilmoitustietojen perusteella, joista ilmenee vain yrityksessä vuoden aikana työskennelleiden henkilöiden lukumäärä. Nyt työllisyyttä voidaan arvioida työssäkäyntirekisterin tietoihin pohjautuen. Sivukulualennuksen vaikutusta palkkatasoon tutkitaan Tilastokeskuksen palkkarakenneaineiston avulla, joka puolestaan on erityisesti pienten yritysten osalta kattavampi kuin aiemmassa arviossa käytetty Elinkeinoelämän keskusliiton palkka-aineisto. Aiempi aiheeseen liittyvä kansainvälinen kirjallisuus on esitelty kattavasti Korkeamäen ja Uusitalon tutkimuksessa. Sen julkaisemisen jälkeen on kuitenkin ilmestynyt huolellinen arvio vastaavasta kokeilusta Ruotsissa (Bennmarker, 1 Suomenkielinen tiivistelmä tuloksista ja kattava kuvaus kokeilun taustoista: Korkeamäki ja Uusitalo (2005).
 12 2 Johdanto Mellander ja Öckert, 2009). Pohjois-Ruotsissa sijaitsevan kokeilualueen yritysten sivukuluja alennettiin vuodesta 2002 alkaen kymmenellä prosenttiyksiköllä palkkasumman kruunuun asti. Pienet yritykset saivat siis alennuksen koko palkkasumman osalta, suuret rajan alittavalta osin. Asetelma on hyvin Suomen kokeilua vastaava. Vuosien aineistoihin perustuvan analyysin pohjalta saatu tulos on, että sivukulualennus vaikutti palkkoja nostavasti eikä alennuksella ollut tilastollisesti merkitsevää vaikutusta työllisyyteen. Sivukulujen vaikutuksesta yritysten voittoihin ei ole tehty tuoretta empiiristä tutkimusta. Minimipalkkasäädösten voidaan kuitenkin ajatella vaikuttavan työvoimakustannuksiin samaan tapaan kuin lakisääteisten työn sivukulujen. Jos osalle yritysten työntekijöistä maksetaan minimipalkkaa, johtaa minimipalkkojen nosto (tai laskeminen) suoraan työvoimakustannusten muutokseen yrityksestä itsestään riippumattomasta syystä. Minimipalkkojen vaikutus tosin rajoittuu matalapalkkaalojen kustannuksiin. Draca, Machin ja Van Reenen (2008) ovat tutkineet Iso- Britanniassa vuonna 1999 voimaan astuneen minimipalkkalain vaikutusta yritysten voittoihin. Kysymys voitoista oli jatkoa aiemmalle tutkimukselle (Machin, Manning ja Rahman, 2003 sekä Stewart, 2004), jossa oli havaittu, ettei minimipalkkalailla ollut juurikaan vaikutusta työllisyyteen. Yritykset eivät myöskään näyttäneet voineen siirtää kasvaneita kustannuksia hintoihinsa. Draca et al. saivat tulokseksi, että minimipalkat nostivat selvästi yritysten työvoimakustannuksia ja alensivat voittoja. Tässäkään tutkimuksessa minimipalkkojen ei havaittu vaikuttaneen työllisyyteen. Tämänhetkisen tutkimustiedon perusteella työvoimakustannusten muutoksilla on ollut oletettua vähäisempi vaikutus työllisyyteen. Palkat sen sijaan ovat reagoineet sivukulumuutoksiin, mutta eivät yksi yhteen. Lisäksi Britanniassa on havaittu minimipalkkojen ja voittojen välinen yhteys. Näiden tulosten perusteella on syytä tarkastella myös suomalaisen sotumaksukokeilun vaikutusta yritysten kannattavuuteen. Edellisen, pääosin Lappia koskeneen vaikuttavuustutkimuksen tulokset eivät olleet tilastollisesti erityisen vahvoja. Nyt kokeilun kohteena on kaksi kertaa suurempi joukko yrityksiä ja käytettävät aineistot mahdollistavat monipuolisemman tarkastelun. Silti tulokset jäävät edelleen epäselviksi mitään tilastollisesti merkitsevää vaikutusta yritysten työllisyyteen, palkkoihin tai kannattavuuteen ei löydy, eikä kokeilulla näytä olleen vaikutusta myöskään työntekijöiden tuntipalkkoihin. Ainoa kiistaton löydös on kokeilu itse, eli sotumaksujen leikkaus on selkeästi havaittavissa yritysten tilinpäätöksissä. Minne alennusten muodossa saatu raha on mennyt tai mitä vaikutusta sillä on ollut jää valitettavasti edelleen selvittämättä.
 13 Taustatietoja kokeilusta, kokeilu- ja vertailualueista sekä yrityksistä 3 2. Taustatietoja kokeilusta, kokeilu- ja vertailualueista sekä yrityksistä Kahtakymmentä Lapin ja saariston kuntaa koskenut sosiaaliturvamaksukokeilu alkoi vuoden 2003 alusta. Sen kestoksi päätettiin alun perin kolme vuotta, vuoden 2005 loppuun. Lain mukaan maksuvapautusta koskevan kokeilun tarkoituksena on selvittää työnantajille annettavan maksuvapautuksen vaikutusta työllisyyteen ja työnantajien työllistämisedellytyksiin kokeilualueen kunnissa. Kokeilun piirissä olevat yritykset saivat vapautuksen sotumaksujen maksusta euron vuotuiseen ylärajaan saakka. Kokeiluun osallistumiseen riittää osallistumisilmoitus verottajalle ja vuoden lopun vuosi-ilmoitustietoihin lisätty tieto maksamatta jätetyistä sotumaksuista. Osallistumisen helppouden ansiosta lähes kaikki yritykset ovat ottaneet siihen osaa. Päätös Kainuun hallintokokeilun aloittamisesta tehtiin helmikuussa Kokeilun tarkoituksena on hankkia kokemuksia maakunnallisen itsehallinnon vahvistamisen vaikutuksista Kainuun kehittämiseen, kunnallisten palvelujen järjestämiseen, kansalaisten osallistumiseen, kunnallishallintoon, valtion aluehallinnon toimintaan sekä maakunnan ja valtion keskushallinnon suhteeseen (laki Kainuun hallintokokeilusta). Hallintokokeiluun liitettiin myös Lapin kokeilua vastaava sosiaaliturvamaksun leikkaus. Kainuun kohdalla leikkaus laajennettiin koskemaan myös julkista sektoria ja kirkkoa. Sama laajennus tapahtui Lapin ja saariston osalta vuotta myöhemmin. Molemmat kokeilut jatkuvat näillä näkymin vuoden 2012 loppuun. 2.1 Työnantajamaksut Työnantajamaksuihin lasketaan yleensä työeläkemaksu, sairasvakuutusmaksu ja kansaneläkemaksu, työttömyysvakuutusmaksu, pakollinen tapaturmavakuutusmaksu sekä ryhmähenkivakuutusmaksu. Näistä sairasvakuutusmaksu ja kansaneläkemaksu muodostavat sosiaaliturva- eli sotumaksun. Maksun suuruudesta päätetään vuosittain lailla. Yksityisten työnantajien sotumaksu on vuodesta 1973 lähtien peritty kolmeen maksuluokkaan porrastettuna yrityksen pääomavaltaisuuden ja palkkasumman mukaan. Valtaosa yrityksistä kuuluu alimpaan maksuluokkaan, jonka sosiaaliturvamaksuprosentti oli ennen kokeilun alkua (2002) 2,95. Keskimmäiseen II maksuluokkaan kuluvat yritykset joiden vuotuisten poistojen määrä ylittää euroa ja on vähintään 10 mutta enintään 30 prosenttia maksettujen palkkojen määrästä. Näiden yritysten sotumaksuprosentti oli vuonna ,15 prosenttia. Ylimpään III maksuluokkaan kuuluvat yritykset, joiden vuotuisten poistojen määrä ylittää euroa ja on yli 30 prosenttia palkkasummasta. Näillä pääomavaltaisilla yrityksillä sotumaksuprosentti oli vuonna ,05 prosenttia. Työnantajamaksujen viimeaikainen kehitys on esitetty taulukossa 1.
 14 4 Taustatietoja kokeilusta, kokeilu- ja vertailualueista sekä yrityksistä Taulukko 1 Työnantajamaksut, prosenttia palkkasummasta Muutospäivä Työeläkemaksu Työttömyysvakuutus euroon asti ylittävältä osalta Sairasvakuutus- ja kansaneläkemaksu I II III Tapaturmavakuutus Ryhmähenkivakuutus Alin Yhteensä ,60 4,000 5,600 6,500 1,2 2,00 6,10 0,120 23,920 30, ,80 4,000 5,600 6,500 1,2 1,00 4,00 0,100 23,100 28, ,70 4,000 5,600 6,500 1,4 1,00 4,00 0,090 23,190 28, ,80 4,000 5,600 6,500 1,4 0,90 3,90 0,080 23,180 28, ,80 4,000 5,600 6,500 1,3 0,90 3,85 0,080 23,080 28, ,80 4,000 5,600 6,500 1,2 0,90 3,45 0,090 22,990 28, ,80 3,600 5,600 6,500 1,2 0,90 3,45 0,090 22,590 28, ,60 3,600 5,600 6,500 1,2 0,80 3,10 0,095 22,295 27, ,70 3,600 5,600 6,500 1,1 0,70 2,70 0,095 22,185 27, ,70 2,950 5,150 6,050 1,1 0,70 2,70 0,095 21,535 26, ,80 2,964 5,164 6,064 1,1 0,60 2,45 0,081 21,545 26, ,80 2,964 5,164 6,064 1,1 0,60 2,50 0,080 21,544 26, ,80 2,966 5,166 6,066 1,2 0,70 2,80 0,080 21,746 26, ,70 2,958 5,158 6,058 1,1 0,75 2,95 0,080 21,588 26, ,64 2,951 5,151 6,051 1,1 0,75 2,95 0,080 21,521 26, ,80 2,771 4,971 5,871 1,0 0,70 2,90 0,080 21,351 26, ,80 2,801 5,001 5,901 1,0 0,65 2,70 0,070 21,321 26, ,80 2,000 4,201 5,101 1,0 0,65 2,70 0,070 20,520 25,671 Taulukon työeläkemaksuprosentti on keskiarvo. Yrityksen työeläkemaksujen suuruus riippuu yrityksen koosta ja työntekijöiden ikäjakaumasta. Samoin tapaturmavakuutusmaksuprosentti on keskiarvo. 2.2 Arvioinnissa käytetyt koe- ja vertailualueet Lapin kokeilua arvioitaessa valtaosa verrokkikunnista oli Kainuun alueelta ja Kainuun hallintokokeilun alkaminen 2005 oli osasyynä sille, että ensimmäisen vaikuttavuusarvion asetelma oli käyttökelpoinen vain vuoteen 2004 asti. Näin ollen koe- ja vertailualueet on valittava uudelleen. Sekä Lapin kokeilualue että Kainuu kuuluivat yritystukien osalta kahteen korkeimpaan EU-luokitukseen vuosina ja korkeimpaan luokkaan vuodesta 2007 eteenpäin (ainakin vuoteen 2013 asti). Lapin alue on ensimmäisen periodin aikana saanut pohjoisuuteensa liittyen lisäetuja, joiden vaikutuksesta yritystuet (tai yritystukien saantiehdot) ovat olleet Kainuun tasolla koko kokeilun ajan. Lapin ja Kainuun yhteenlaskettu yritysten määrä on kuitenkin vain noin neljäsosa koko korkeimman tukialueen yritysten määrästä. Näin ollen loput korkeimman tuen alueella olevat yritykset muodostavat luontevan vertailuryhmän kokeilualueen yrityksille 2. Kuvassa 1 on hahmoteltu kartalle koe- ja vertailualueet. Ykköstukialueella sijaitsevat yliopistokaupungit Joensuu, Kuopio ja Rovaniemi sekä merkittävä aluekeskus Mikkeli on kuitenkin syytä poistaa vertailualueesta. Samoin voimakkaasti teollistunut Kemi-Tornion seutu on jätetty pois, sillä se poikkeaa elinkeinorakenteeltaan selvästi koealueesta. Ylin 2 Bennmarker et al. käyttävät samaa kriteeriä vertailualueen valinnassa.
 15 Taustatietoja kokeilusta, kokeilu- ja vertailualueista sekä yrityksistä 5 Sotumaksukokeilu on ollut käynnissä myös saaristokunnissa. Ne muodostavat kuitenkin kuntaryhmän, jolle on vaikea löytää luontevaa vertailukohtaa ja siten ne jätetään arvioinnin ulkopuolelle. Taulukossa 2 on esitetty, kuinka koe- ja vertailualueet vertautuvat numeroiden valossa toisiinsa ja muuhun Suomeen. Luvut ovat vuodelta 2001 eli ennen kokeilun alkua. Sekä koe- että vertailualuetta voidaan luonnehtia harvaan asutuiksi korkean huoltosuhteen ja työttömyyden seuduksi, jossa kunta on tärkein työnantaja. Alkutuotanto muodostaa merkittävästi muuta maata suuremman osuuden taloudesta mutta teollisuuden osuus on vertailualueella lähempänä muun maan kuin koealueen osuutta. Alueiden vastaavuus on yleisesti ottaen melko hyvä. Taulukko 2 Koe- ja vertailualueet tilastojen valossa vuonna 2001 Koealue Vertailualue Muu Suomi Väestö Väkiluku Väentiheys 1,56 6,54 35,94 Väestönkasvu, % / a -1,80-0,98 0,48 Eläkeläisten osuus, % 26,96 27,78 21,01 Huoltosuhde 1,94 1,85 1,28 Toisen asteen koulutuksen saaneet, % 38,15 37,60 35,68 Korkea-asteen koulutus, % 16,72 15,40 25,14 Työllisyys Työllisyysaste, % 52,33 55,98 65,70 Työttömyysaste, % 21,05 16,30 11,17 Kuntasektorin osuus työllisistä, % 21,98 18,43 13,47 Maa- ja metsätalous, kalastus, % 10,02 13,97 3,61 Teollisuus, % 20,75 25,84 27,00 Kauppa, % 9,56 9,16 12,33 Kuntatalous Valtionosuudet, / asukas Verotulot, / asukas Lähde: Tilastokeskuksen ALTIKA aluetietokanta.
 16 6 Taustatietoja kokeilusta, kokeilu- ja vertailualueista sekä yrityksistä Kuva 1 Koe- ja vertailualueet Lappi Kainuu Vertailualue Joensuu, Kemi-Tornio, Kuopio, Mikkeli ja Rovaniemi Pohjois-Lappi ja Kainuu muodostavat koealueen, vertailualueen puolestaan loput Lapin kunnat, Pohjois- Karjala, Pohjois- ja Etelä-Savo sekä Pohjois-Pohjanmaa (rannikkoa lukuun ottamatta). Yliopistokaupungit ja suuremmat keskukset Joensuu, Kuopio ja Rovaniemi ja Mikkeli on poistettu vertailualueesta, samoin kuin voimakkaasti teollistunut Kemi-Tornio.
 17 Taustatietoja kokeilusta, kokeilu- ja vertailualueista sekä yrityksistä Koe- ja vertailualueiden yritykset Tässä jaksossa tarkastellaan koe- ja vertailualueiden yritysten ominaisuuksia. Erityistä huomiota kiinnitetään yrityspopulaatioiden vertailtavuuteen tärkeimpien vastemuuttujien osalta. Ensimmäinen huomio Lapin ja Kainuun yrityksistä on, että ne ovat muuhun maahan verrattuna pieniä. Yksikään kokonaan kokeilualueella sijaitseva yritys ei vuosina työllistä yli 300 henkilöä. Myös vertailualueen yritykset ovat pieniä, mutta joukkoon mahtuu muutama hengen yritys. Koska näiden yritysten vertailtavuus kokeilun kohteena oleviin yrityksiin on epäselvää, rajaan mukaan otettavat vertailuyritykset alle 300 henkeä kokeilua edeltävänä jaksona työllistäviin. Muut rajaukset liittyvät sotumaksualennusta koskevaan EU-tason lainsäädäntöön (maatalous-, kalastus- ja kuljetustoimialan yritykset on suljettu kokeilun ulkopuolelle) tai ovat luonteeltaan teknisiä: yritykset, joiden tiedoissa on vakavia puutteita tai joita koskevat tiedot eri lähteissä poikkeavat voimakkaasti toisistaan, on poistettu. Taulukossa 3 on vertailtu koe- ja vertailuyritysten toimialajakaumaa. Jo aiempi melko karkealla jaolla tehty tarkastelu alueiden työvoiman jakautumisesta osoitti, että alueet eivät ole identtisiä. Yritysten osalta voidaan sanoa, että vertailualueella kaivos-, metalli- ja rakennusteollisuuden osuudet ovat koealuetta korkeampi, kun taas koealueen yrityksistä suurempi osa toimii majoitus- ja ravintolatoimialalla sekä ict-sektorilla. Erot toimialajakaumassa on syytä huomioida vaikuttavuusanalyysissä. Tärkeimmät tutkittavat yritystason vasteet ovat työllisyys, palkkasumma ja käyttökate. Jos näiden muuttujien kehityksessä olisi havaittavissa selkeitä alueittaisia eroja jo ennen kokeilun alkua, asettaisi se valitun vertailuasetelman kyseenalaiseksi. Taulukossa 4 on vertailtu, miten nämä muuttujat ja yritysten liikevaihto ovat muuttuneet kolmena kokeilua edeltävänä vuonna, jolloin yrityksillä ei vielä ollut tietoa kokeilun alkamisesta. Lukujen perusteella koe- ja vertailualueen yritykset eivät poikkea tilastollisesti merkitsevästi toisistaan. Koealueen yritykset ovat kuitenkin jonkin verran vertailuyrityksiä pienempiä ja kasvaneet hiukan hitaammin. Näin ollen on perusteltua huomioida mahdollisesti jo ennen kokeilun alkua poikenneet kehitystrendit alueiden välillä.
 18 8 Taustatietoja kokeilusta, kokeilu- ja vertailualueista sekä yrityksistä Taulukko 3 Koe- ja vertailualueiden yritysten toimialajakauma vuonna 2001 Koealue Vertailualue Normeerattu ero t-arvo Kaivostoiminta ja louhinta 0,011 0,020-0,054-4,39 Elintarvikkeiden ja juomien valmistus 0,021 0,021 0,002 0,12 Tekstiilien, vaatteiden, etc. valmistus 0,009 0,010-0,005-0,40 Puu- ja paperituotteiden valmistus 0,042 0,040 0,006 0,45 Kemianteollisuus 0,002 0,004-0,022-1,83 Ei-metallisten mineraalituotteiden valmistus 0,007 0,008-0,008-0,65 Metalliteollisuus, paitsi 0,037 0,063-0,085-6,83 Elektronisten ja optisten tuotteiden valmistus 0,005 0,005 0,000 0,03 Energiahuolto sekä vesi- ja jätehuolto 0,011 0,011-0,002-0,14 Rakentaminen 0,147 0,170-0,044-3,41 Polttoainekauppa 0,044 0,054-0,031-2,38 Muu tukku- ja vähittäiskauppa 0,180 0,175 0,008 0,62 Majoitus- ja ravitsemistoiminta 0,103 0,071 0,079 5,73 Informaatio ja viestintä 0,126 0,100 0,060 4,38 Rahoitus- ja vakuutustoiminta 0,001 0,001 0,007 0,53 Palvelut liike-elämälle 0,129 0,128 0,001 0,07 Muut palvelut 0,125 0,116 0,020 1,46 K Normeerattu ero on keskiarvojen erotus jaettuna otosvarianssien summan neliöjuurella, ts. X K X V x, jossa alaindeksi K viittaa koealueeseen ja V vertailualueeseen. t-testisuure on puoles- 2 2 S S taan määritelty t V X K X V S N S N 2 2 K K V V.
 19 Taustatietoja kokeilusta, kokeilu- ja vertailualueista sekä yrityksistä 9 Taulukko 4 Vastemuuttujien keskiarvot ja kehitys kokeilua edeltävänä aikana Koe Vertailu Normeerattu ero t-arvo N koe N vertailu Henkilöiden lkm. 1) ,40 3,70-0,022-1, ,40 3,69-0,022-1, ,41 3,65-0,019-1, Henkilöiden lkm. kasvu ,01 0,00 0,002 0, ,04 0,13-0,028-1, ,05 0,12-0,019-1, Palkkasumma, ,007-0, ,019-1, ,018-1, Palkkasumman kasvu ,018 0, ,023-1, ,014 0, Liikevaihto ,009-0, ,003-0, ,007-0, Liikevaihdon kasvu ,024-1, ,001-0, ,018-1, Käyttökate ,007 0, ,015 0, ,011 0, Käyttökatteen kasvu ,021-1, ,016 0, ,003-0, ) Henkilöiden lkm. Tilinpäätöstilastosta. Kaikki kasvuluvut on mitattu samoissa yksiköissä kuin keskiarvotkin, eli henkilöissä ja euroissa. Normeeratun eron ja t-tunnusluvun määritelmät on esitetty taulukon 3 yhteydessä.
 20 10 Aineistot 3. Aineistot Yritysten osalta tutkimusaineistona on pääasiassa Tilastokeskuksen tilinpäätöspaneeli. Tilinpäätöspaneelin tietoja on täydennetty laskemalla Tilastokeskuksen FLEED-aineistosta (Finnish Linked Employer-Employee Data) yritysten vuoden lopun työllisyys. Tilinpäätöspaneelin työllisyysluvut ovat sinänsä tarkkoja, mutta pienten yritysten osalta ne ovat pääosin imputoituja, eivätkä siten sovellu käytettäväksi tässä tutkimuksessa. Koe- ja vertailuyritysten poimimiseen tarvitaan lisäksi Tilastokeskuksen toimipaikkarekisteriä, jonka avulla voidaan varmistaa, että kaikki yrityksen toimipaikat sijaitsevat joko koe- tai vertailualueella. Sosiaaliturvamaksujen alentamisen vaikutusta työntekijöiden palkkoihin tutkitaan Tilastokeskuksen palkkarakenneaineistosta. Sen pohjana on Elinkeinoelämän keskusliiton palkka-aineisto ja sitä on täydennetty Tilastokeskuksen omalla kyselyllä pienten järjestäytymättömien yritysten työntekijöistä. EK kerää palkkaaineistonsa joka vuoden lokakuussa. Se käsittää kaikki järjestäytyneiden työnantajien työntekijät, pois lukien ylimmän johdon ja yritysten omistajat. EK:n jäsenyritykset tuottavat noin 70 prosenttia Suomen bruttokansantuotteesta ja työllistävät työntekijää, eli noin puolet koko yksityisen sektorin työntekijöistä. Tilastokeskuksen palkkakysely tehdään ositettuna otantana yritysten kokoluokan ja toimialan mukaan, samoin joka vuoden lokakuussa. Otannassa ovat mukana vähintään viisi henkilöä työllistävät yritykset ja se kattaa noin 10 prosenttia järjestäytymättömien yritysten työvoimasta. Yritystason aineiston voidaan siis sanoa sisältävän kaikki alueen yritykset. Palkka-aineistossa sen sijaan esiintyy vain noin viisi prosenttia yrityksistä ja 20 prosenttia yksityisen sektorin työntekijöistä. Pienimpien yritysten työntekijät puuttuvat aineistosta kokonaan. Lisäksi palkka-aineiston kattavuus vaihtelee melko paljon vuodesta toiseen yritysten sisällä. Toisaalta palkkarakenneaineiston laatu on erittäin hyvä, kun halutaan tarkastella palkkatason muutoksia työntekijätasolla. Työtuntien osalta aineisto on epätarkempi: kuukausittaiset työtunnit on laskettu kertomalla säännöllinen viikkotyöaika 4,345:llä ja lisäämällä siihen ylityötunnit. Erityisesti kuukausipalkkaisten työntekijöiden osalta ylityötunnit saattavat olla epätarkka mittari. Aineistot ovat tutkijoiden käytettävissä Tilastokeskuksen tutkimuslaboratoriossa.
 21 Tulokset Tulokset Sosiaaliturvamaksukokeilun vaikutusta on arvioitu mallilla, jossa verrataan koealueen yritysten työllisyyden, palkkasumman ja käyttökatteen kasvua vertailualueen kasvuun ennen ja jälkeen kokeilun alkamisen. Estimoinneista on tehty kaksi versiota: ensimmäisessä on huomioitu mahdolliset alueelliset ja toimialoittaiset erot kasvutrendeissä sekä yritysten ikä. Toisessa versiossa on huomioitu jokaisen yrityksen oma kasvutrendi. Tuntipalkkojen osalta on käytetty samanlaista metodia. Ensimmäisessä versiossa on kontrolloitu alueittaiset ja toimialoittaiset erot trendeissä sekä henkilöiden sukupuoli, ikä, koulutusaste, ammatti, työsuhteen kesto sekä yritysten välinen ja ammatillinen liikkuvuus. Toisessa versiossa on otettu huomioon kunkin työntekijän henkilökohtainen palkkatrendi. Käytetyt ekonometriset menetelmät on esitelty yksityiskohtaisesti julkaisussa Korkeamäki (2011). Sotumaksualennuksen vaikutus voi olla heterogeeninen, eli vaikutus erityyppisissä yrityksissä voi olla erilainen. Tätä on pyritty ottamaan huomioon ryhmittelemällä yrityksiä pääomavaltaisuuden ja sotumaksualennuksen euron vuotuisen rajan mukaan. Yritykset on ryhmitelty seuraavasti: 1) Ryhmän yksi muodostavat kaikki vuonna 2001 toimineet 3 yritykset, eli yrityspopulaatio joka oli olemassa ennen kuin kokeilu oli voinut vaikuttaa yritysten toimintaan. Muut ryhmät ovat tämän ryhmän osajoukkoja. 2) Ryhmästä kaksi on poistettu pääomavaltaisimmat yritykset sekä yritykset, joissa liikevaihto / työntekijä on suuri. Käytännössä jommankumman tai molemman mittarin ylimpään neljännekseen kuuluvat yritykset on pudotettu pois. 3) Kolmanteen ryhmään on jätetty yritykset, joissa sotumaksut olivat ennen kokeilun alkua alle euroa vuodessa. Tässä ryhmässä marginaaliset työvoimakustannukset, eli mahdollisia uusia työntekijöitä koskevat kustannukset laskivat kokeilun alkaessa 4. 4) Neljänteen ryhmään on valittu yritykset jotka kuuluvat sekä toiseen että kolmanteen ryhmään. Muita ryhmittelyjä kommentoidaan lyhyesti luvun lopussa tehtävissä robustisuustarkasteluissa. 3 Yrityksen on katsottu olleen toiminnassa vuonna 2001, jos sillä oli positiivinen palkkasumma ja liikevaihto (ja se esiintyi tilinpäätöspaneelissa). 4 Jälkikäteen tarkastellen rajaksi valittu euroa on tarpeeksi alhainen vain kolmen tähän ryhmään kuuluvan kokeilualueen yrityksen laskennalliset sotumaksut nousivat euron rajan yli vuoteen 2006 mennessä.
 22 12 Tulokset Työllisyyden ja muiden vastemuuttujien kasvussa tapahtuneita muutoksia on mitattu kahdella eri mittarilla. Ensimmäinen on mitattu joko työntekijöiden lukumäärissä tai euroissa. Tämä mittari on aggregoitavissa aluetasolle ja kertoo siis samalla, onko koko koealueen yksityisen sektorin kasvu nopeutunut kokeilun vaikutuksesta. Suhteellisia muutoksia on mitattu prosenttimuutoksen kaltaisella suureella, jossa jakajana toimii esimerkiksi työllisyyden osalta edellisen ja tämän vuoden työllisyyden keskiarvo 5. Näin nollahavainnot saadaan mukaan ja myös yrityskuolemien vaikutus saadaan huomioitua. Käyttökate poikkeaa muista vastemuuttujista, sillä se saa useissa tapauksissa negatiivisia arvoja. Tällöin suhteellisten muutosten laskeminen on ongelmallista. Ongelma on ratkaistu suhteuttamalla käyttökate palkkasummaan. Näin menetellen saadaan selville, onko suhteellinen vaikutus käyttökatteeseen suurempi kuin palkkasummaan. Mittarista riippuen havaintojen lukumäärät ryhmittäin vaihtelevat jonkin verran. Taulukossa 5 on esitetty kuinka monta havaintoa ja kuinka monta yritystä kussakin ryhmässä on. Lukumäärät koskevat työllisyyttä, muiden muuttujien osalta havaintojen määrät ovat lähes identtisiä. Taulukko 5 Työllisyysmuuttujan havaintojen lukumäärät ryhmissä 1 4 ja yritysten lukumäärät. Havaintojen lukumäärä Yritysten lukumäärä Ryhmä Tasomuuttujat Koe Vertailu Kasvu ja suhteellinen kasvu # Koe Vertailu #) Suhteellinen muutos on laskettu seuraavasti: molemmilla periodeilla t 1 ja t. P X X t t 1 1 ( X ) 2 t Xt 1, eli P [ 2, 2]. P = 0, kun X on nolla 4.1 Kokeilun vaikutus yritysten työllisyyteen, palkkasummaan ja kannattavuuteen Tulokset sotumaksukokeilun työllisyysvaikutuksista kokeilualueen yrityksiin on raportoitu taulukossa 6. Tulosten perusteella kokeilulla ei ole ollut tilastollisesti merkitsevää vaikutusta työllisyyteen. Ryhmää yksi koskevat piste-estimaatit ovat negatiivisia. Ilman yrityskohtaisia kasvutrendejä tehdyn estimaatin mukaan koe- 5 Mittari on esitelty esimerkiksi teoksessa Davis, Haltiwanger ja Schuh, 1996, ja sitä käytetään tyypillisesti työntekijävirtojen laskemisessa. Määritelmä taulukon 5 alla.
 23 Tulokset 13 alueen yritykset kasvoivat tarkasteluaikana 0,019 henkilöä vähemmän kuin vertailualueen yritykset. Kun kontrolloidaan yrityskohtaisia trendejä, on keskimääräinen kasvu koealueella koeaikana ollut 0,077 henkilöä pienempää kuin vertailualueella. Suhteellisesti mitattuna koealueen yritykset ovat kasvaneet vertailualuetta nopeammin 6 ja ero on suurin ryhmässä kolme, jossa lisätyöllistämisen marginaalikustannus laski kokeilun johdosta. Kun otetaan huomioon yrityskohtaiset kasvutrendit, ovat koealueen kolmosryhmän yritykset kasvaneet 1,52 prosenttiyksikköä nopeammin kuin vertailualueen yritykset. Ero on kuitenkin huomattavasti pienempi kuin sen keskivirhe. Taulukko 6 Kokeilun vaikutus yritysten työllisyyteen Yrityskohtaiset trendit Ryhmä Kasvuvaikutus, henkilöä -0,019-0,039 0,034-0,071-0,077-0,049-0,045-0,081 (0,107) (0,105) (0,078) (0,101) (0,096) (0,101) (0,075) (0,098) Suhteellinen kasvuvaikutus # 0,0338 0,0142 0,0369 0,0122 0,0127 0,0066 0,0152 0,0070 (0,0297) (0,0386) (0,0302) (0,0388) (0,0273) (0,0353) (0,0277) (0,0354) Viiden prosentin riskitasolla tilastollisesti merkitsevät kertoimet on lihavoitu, keskivirheet kertoimien alla (sulkeissa). Ryhmä 1) kaikki 2001 toiminnassa olleet yritykset, ryhmästä 2) on pudotettu pääomaintensiivisimmät ja liikevaihto/työntekijä -suhteeltaan suurimmat yritykset, ryhmässä 3) yritysten potentiaalinen sotumaksualennus 25,000, ryhmä 4) on ryhmien 2 ja 3 leikkaus. #) Suhteellinen muutos on Xt Xt 1 laskettu seuraavasti: P 1 ( ), eli P [ 2, 2]. P = 0, kun X on nolla molemmilla periodeilla t 1 X 2 t Xt 1 ja t. Kaikissa regressioissa on kontrolloitu vuosi ja yrityksen ikä. Regressioissa ilman yrityskohtaisia trendejä on lisäksi kontrolloitu alue sekä toimiala 4-numerotasolla (338 luokkaa) alue- ja toimialakohtaisten trendien huomioimiseksi. Löydöksemme sotukokeilun alkuvuosilta 7 ja erityisesti tulokset Pohjois-Ruotsia ja Norjaa koskevista tutkimuksista osoittavat, että sotumaksualennuksilla on taipumusta nostaa palkkoja. Yrityskohtaiset trendit huomioiva estimaatti palkkasummien kasvuerolle on 1720 euroa yritystä kohti, mutta se ei ole tilastollisesti merkitsevä (taulukko 7). Kun pääomavaltaiset yritykset pudotetaan pois, estimaatti on hyvin lähellä nollaa (-29 euroa). Etukäteen ajatellen mielenkiintoisim- 6 Suhteellisen kasvuvaikutuksen ja henkilöitä mittaavan kasvuvaikutuksen etumerkkien ero johtuu siitä, että suhteellista vaikutusta mitattaessa jokaisen yrityksen työllisyyden prosenttimuutos on samanarvoinen. Tällöin siis esimerkiksi 10 prosentin kasvu pienessä yrityksessä ja 10 prosentin lasku suuressa summautuisivat nollaan. Absoluuttista vaikutusta mitattaessa puolestaan mitataan henkilöiden lukumääriä, jolloin suurissa yrityksissä tapahtuvat muutokset korostuvat. Koko alueen aggregaattivaikutus saadaan kertomalla keskimääräinen henkilö- tai eurovaikutus yritysten lukumäärällä. 7 Tutkimuksessa Korkeamäki ja Uusitalo (2009) ei löydetty tilastollisesti merkitsevää vaikutusta yritysten palkkasummaan, mutta palvelualojen tuntipalkkojen havaittiin nousseen kokeilualueella vertailualuetta nopeammin. Aiempi palkkasummaa koskeva estimaattimme, 1,728 euroa, koski vain Lappia ja vuosia ja oli estimoitu melko erilaisella menetelmällä. Taulukon 7 yrityskohtaiset trendit kontrolloiva estimaatti ryhmälle 1, 1720 euroa, koskee Kainuuta ( ) ja Lappia ( ), ja osuu yllättävän lähelle samaa arvoa.
 24 14 Tulokset massa ryhmässä, eli ryhmässä kolme, jossa lisätyöllistäminen muuttui edullisemmaksi, vaikutusarvio on 1425 euroa. Myöskään tämä estimaatti ei ole tilastollisesti merkitsevä. Jos tarkastellaan palkkasummien prosenttimääräisiä kasvueroja koe- ja vertailualueiden yritysten välillä, ovat ne kaikille ryhmille negatiivisia, mutta nämäkään tulokset eivät poikkea merkitsevästi nollasta. Taulukko 7 Kokeilun vaikutus yritysten palkkasummaan Yrityskohtaiset trendit Ryhmä Kasvuvaikutus, euroa (2 268) (1 660) (1 272) (1 508) (2 038) (1 527) (1 122) (1 309) Suhteellinen kasvuvaikutus # 0,0306 0,0087 0,0300 0,0086-0,0007-0,0214-0,0002-0,0192 #) Katso taulukon 6 selite. (0,0202) (0,0284) (0,0205) (0,0286) (0,0173) (0,0245) (0,0175) (0,0244) Työllisyys- ja palkkavaikutusten estimoimiseen verrattuna kannattavuusvaikutusten arviointi on vielä haastavampi tehtävä, sillä yritysten voitoissa (tässä käyttökatteessa) vuotuinen satunnaisvaihtelu on suurempaa kuin työllisyydessä tai palkoissa. Kuten edellä mainittiin, käyttökate on huomattavan useissa tapauksissa negatiivinen (23 prosenttia havainnoista). Näin ollen prosenttimuutosten mittaaminen ei ole erityisen mielekästä ja suhteellisena mittarina on käytetty käyttökatteen osuutta palkkasummasta. Taulukossa 8 euromääräinen kasvuvaikutus kertoo, kuinka paljon vertailualuetta enemmän koealueen käyttökate kasvoi tarkasteluperiodilla, eli Lapissa ja Kainuussa Suhteellinen mittari puolestaan kertoo, mikä oli käyttökate/palkkasumma -mittarin muutosten ero. Ryhmän 1 euromääräisessä arviossa näkyy suurimpien yritysten kannattavuusvaihteluiden vaikutus. Estimaatti on melko suuri ja positiivinen (yhdeksästä kymmeneen tuhatta euroa), mutta myös keskivirhe ja siten estimaatin luottamusväli on leveä. Muissa ryhmissä vaikutusarvio on pienempi, kuitenkin kaikissa yrityskohtaiset trendit huomioivissa malleissa positiivinen. Taulukko 8 Kokeilun vaikutus yritysten käyttökatteeseen Yrityskohtaiset trendit Ryhmä Kasvuvaikutus, euroa (19 823) (1 921) (1 792) (1 436) (20 353) (1 895) (1 856) (1 377) Vaikutus osuuteen palkkasummasta 0,0265-0,0140 0,0265-0,0147 0,0223 0,0053 0,0232 0,0048 (0,0297) (0,0276) (0,0298) (0,0278) (0,0277) (0,0286) (0,0279) (0,0288)
 25 Tulokset Vaikutus työntekijöiden tuntipalkkoihin ja työtunteihin Palkkarakenneaineiston havaintojen lukumäärä koe- ja vertailualueilla on kohtalaisen suuri. Noin 4000 koealueen ja vertailualueen työntekijän palkasta on vähintään yksi havainto. Palkan muutosten laskemiseen tarvittavat kaksi havaintoa peräkkäisiltä vuosilta on noin puolella tästä lukumäärästä. Valtaosa havainnoista on kuitenkin yritysten keskikokoon nähden suurista yrityksistä. Aineistossa esiintyy työntekijöitä 179 koealueen ja 561 vertailualueen yrityksestä. Työntekijät on ryhmitelty yritysten ominaisuuksien perusteella samoihin neljään ryhmään kuin yritykset aiemmassa analyysissä. Sen lisäksi on luotu kaksi uutta ryhmää: 5) havainnot, joissa työntekijä pysyi samassa yrityksessä ja ammatissa vuosina t ja t + 1, sekä 6) havainnot, joissa työntekijät ovat toimialoilla, joita esiintyy sekä koe- että vertailualueella. Ryhmän 5 luomisen tarkoituksena on vähentää aineistossa oleva kohinaa seuraamalla henkilöitä, joilla palkkavaihtelu ei liity työnantajan tai ammatin vaihtumiseen. Ryhmän 6 luominen puolestaan johtuu siitä, että palkka-aineiston pienen yritysjoukon seurauksena osa yrityksistä on toimialoilla, joiden edustajat puuttuvat toiselta alueelta kokonaan. Tällöin toimialan kontrolloiminen analyysissä ei ole riittävä keino mahdollisten vuosittaisten toimialakohtaisten sokkien huomioimiseksi. Havaintojen, henkilöiden ja yritysten lukumäärät ryhmissä 1 6 on esitetty taulukossa 9.
 26 16 Tulokset Taulukko 9 Tuntipalkkahavaintojen, aineistossa esiintyvien henkilöiden ja aineistoissa esiintyvien yritysten lukumäärä ryhmissä 1 6 Ryhmä Havaintojen lukumäärä Tuntipalkat Koe Vertailu Tuntipalkkojen muutokset ja suhteelliset muutokset Koe Vertailu Työntekijöiden lukumäärä Tuntipalkat Koe Vertailu Tuntipalkkojen muutokset ja suhteelliset muutokset Koe Vertailu Yritysten lukumäärä Tuntipalkat Koe Vertailu Tuntipalkkojen muutokset ja suhteelliset muutokset Koe Vertailu Edellisten regressioiden perusteella koealueen palkkasumma kasvoi euromääräisesti enemmän, mutta yritystasolla suhteellisesti hitaammin kuin työllisyys. Erot eivät tosin ole tilastollisesti merkitseviä. Palkkaregressiossa (taulukko 10) näkyy kuitenkin merkkejä siitä, että palkat todella saattoivat kasvaa koealueella vertailualuetta hitaammin näissä tuloksissa myös keskivirheet ovat sen verran pienet, että ainakaan selkeästi vertailualuetta voimakkaampaa palkkojen nousua ei palkkarakenneaineistoon osuneilla työntekijöillä tapahtunut. Jos tarkastelu rajoitetaan toimialoihin, joita aineistossa esiintyy sekä koe- että vertailualueella (ryhmä 6), saadaan kokeilulle jopa negatiivinen ja juuri ja juuri viiden prosentin riskitasolla tilastollisesti merkitsevä vaikutus. Tämän vaikutuksen uskottavuuteen palataan luvun lopun robustisuustarkasteluissa.
 27 Tulokset 17 Taulukko 10 Kokeilun vaikutus työntekijöiden tuntipalkkoihin Ryhmä Työtekijäkohtaiset trendit Kasvuvaikutus, euroa -0,14-0,03-0,03 0,35-0,19-0,26-0,11-0,23-0,05-0,15-0,10-0,21 (0,09) (0,35) (0,17) (0,59) (0,09) (0,11) (0,08) (0,19) (0,10) (0,30) (0,07) (0,09) Suhteellinen kasvuvaikutus -0,0053-0,0146-0,0124 0,0003-0,0074-0,0159-0,0020-0,0085 0,0001 0,0012-0,0020-0,0115 (0,0058) (0,0154) (0,0087) (0,0196) (0,0058) (0,0067) (0,0045) (0,0099) (0,0058) (0,0143) (0,0042) (0,0052) Viiden prosentin riskitasolla tilastollisesti merkitsevät kertoimet on lihavoitu, keskivirheet kertoimien alla (sulkeissa). Ryhmä 1) kaikki 2001 toiminnassa olleet yritykset, ryhmästä 2) on pudotettu pääomaintensiivisimmät ja liikevaihto/työntekijä -suhteeltaan suurimmat yritykset, ryhmässä 3) yritysten potentiaalinen sotumaksualennus 25,000, ryhmä 4) on ryhmien 2 ja 3 leikkaus. Ryhmän 5) havainnoissa työntekijä pysyi samassa yrityksessä ja ammatissa vuosina t ja t + 1, ryhmä 6) muodostuu havainnoista toimialoilla, joita esiintyy sekä koe- että vertailualueella. Kaikissa regressioissa on kontrollit vuodelle sekä toimialalle (16 luokkaa). Yksilökohtaiset kontrollit ovat sukupuoli, ikä, koulutusaste, ammatti (91 luokkaa), työsuhteen kesto sekä yritysten välinen ja ammatillinen liikkuvuus. Sotumaksualennuksen työllisyysvaikutus voisi realisoitua osittain myös jo palkattujen työntekijöiden lisääntyneenä työntekona. Palkkarakenneaineisto antaa mahdollisuuden tutkia myös työtuntien kehitystä. Taulukon 11 tulosten perusteella voidaan sanoa, että tehtyjen työtuntien keskiarvo on noussut koealueella hivenen vertailualuetta enemmän, erityisesti pienissä yrityksissä. Kun otetaan huomioon työntekijäkohtaiset trendit, ei ero ole tilastollisesti merkitsevä. Keskimääräiset prosenttimuutosten erot ovat hyvin lähellä nollaa. Taulukko 11 Kokeilun vaikutus työntekijän kuukausittaisiin työntunteihin * Ryhmä Työtekijäkohtaiset trendit Kasvuvaikutus, tuntia 0,51 2,74 1,07 5,40 0,50 0,02 0,28 0,59 0,63 2,29 0,34-0,13 (0,72) (1,67) (1,23) (2,30) (0,69) (0,82) (0,50) (0,97) (0,79) (1,56) (0,45) (0,57) Suhteellinen kasvuvaikutus -0,0003-0,0049-0,0046-0,0024-0,0011-0,0026-0,0002-0,0010 0,0002 0,0004-0,0007-0,0008 (0,0019) (0,0059) (0,0026) (0,0072) (0,0019) (0,0021) (0,0012) (0,0033) (0,0015) (0,0047) (0,0011) (0,0013) * Kuukausittaiset työtunnit on laskettu säännöllinen viikkotyöaika + ylityöt. 4.3 Robustisuustarkasteluja Estimointien pääasiallinen tulos on selkeä: sotumaksualennuksella ei ollut tilastollisesti merkitsevää vaikutusta työllisyyteen, palkkoihin tai yritysten voittoihin. Tässä jaksossa arvioidaan vertailuvuosien valinnan, yritysten ryhmittelyn, Lapin ja Kainuun kokeilun yhdistämisen ja vaikutuksen oletetun ajoituksen vaikutusta
 28 18 Tulokset tuloksiin. Sotumaksukokeilu on myös voinut vaikuttaa yritysten elossa pysymiseen, jota tutkitaan lyhyesti duraatioanalyysikehikossa. Robustisuustarkastelut aloitetaan kuitenkin selvittämällä, näkyykö kokeilu lainkaan tilinpäätösaineiston luvuissa Minne rahat menivät? Sotumaksukokeiluun osallistuminen on tehty yrityksille erittäin helpoksi ja kokeilusta on tiedotettu kattavasti. Lähes kaikki yritykset, jotka kokeilualueella työllistävät, ovatkin verottajan tietojen mukaan osallistuneet kokeiluun. Näkyykö kokeilu sitten lainkaan yritysten tilinpäätöstiedoissa? Tilastokeskuksen tilinpäätösaineiston täsmällisimmin sotumaksuihin liittyvä erä ovat muut henkilösivukulut pois lukien eläkekulut. Sotumaksut ovat karkeasti ottaen puolet tästä erästä, mutta osuus vaihtelee yrityskohtaisesti. Lopun muodostavat pääosin tapaturma-, työttömyys- ja ryhmähenkivakuutusmaksut. Jos kokeilun vaikutusta ei pystyttäisi löytämään edes tästä muuttujasta, herättäisi se vakavan epäilyksen aineiston laadusta. Taulukon 12 tulosten mukaan sotumaksuvapautus on havaittavissa aineistosta. Yrityskohtaiset trendit huomioivat vaikutus muihin henkilösivukuluihin on 711 euroa yritystä kohti. Yritysten kulut laskivat keskimäärin 16 prosenttia kontrollialueeseen verrattuna. Muiden henkilösivukulujen osuus palkkasummasta on laskenut keskimäärin 2,3 prosenttiyksiköllä. Vaikutus ko. kuluerään on samaa kokoluokkaa kaikissa ryhmissä. Vaikutus siis löytyy, mutta se on jonkin verran odotettua pienempi. Pääomaköyhien ja pieniliikevaihtoisten yritysten osalta (ryhmät 2 ja 4) vaikutus muiden sivukulujen osuuteen palkkasummasta on yllättäen olematon. Tämä antaa aihetta olettaa, että kokeilu- tai vertailualueelle olisi sittenkin osunut kokeilun lisäksi myös jokin muu merkittävä sivukuluihin tai palkkoihin vaikuttava tekijä. Vuosittaisten estimaattien perusteella (näihin palataan jäljempänä) vuosi 2006 on saattanut erityisesti Lapin osalta poiketa kehitykseltään sekä vertailualueen että Kainuun kehityksestä. Jos kokeilun oletettaisiin aiheuttaneen sivukulumuutokset jo kahden ensimmäisen kokeiluvuoden aikana (Lapissa ja Kainuussa ) ja estimoinnit uusitaan tällä oletuksella, saadaan myös ryhmien 2 ja 4 yrityksille selkeämpi vaikutus suhteessa palkkasummaan. Taulukossa 13 esitettyjen tulosten mukaan myös euro- ja prosenttimääräinen vaikutus ovat tällä tavoin arvioituna selvästi suuremmat ja lähempänä sivukulujen laskennallista kokoa. Työllisyyttä, palkkoja ja käyttökatetta koskevat tulokset eivät kuitenkaan muutu oleellisesti, vaikka vaikutusarvio vaihdettaisiin koskemaan Lapin osalta vain kahta ensimmäistä vuotta.
 29 Tulokset 19 Taulukko 12 Kokeilun vaikutus yritysten muihin työvoiman sivukuluihin Yrityskohtaiset trendit Ryhmä Kasvuvaikutus, euroa (341) (187) (159) (168) (307) (176) (146) (159) Suhteellinen kasvuvaikutus # -0,1477-0,1560-0,1456-0,1547-0,1611-0,1719-0,1576-0,1678 (0,0333) (0,0485) (0,0339) (0,0488) (0,0308) (0,0445) (0,0313) (0,0446) Vaikutus osuuteen palkkasummasta -0,0232-0,0006-0,0232-0,0004-0,0227-0,0002-0,0228 0,0000 (0,0035) (0,0045) (0,0035) (0,0045) (0,0029) (0,0043) (0,0030) (0,0043) Viiden prosentin riskitasolla tilastollisesti merkitsevät kertoimet on lihavoitu, keskivirheet kertoimien alla (sulkeissa). Ryhmä 1) kaikki 2001 toiminnassa olleet yritykset, ryhmästä 2) on pudotettu pääomaintensiivisimmät ja liikevaihto/työntekijä -suhteeltaan suurimmat yritykset, ryhmässä 3) yritysten potentiaalinen sotumaksualennus 25,000, ryhmä 4) on ryhmien 2 ja 3 leikkaus. #) Suhteellinen muutos on Xt Xt 1 laskettu seuraavasti: P 1 ( ), eli P [ 2, 2]. P = 0, kun X on nolla molemmilla periodeilla t 1 X 2 t Xt 1 ja t. Kaikissa regressioissa on kontrolloitu vuosi ja yrityksen ikä. Regressioissa ilman yrityskohtaisia trendejä on lisäksi kontrolloitu alue sekä toimiala 4-numerotasolla (338 luokkaa) alue- ja toimialakohtaisten trendien huomioimiseksi. Taulukko 13 Kokeilun vaikutus yritysten muihin työvoiman sivukuluihin, kahden periodin vaikutus Yrityskohtaiset trendit Ryhmä Kasvuvaikutus, euroa (343) (195) (172) (176) (297) (180) (160) (163) Suhteellinen kasvuvaikutus # -0,3340-0,2826-0,3291-0,2790-0,3354-0,2833-0,3301-0,2779 (0,0353) (0,0497) (0,0359) (0,0500) (0,0330) (0,0462) (0,0335) (0,0464) Vaikutus osuuteen palkkasummasta -0,0205-0,0118-0,0202-0,0117-0,0193-0,0112-0,0192-0,0112 #) Katso taulukon 12 selite. (0,0033) (0,0045) (0,0034) (0,0045) (0,0030) (0,0042) (0,0030) (0,0043)
 30 20 Tulokset Sivukulualennuksen vaikutus yritysten henkiinjäämiseen Palkan sivukulujen alentaminen saattaisi vaikuttaa myös yrityskuolemien määrään. Yrityskuolemat tulevat kyllä epäsuorasti huomioiduiksi myös työllisyys- ja palkkasumma-analyyseissä, mutta koska poistuvien yritysten osuus on melko pieni, voisi vaikutus yrityskuolemiin jäädä huomaamatta. Vuotuiset yrityskuolemat vuonna 2001 toimineille yrityksille on raportoitu taulukossa 14. Taulukko 14 Yrityskuolemien* lukumäärä ja osuus Lapissa, Kainuussa ja vertailualueella. Kuolemien osuus Lappi Kainuu Vertailualue Kuolemien lkm. Kuolemien osuus Kuolemien lkm. Kuolemien osuus Kuolemien lkm , , , , , , , , , , , , , , , * Yrityskuolemat on määritelty yritys- ja toimipaikkarekisterin pohjalta. Yrityksen on katsottu kuolleen, jos yritystunnus ja kaikki siihen liittyvät toimipaikkatunnukset ovat poistuneet rekisteristä mahdollista kuolemaa seuraavana vuotena. Taulukon varjostettu alue kuvaa kokeilun voimassaoloa. Sotumaksukokeilun vaikutusta yrityskuolemiin on mallinnettu Coxin suhteellisten riskien mallilla, jossa yrityskuoleman riskiä selitettiin kokeilun lisäksi toimialalla ja yrityksen iällä. Aiemmissa analyyseissä käytetyn periodin lisäksi kuolemia mallinnettiin myös vuodet kattavalla aineistolla, jossa mukana olivat vuonna 1999 toimineet yritykset. Näin mukaan saatiin useampia kokeilua edeltäviä vuosia myös Lapin osalta. Koska tuloksissa ei ole oleellisia eroja, esitetään vain lyhyempää periodia koskevat tulokset (taulukko 14), joiden mukaan kokeilulla ei ollut tilastollisesti merkitsevää vaikutusta yrityskuoleman todennäköisyyteen. Taulukko 15. Kokeilun vaikutus yrityskuoleman todennäköisyyteen: riskisuhde koe- ja vertailuyritysten välillä Ryhmä ,9193 1,0382 0,9090 1,0253 (0,1097) (0,1486) (0,1093) (0,1469) Estimaatin arvo 1 tarkoittaisi, että koe- ja vertailuyrityksillä on sama todennäköisyys kuolla. Ykköstä suuremmat arvot tarkoittavat suurempaa yrityskuoleman todennäköisyyttä. Viiden prosentin riskitasolla tilastollisesti merkitsevät kertoimet on lihavoitu, keskivirheet kertoimien alla (sulkeissa). Ryhmä 1) kaikki 2001 toiminnassa olleet yritykset, ryhmästä 2) on pudotettu pääomaintensiivisimmät ja liikevaihto/työntekijä -suhteeltaan suurimmat yritykset, ryhmässä 3) yritysten potentiaalinen sotumaksualennus 25,000, ryhmä 4) on ryhmien 2 ja 3 leikkaus.


type: legislation

text:
 9.9.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 L 235/1
 KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) 2015/1501
 af 8. september 2015
 om interoperabilitetsrammen i henhold til artikel 12, stk. 8, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 910/2014 om elektronisk identifikation og tillidstjenester til brug for elektroniske transaktioner på det indre marked
 (EØS-relevant tekst)
 EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
 under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
 under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 910/2014 af 23. juli 2014 om elektronisk identifikation og tillidstjenester til brug for elektroniske transaktioner på det indre marked og om ophævelse af direktiv 1999/93/EF (1), særlig artikel 12, stk. 8, og
 ud fra følgende betragtninger:
 (1)
 Det fremgår af artikel 12, stk. 2, i forordning (EU) nr. 910/2014, at der bør indføres en interoperabilitetsramme med henblik på at sikre interoperabilitet mellem nationale elektroniske identifikationsordninger anmeldt i henhold til forordningens artikel 9, stk. 1.
 (2)
 Knudepunkter spiller en central rolle i sammenkoblingen af medlemsstaternes elektroniske identifikationsordninger. Deres bidrag forklares i dokumentationen til Connecting Europe-faciliteten, som blev indført ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1316/2013 (2), herunder »eIDAS-knudepunktets« funktioner og komponenter.
 (3)
 Hvis en medlemsstat eller Kommissionen leverer software, som skal muliggøre autentifikation til et knudepunkt, der drives i en anden medlemsstat, kan den part, der leverer og opdaterer softwaren i autentifikationsmekanismen, aftale med den part, der hoster softwaren, hvordan driften af autentifikationsmekanismen skal forvaltes. En sådan aftale bør ikke pålægge den part, der står for hosting, urimelige tekniske krav eller omkostninger (herunder til support, forpligtelser, hosting og andre omkostninger).
 (4)
 I det omfang gennemførelsen af interoperabilitetsrammen kræver det, kan Kommissionen i samarbejde med medlemsstaterne udarbejde yderligere tekniske specifikationer, som giver flere oplysninger om tekniske krav, jf. denne forordning, navnlig i forlængelse af udtalelser fra samarbejdsnetværket, jf. artikel 14, litra d), i Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2015/296 (3). Sådanne specifikationer bør udarbejdes som en del af digitaltjenesteinfrastrukturerne i forordning (EU) nr. 1316/2013, som fastsætter midlerne til den praktiske implementering af et modul for elektronisk identifikation.
 (5)
 De tekniske krav i denne forordning bør finde anvendelse på trods af eventuelle ændringer af de tekniske specifikationer, som eventuelt udarbejdes i henhold til artikel 12 i denne forordning.
 (6)
 Der er i udstrakt grad blevet taget hensyn til pilotprojektet i stor skala, STORK, herunder specifikationer udarbejdet i forbindelse hermed, og principperne og begreberne i den europæiske interoperabilitetsramme for europæiske offentlige tjenester i forbindelse med udarbejdelsen af bestemmelserne for interoperabilitetsrammen, som er fastsat i denne forordning.
 (7)
 Der er i udstrakt grad blevet taget hensyn til resultaterne af samarbejdet mellem medlemsstaterne.
 (8)
 Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelsen fra det udvalg, der er nedsat ved artikel 48 i forordning (EU) nr. 910/2014 —
 VEDTAGET DENNE FORORDNING:
 Artikel 1
 Genstand
 Denne forordning fastlægger de tekniske og operationelle krav til interoperabilitetsrammen med henblik på at sikre interoperabiliteten af de elektroniske identifikationsordninger, som medlemsstaterne anmelder til Kommissionen.
 Disse krav omfatter:
 a)
 tekniske minimumskrav for sikringsniveauerne og kortlægning af nationale sikringsniveauer for anmeldte elektroniske identifikationsmidler udstedt i overensstemmelse med anmeldte identifikationsordninger i henhold til artikel 8 i forordning (EU) nr. 910/2014, som fastsat i artikel 3 og 4
 b)
 tekniske minimumskrav for interoperabilitet, som fastsat i artikel 5 og 8
 c)
 det minimum af personidentifikationsdata, der entydigt repræsenterer en fysisk eller juridisk person, som fastsat i artikel 11 og i bilaget
 d)
 fælles operationelle sikkerhedsstandarder, som fastsat i artikel 6, 7, 9 og 10
 e)
 tvistbilæggelsesordninger, som fastsat i artikel 13.
 Artikel 2
 Definitioner
 I denne forordning forstås ved:
 1) »knudepunkt«: et forbindelsespunkt, som er en del af den elektroniske identifikationsinteroperabilitetsarkitektur, som indgår i grænseoverskridende autentifikation af personer, og som er i stand til at genkende, behandle eller videregive oplysninger til andre knudepunkter ved at give en medlemsstats nationale identifikationsinfrastruktur mulighed for at kommunikere med en anden medlemsstats nationale elektroniske identifikationsinfrastruktur
 2) »knudepunktsoperatør«: enhed, som er ansvarlig for at sikre, at knudepunktet fungerer korrekt og sikkert som forbindelsespunkt.
 Artikel 3
 Tekniske minimumskrav for sikringsniveauer
 De tekniske minimumskrav for sikringsniveauerne er som fastsat i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2015/1502 (4).
 Artikel 4
 Kortlægning af nationale sikringsniveauer
 Kortlægningen af nationale sikringsniveauer for anmeldte elektroniske identifikationsordninger følger kravene i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2015/1502. Resultaterne af kortlægningen anmeldes til Kommissionen ved hjælp af anmeldelsesformularen i Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2015/1505 (5).
 Artikel 5
 Knudepunkter
 1. Et knudepunkt i én medlemsstat kan opnå forbindelse til knudepunkter i andre medlemsstater.
 2. Knudepunkterne kan skelne mellem offentlige myndigheder og andre modtagerparter ved hjælp af tekniske midler.
 3. En medlemsstats implementering af de tekniske krav i denne forordning pålægger ikke andre medlemsstater urimelige tekniske krav eller omkostninger, for at de kan fungere sammen med den implementering, som førstnævnte medlemsstat har indført.
 Artikel 6
 Datasikkerhed og fortrolighed
 1. Beskyttelse af datasikkerhed og fortrolighed i forbindelse med dataudveksling og vedligeholdelse af dataintegritet mellem knudepunkterne sikres ved hjælp af de bedste tilgængelige tekniske løsninger og beskyttelsespraksis.
 2. Knudepunkterne lagrer ingen personlige data med undtagelse af dem, der er nødvendige til det i artikel 9, stk. 3, beskrevne formål.
 Artikel 7
 Dataintegritet og kommunikationens ægthed
 Kommunikation mellem knudepunkter sikrer datas integritet og ægthed, samt at alle anmodninger og svar er ægte og ikke er blevet manipuleret. Med henblik herpå bruger knudepunkterne løsninger, som med succes er blevet anvendt til grænseoverskridende operationer.
 Artikel 8
 Kommunikationens format
 Knudepunkter gør til syntaks brug af fælles beskedformater, der er baseret på standarder, som allerede er blevet anvendt i flere tilfælde mellem medlemsstater, og som har vist sig at virke i et operationelt miljø. Syntaksen giver mulighed for:
 a)
 korrekt behandling af det minimum af personidentifikationsdata, der entydigt repræsenterer en fysisk eller juridisk person
 b)
 korrekt behandling af det elektroniske identifikationsmiddels sikringsniveau
 c)
 at skelne mellem offentlige myndigheder og modtagerparter
 d)
 fleksibilitet til at opfylde kravene til yderligere attributter i forbindelse med identifikation.
 Artikel 9
 Forvaltning af sikkerhedsoplysninger og metadata
 1. Knudepunktsoperatøren kommunikerer metadata vedrørende knudepunktets forvaltning på en standardiseret måde, hvor de kan behandles af en maskine, og på en sikker og pålidelig måde.
 2. Som minimum kan de parametre, der er relevante for sikkerheden, indhentes automatisk.
 3. Knudepunktsoperatøren lagrer data, som i tilfælde af en hændelse giver mulighed for at gendanne beskedudvekslingssekvensen med henblik på at fastslå, hvor og hvordan hændelsen fandt sted. Disse data lagres i den periode, der er angivet i national lovgivning, og består som minimum af følgende elementer:
 a)
 identifikation af knudepunktet
 b)
 identifikation af beskeden
 c)
 dato og tidspunkt for beskeden.
 Artikel 10
 Informationssikring og sikkerhedsstandarder
 1. Operatører af knudepunkter, hvor der foretages autentifikation, dokumenterer over for knudepunkter, der deltager i interoperabilitetsrammen, at knudepunktet opfylder kravene i standarden ISO/IEC 27001, enten i form af certificering eller en tilsvarende vurderingsmetode eller ved at opfylde kravene i national lovgivning.
 2. Knudepunktsoperatøren udruller sikkerhedskritiske opdateringer uden unødig forsinkelse.
 Artikel 11
 Personidentifikationsdata
 1. Det minimum af personidentifikationsdata, der entydigt repræsenterer en fysisk eller juridisk person, lever op til de krav, der fremgår af bilaget, når disse data anvendes på tværs af grænser.
 2. Det minimum af personidentifikationsdata for en fysisk person, der repræsenterer en juridisk person, indeholder en kombination af de attributter, der er oplistet i bilaget for fysiske og juridiske personer, når de anvendes på tværs af grænser.
 3. Data sendes som originale tegn og, hvor muligt, også omskrevet til latinske bogstaver.
 Artikel 12
 Tekniske specifikationer
 1. Hvis gennemførelsesprocessen for interoperabilitetsrammen retfærdiggør det, kan det samarbejdsnetværk, som er oprettet ved gennemførelsesafgørelse (EU) 2015/296, vedtage udtalelser om behovet for at udvikle tekniske specifikationer i henhold til denne afgørelses artikel 14, litra d). Sådanne tekniske specifikationer indeholder yderligere detaljer om tekniske krav, som anført i denne forordning.
 2. I henhold til den udtalelse, der henvises til i stk. 1, udvikler Kommissionen i samarbejde med medlemsstaterne de tekniske specifikationer som en del af digitaltjenesteinfrastrukturerne i forordning (EU) nr. 1316/2013.
 3. Samarbejdsnetværket vedtager en udtalelse i henhold til artikel 14, litra d), i gennemførelsesafgørelse (EU) 2015/296, hvori det vurderer, om og i hvor høj grad de tekniske specifikationer, der er udviklet under stk. 2, stemmer overens med det behov, der blev klarlagt i den udtalelse, der henvises til i stk. 1, eller med kravene i denne forordning. Det kan anbefale, at medlemsstaterne tager hensyn til de tekniske specifikationer, når de implementerer interoperabilitetsrammen.
 4. Kommissionen stiller en referenceimplementering til rådighed som eksempel på en fortolkning af de tekniske specifikationer. Medlemsstaterne kan anvende referenceimplementeringen eller bruge den som eksempel, når de tester andre implementeringer af tekniske specifikationer.
 Artikel 13
 Tvistbilæggelse
 1. Eventuelle tvister om interoperabilitetsrammen løses om muligt af de pågældende medlemsstater gennem forhandling.
 2. Hvis der ikke findes en løsning i overensstemmelse med stk. 1, har det samarbejdsnetværk, der er oprettet i henhold til artikel 12 i Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2015/296, kompetence til at bilægge tvisten i henhold til dets forretningsorden.
 Artikel 14
 Ikrafttræden
 Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
 Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
 Udfærdiget i Bruxelles, den 8. september 2015.
 På Kommissionens vegne
 Jean-Claude JUNCKER
 Formand
 (1) EUT L 257 af 28.8.2014, s. 73.
 (2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1316/2013 af 11. december 2013 om oprettelse af Connecting Europe-faciliteten, om ændring af forordning (EU) nr. 913/2010 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 680/2007 og (EF) nr. 67/2010 (EUT L 348 af 20.12.2013, s. 129).
 (3) Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2015/296 af 24. februar 2015 om fastlæggelse af de proceduremæssige ordninger for samarbejde mellem medlemsstaterne om elektronisk identifikation i henhold til artikel 12, stk. 7, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 910/2014 om elektronisk identifikation og tillidstjenester til brug for elektroniske transaktioner på det indre marked (EUT L 53 af 25.2.2015, s. 14).
 (4) Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2015/1502 af 8. september 2015 om fastlæggelse af tekniske minimumsspecifikationer og procedurer for fastsættelse af sikringsniveauer for elektroniske identifikationsmidler i henhold til artikel 8, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 910/2014 om elektronisk identifikation og tillidstjenester til brug for elektroniske transaktioner på det indre marked (se side 7 i denne EUT).
 (5) Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2015/1505 af 8. september 2015 om fastlæggelse af tekniske specifikationer og formater for positivlister i henhold til artikel 22, stk. 5, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 910/2014 om elektronisk identifikation og tillidstjenester til brug for elektroniske transaktioner på det indre marked (se side 26 i denne EUT).
 BILAG
 Krav til det minimum af personidentifikationsdata, som entydigt repræsenterer en fysisk eller juridisk person som omhandlet i artikel 11
 1. Minimum af data fastsat for en fysisk person
 Det minimum af data, der er fastsat for en fysisk person, indeholder følgende obligatoriske oplysninger:
 a)
 Nuværende efternavn(e)
 b)
 Nuværende fornavn(e)
 c)
 Fødselsdato
 d)
 Et entydigt identifikationsnummer, som er tildelt af den afsendende medlemsstat i overensstemmelse med de tekniske specifikationer med henblik på grænseoverskridende identifikation, og som så vidt muligt består over tid.
 Det minimum af data, der er fastsat for en fysisk person, kan indeholde en eller flere af følgende supplerende oplysninger:
 a)
 Fornavn(e) og efternavn(e) ved fødslen
 b)
 Fødested
 c)
 Nuværende adresse
 d)
 Køn.
 2. Minimum af data fastsat for en juridisk person
 Det minimum af data, der er fastsat for en juridisk person, indeholder følgende obligatoriske oplysninger:
 a)
 Nuværende officielle navn
 b)
 Et entydigt identifikationsnummer, som er tildelt af den afsendende medlemsstat i overensstemmelse med de tekniske specifikationer med henblik på grænseoverskridende identifikation, og som så vidt muligt består over tid.
 Det minimum af data, der er fastsat for en juridisk person, kan indeholde en eller flere af følgende supplerende oplysninger:
 a)
 Nuværende adresse
 b)
 Momsregistreringsnummer
 c)
 Skatteregistreringsnummer
 d)
 Det identifikationsnummer, der henvises til i artikel 3, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/101/EF (1)
 e)
 Identifikatoren for juridiske enheder, som der henvises til i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 1247/2012 (2)
 f)
 EORI-nummer (registrerings- og identifikationsnummer for økonomiske operatører), som der henvises til i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 1352/2013 (3)
 g)
 Punktafgiftsnummeret i artikel 2, stk. 12, i Rådets forordning (EU) nr. 389/2012 (4).
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/101/EF af 16. september 2009 om samordning af de garantier, som kræves i medlemsstaterne af de i traktatens artikel 48 nævnte selskaber til beskyttelse af såvel selskabsdeltagernes som tredjemands interesser, med det formål at gøre disse garantier lige byrdefulde (EUT L 258 af 1.10.2009, s. 11).
 (2) Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 1247/2012 af 19. december 2012 om gennemførelsesmæssige tekniske standarder for formatet for og hyppigheden af handelsindberetninger til transaktionsregistre i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 648/2012 om OTC-derivater, centrale modparter og transaktionsregistre (EUT L 352 af 21.12.2012, s. 20).
 (3) Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 1352/2013 af 4. december 2013 om fastlæggelse af de blanketter, der er foreskrevet i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 608/2013 om toldmyndighedernes håndhævelse af intellektuelle ejendomsrettigheder (EUT L 341 af 18.12.2013, s. 10).
 (4) Rådets forordning (EU) nr. 389/2012 af 2. maj 2012 om administrativt samarbejde på punktafgiftsområdet og om ophævelse af forordning (EF) nr. 2073/2004 (EUT L 121 af 8.5.2012, s. 1).


type: contracts

text:
 15.3.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 L 76/44
 DET BLANDEDE EØS-UDVALGS AFGØRELSE
 Nr. 157/2011
 af 2. december 2011
 om ændring af bilag XX (Miljø) til EØS-aftalen
 DET BLANDEDE EØS-UDVALG HAR —
 under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, som ændret ved protokollen om tilpasning af aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, i det følgende benævnt »aftalen«, særlig artikel 98, og
 ud fra følgende betragtninger:
 (1)
 Bilag XX til aftalen blev ændret ved Det Blandede EØS-udvalgs afgørelse nr. 122/2011 af 21. oktober 2011 (1).
 (2)
 Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/41/EF af 6. maj 2009 om indesluttet anvendelse af genetisk modificerede mikroorganismer (2) skal indsættes i aftalen —
 VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
 Artikel 1
 Punkt 24 (Rådets direktiv 90/219/EØF) i bilag XX til aftalen affattes således:
 »32009 L 0041: Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/41/EF af 6. maj 2009 om indesluttet anvendelse af genetisk modificerede mikroorganismer (EUT L 125 af 21.5.2009, s. 75).«
 Artikel 2
 Den islandske og den norske udgave af direktiv 2009/41/EF, der offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidendes EØS-tillæg, er begge autentiske.
 Artikel 3
 Denne afgørelse træder i kraft den 3. december 2011, forudsat at Det Blandede EØS-udvalg har modtaget alle meddelelser i henhold til aftalens artikel 103, stk. 1 (3).
 Artikel 4
 Denne afgørelse offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidendes EØS-afsnit og EØS-tillæg.
 Udfærdiget i Bruxelles, den 2. december 2011.
 På Det Blandede EØS-udvalgs vegne
 Kurt JÄGER
 Formand
 (1) EUT L 341 af, 22.12.2011, s. 87.
 (2) EUT L 125 af 21.5.2009, s. 75.
 (3) Ingen forfatningsmæssige krav angivet.


text:
Skat.dk: Ejendomsavance - pristalsregulering anskaffelsessum - ejendomme erhvervet før 19. maj 1993 - forbedringer - lovhjemmel
 27 Mar 2009 11:52
 17 Mar 2009 09:55
 SKM2009.229.HR
 2. afdeling, 108/2007
 Ejendom, pristalsregulering, forbedring, anskaffelsessum
 Skatteyderen - en sparekasse - havde erhvervet to byggegrunde i 1963/64 betinget bl.a. af, at sparekassen kunne få tilladelse til at bebygge i overensstemmelse med sit projekt. Bygningen blev først opført i 1968 med sparekassen som bygherre.
 Sparekassen ønskede, at dens udgifter til opførelse af bygningen skulle pristalsreguleres, da den solgte ejendommen til et datterselskab.
 Højesteret fastslog, at hverken ordlyden af den dagældende ejendomsavancebeskatningslovs § 4, stk. 3, 4. punktum (nu § 4, stk. 3, 3. punktum) eller lovmotiverne til ændringsloven fra 1993 gav grundlag for at indfortolke en adgang til at foretage pristalsregulering af anskaffelsessummen og/eller af vedligeholdelses- og forbedringsudgifter.
 Højesteret fastslog videre, at den efterfølgende administrative praksis, hvorefter der kunne foretages pristalsregulering af anskaffelsessummen, som kom til udtryk bl.a. i TSS-cirkulære 2002-18, således ikke havde hjemmel I loven. Praksis var imidlertid blevet lovfæstet i ejendomsavancebeskatningslovens § 4 A.
 Højesteret tiltrådte, at begrebet anskaffelsessum i ejendomsavancebeskatningsloven § 4 og § 4 A alene omfattede det vederlag, der blev betalt ved erhvervelsen af en fast ejendom.
 Højesteret fastslog videre - under henvisning til landsrettens præmisser - at den uhjemlede praksis alene havde omfattet den faktiske anskaffelsessum og ikke afholdte vedligeholdelses- og forbedringsudgifter, hvortil udgift til opførelsen af ejendommen hørte.
 Ligningsvejledningen 2009-1 E.J.2.2.2.1.1
 H1 Sparekasse A/S
 Poul Sørensen, Peter Blok, Jytte Scharling, Thomas Rørdam og Michael Rekling
 I tidligere instans er afsagt dom af Østre Landsrets 8. afdeling den 27. februar 2007.
 Appellanten, H1 Sparekasse A/S, har gentaget sin påstand.
 Indstævnte Skatteministeriet, har påstået stadfæstelse.
 Højesteret begrundelse og resultat
 Efter den tidligere affattelse af ejendomsavancebeskatningslovens § 4, stk. 3, 4. pkt. (nu § 4, stk. 3, 3. pkt.) kunne anskaffelsessummen for ejendomme, der er erhvervet før den 19. maj 1993, fastsattes som "den faktiske anskaffelsessum omregnet til kontantværdi eller stk. 2 og tillagt vedligeholdelses- og forbedringsudgifter afholdt inden den 1. januar 1993", hvis denne værdi var højere end værdien efter 1. og 2. pkt. Hverken ordlyden af bestemmelsen eller forarbejderne til ændringsloven fra 1993 gav grundlag for at indfortolke en adgang til at foretage pristalsregulering af anskaffelsessummen og/eller af vedligeholdelses- og forbedringsudgifter.
 Den efterfølgende administrative praksis, hvorefter der kunne foretages pristalsregulering af anskaffelsessummen, og som bl.a. kom til udtryk i ligningsvejledningerne for årene 1999 til 2002 og i TSS-cirkulære 2002-18, havde således ikke hjemmel i loven. Denne praksis er imidlertid nu - med virkning for ejendomme, der er afstået i 1999 eller senere - blevet lovfæstet ved § 4 A, der blev indsat i loven ved lov nr. 458 af 9. juni 2004.
 Højesteret tiltræder, at begrebet anskaffelsessum i ejendomsavancebeskatningslovens § 4 og § 4 A må forstås som alene sigtende til det vederlag, der er betalt ved erhvervelsen af en fast ejendom. Udgifter til opførelse af en bygning på en tidligere erhvervet ejendom må således i lovens forstand anses for forbedringsudgifter omfattet af § 5, stk. 2.
 I sagsomkostninger for Højesteret skal H1 Sparekasse A/S betale 100.000 kr. til Skatteministeriet.


text:
 Agosto 2015 – Consulenti Associati sas di Elisa Carotenuto
 30 Agosto 2015 /0 Commenti/in Senza categoria /da vincenzo de prisco
 COme ricordato nei precedenti POST con l’entrata in vigore del DPCM 3/12/13, prodromico al DPCM 13/11/14 cambierà completamente il flusso lavorativo nelle PA.
 Il lavoro da fare consiste in una riorganizzazione olistica dei flussi documentali e procedimentali.
 E’ evidente che occorrono competenze trasversali nelle seguenti materie :
 – Archivistica
 – Corretto trattamento dei dati ( D.Lgs 196/03 )
 – Trasparenza amministrativa tradizionale ( L. 241/90 )
 – Trasparenza amministrativa avanzata ( D.Lgs 33/13 )
 – Codice dell’amministrazione digitale ( D.Lgs 82/05 e D.Lgs 235/10)
 – Procedure della PA ( DPR 445/00, D.Lgs 165/01, D.Lgs 163/06, DPR 207/10, NORME UNI ISO 27001 e 3100) .
 L’invito è quello di non affidarvi a prestatori di servizi non qualificati che non farebbero altro che dequalificarvi il processo documentale ( e decisionale ) .
 Sarebbe il caso di dare una rilettura al manuale ” L’ORECCHIO E L’EVOLUZIONE DELLE SPECIE, DALLA PA ALLA e-P.@” scritto nel 2007 da Elisa Carotenuto e Vincenzo De Prisco.
 Si ricorda che lo scrivente :
 * ha dato notevole impulso all’utilizzo della firma qualificata ed alla PEC nelle PA
 * è iscirtto all’albo degli esperti del Dipartiemento delle Funzione Pubblica
 * è iscirtto nell’elenco dei consulenti della FormezPA
 * fa parte del forum permanente sulla conservazione digitale del DigitPA.
 Per qualsiasi informazioni chimate al n. 3389141276, vincenzo de prisco.
 http://www.rtd.cloud/wp-content/uploads/2019/04/logocasmall.png 0 0 vincenzo de prisco http://www.rtd.cloud/wp-content/uploads/2019/04/logocasmall.png vincenzo de prisco2015-08-30 08:47:002015-08-30 08:47:00ANNO ZERO PER LA PUBBLICA AMMINISTRAZIONE.
 25 Agosto 2015 /0 Commenti/in Senza categoria /da vincenzo de prisco
 http://www.rtd.cloud/wp-content/uploads/2019/04/logocasmall.png 0 0 vincenzo de prisco http://www.rtd.cloud/wp-content/uploads/2019/04/logocasmall.png vincenzo de prisco2015-08-25 13:30:232015-08-25 13:30:23Scadenza del 12/10/15 in sintesi.
 SCADENZA del 12/10/2015. LA RIFORMA DEL CODICE 445, l’attuazione del CAD.
 23 Agosto 2015 /0 Commenti/in Senza categoria /da vincenzo de prisco
 Si parte con la dematerializzazione.
 Finalmente dopo dieci ci si muove “concretamente” verso l’applicazione del Codice dell’Amministrazione Digitale.
 L’applicazione del nuovo corpo normativo permetterà una rivisitazione organica di tutte le norme collegate, il DPR 445/00, il CAD come ab origine scritto, Il D.lgs 235/10, la 241/90, il D.lgs 33/13, senza dimenticare che il processo della dematerializzazione sarà da considerarsi “trasversale” per ogni azione ed atto della P.A. , quindi da inserire nel piano anticorruzione derivante dalla L. 190/12.
 Vediamo sommariamente :
 – i destinatari del DPCM
 I destinatari diretti non sono chiaramente elencati nel DPCM del 3/12/13, ma l’articolo 3 comma 1 rimanda all’articolo 2 comma 2 del D.Lgs 82/05 ( il codice da glossario) che nuovamente rimanda all’articolo 1 comma 2 del D.Lgs 165/01 aggiungendo però anche le aziende ed i gestori di pubblici servizi e ( orientamento ormai consolidato) .
 – Gli oneri derivanti
 L’articolo 3 del DPCM 3/12/13 impone che ogni P.A. nell’ambito del proprio ordinamento provveda a:
 attuare l’articolo 50 del DPR 445/00 mediante l’individuazione di AOO
 Nominare nell’ambito di ogni AOO il responsabile della gestione documentale ed un delegato
 Nomina eventuale di un coordinatore della gestione documentale ed un suo delegato
 Adozione del manuale di gestione proposto dal responsabile della gestione documentale e dall’eventuale coordinatore
 Definire processi e protocolli ( operativi ) del manuale .
 I compiti del responsabile della gestione documentale .
 Sono chiaramente riportati dall’articolo 4 del DPCM :
 Predisposizione di massima ( dello schema ) del manuale di gestione
 Proporre i tempi, le modalità e le misure organizzative e tecniche
 Predisporre un piano integrato della sicurezza informatica, della trasparenza degli atti, della formazione e della gestione degli atti
 Il manuale di gestione ( articolo 5 ) contiene :
 a) la pianificazione, le modalità e le misure di cui all’art. 3, comma 1, lettera e) ;
 b) il piano di sicurezza dei documenti informatici ;
 c) le modalità di utilizzo di strumenti informatici per la formazione dei documenti informatici ;
 d) la descrizione di eventuali ulteriori formati utilizzati per la formazione del documento informatico in relazione a specifi ci contesti operativi esplicitati e motivati;
 e) l’insieme minimo dei metadati associati ai documenti soggetti a registrazione particolare e gli eventuali ulteriori metadati rilevanti ai fi ni amministrativi, definiti, per ogni tipologia di documento, nell’ambito del contesto a cui esso si riferisce;
 f) la descrizione del flusso di lavorazione dei documenti ricevuti, spediti o interni, incluse le regole di registrazione per i documenti pervenuti secondo particolari modalità di trasmissione, tra i quali, in particolare, documenti informatici pervenuti attraverso canali diversi da quelli previsti dagli articoli 16 e 17, nonché tramite fax, raccomandata o assicurata;
 g) l’indicazione delle regole di smistamento ed assegnazione dei documenti ricevuti con la specifica dei criteri per l’ulteriore eventuale inoltro dei documenti verso aree organizzative omogenee della stessa amministrazione o verso altre amministrazioni;
 h) le modalità di formazione, implementazione e gestione dei fascicoli informatici relativi ai procedimenti e delle aggregazioni documentali informatiche con l’insieme minimo dei metadati ad essi associati;
 i) l’indicazione delle unità organizzative responsabili delle attività di registrazione di protocollo
 j) l’elenco dei documenti esclusi dalla registrazione di protocollo, ai sensi dell’art. 53, comma 5, del testo unico;
 k) l’elenco dei documenti soggetti a registrazione particolare e le relative modalità di trattamento; l) i registri particolari definiti per il trattamento di registrazioni informatiche anche associati ad aree organizzative omogenee definite dall’amministrazione sull’intera struttura organizzativa e gli albi, gli elenchi e ogni raccolta di dati concernente stati, qualità personali e fatti, di cui all’art. 40, comma 4, del Codice;
 m) il sistema di classificazione, con l’indicazione delle modalità di aggiornamento, integrato con le informazioni relative ai tempi, ai criteri e alle regole di selezione e conservazione, con riferimento alle procedure di scarto;
 n) le modalità di produzione e di conservazione delle registrazioni di protocollo informatico e, in particolare, l’indicazione delle soluzioni tecnologiche ed organizzative adottate per garantire l’ immodificabilita’ della registrazione di protocollo, la contemporaneità della stessa con l’operazione di segnatura ai sensi dell’art. 55 del Testo unico, nonché le modalità di registrazione delle informazioni annullate o modificate nell’ambito di ogni sessione di attività di registrazione;
 o) la descrizione funzionale ed operativa del componente «sistema di protocollo informatico» del sistema di gestione informatica dei documenti con particolare riferimento alle modalità di utilizzo; p) i criteri e le modalità per il rilascio delle abilitazioni di accesso interno ed esterno alle informazioni documentali;
 q) le modalità di utilizzo del registro di emergenza ai sensi dell’art. 63 del testo unico, inclusa la funzione di recupero dei dati protocollati manualmente.
 Il manuale di gestione è reso pubblico dalle pubbliche amministrazioni di cui all’art. 2, comma 2, del Codice mediante la pubblicazione sul proprio sito istituzionale.
 LA CONSERVAZIONE OBBLIGATORIA del protocollo INFORMATICO.
 L’articolo 7 del DPCM 3/12/13, al comma 5 recita “. l registro giornaliero di protocollo è trasmesso entro la giornata lavorativa successiva al sistema di conservazione, garantendone l’immodificabilità del contenuto” .
 Questo a partire dal giorno 11/10/2015 .
 http://www.rtd.cloud/wp-content/uploads/2019/04/logocasmall.png 0 0 vincenzo de prisco http://www.rtd.cloud/wp-content/uploads/2019/04/logocasmall.png vincenzo de prisco2015-08-23 15:36:232015-08-23 15:36:23SCADENZA del 12/10/2015. LA RIFORMA DEL CODICE 445, l'attuazione del CAD.
 3 Agosto 2015 /0 Commenti/in Senza categoria /da vincenzo de prisco
 Le PP.AA. Interessate ad attuare tirocini formativi ed avere maggiori informazioni sulla gestione della domanda e dell’offerta di lavoro possono contattarmi coi soliti canali.
 Per l’attuazione di Garanzia Giovani, la ripartizione delle risorse assegna alla Campania un fondo di € 191,610.955.
 Il Programma si integra con gli altri provvedimenti di politica attiva del lavoro già programmati sul territorio come “Campania al Lavoro”, che copre le risorse del bonus occupazionale alle imprese.
 Tutte le altre misure (accoglienza, formazione, accompagnamento al lavoro, apprendistato, tirocini, servizio civile, autoimpiego, mobilità professionale) previste nel programma nazionale “Garanzia Giovani” sono attivate, per condurre circa 400 mila giovani, di età compresa tra i 15 e 29 anni, verso la formazione specialistica e l’inserimento lavorativo.
 Le risorse finanziarie destinate alle singole misure sono indicate nella convenzione del 9 giugno 2014stipulata tra il Ministero del Lavoro e delle Politiche Sociali e la Regione. Gli importi si riferiscono alla data della sottoscrizione della convenzione e possono essere suscettibili di modifica dovuta a successiva redistribuzione delle risorse in fase di definizione del PAR.
 Di seguito, gli importi aggiornati assegnati alle misure offerte dalla Campania:
 Accoglienza, presa in carico, orientamento: 45.600.000,00 euroo
 Formazione: 24.410.955,00 euro
 Accompagnamento al lavoro: 39.000.000,00 euro
 Apprendistato: 3.000.000,00 euro
 Tirocinio extra curriculare, anche in mobilità geografica: 30.000.000,00 euro
 Servizio civile regionale: 15.000.000,00 euro
 Servizio civile nazionale: 15.000.000,00 euro
 Sostegno all’auto-impiego e all’auto-imprenditorialità: 9.600.000,00 euro
 Mobilità professionale transazionale e territoriale: 10.000.000,00 euro
 Scopri il portale della Regione Campania.
 http://www.rtd.cloud/wp-content/uploads/2019/04/logocasmall.png 0 0 vincenzo de prisco http://www.rtd.cloud/wp-content/uploads/2019/04/logocasmall.png vincenzo de prisco2015-08-03 21:01:292015-08-03 21:01:29Garanzia GIOVANI REGIONE Campania
 Compensazione crediti PA con cartelle Equitalia
 2 Agosto 2015 /0 Commenti/in Senza categoria /da vincenzo de prisco
 E’ stato pubblicato sulla Gazzetta Ufficiale di ieri il decreto Mef-Mise del 13 luglio 2015 che consente di utilizzare i crediti commerciali vantati verso le Pa. Via libera, dunque, alla compensazione tra i crediti commerciali vantati nei confronti della Pa e le cartelle esattoriali notificate entro il 31 dicembre 2014. Valgono le stesse regole vigenti per lo scorso: professionisti e imprese dovranno prima ottenere la certificazione del credito, accreditandosi presso l’apposita piattaforma informatica gestita dalla Ragioneria generale dello stato. Acquisita l’attestazione, il contribuente potrà rivolgersi a Equitalia e chiedere l’utilizzo del credito per compensare in tutto o in parte i debiti iscritti a ruolo.
 http://www.rtd.cloud/wp-content/uploads/2019/04/logocasmall.png 0 0 vincenzo de prisco http://www.rtd.cloud/wp-content/uploads/2019/04/logocasmall.png vincenzo de prisco2015-08-02 16:03:212015-08-02 16:03:21Compensazione crediti PA con cartelle Equitalia