type: legislation

text:
 |
 52014PC0721
 Návrh ROZHODNUTÍ RADY o zmocnění Belgie, Polska a Rakouska k ratifikaci Budapešťské úmluvy o smlouvě o přepravě zboží po vnitrozemských vodních cestách (CMNI) nebo k přistoupení k uvedené úmluvě /* COM/2014/0721 final - 2014/0345 (NLE) */
 DŮVODOVÁ ZPRÁVA
 1. SOUVISLOSTI NÁVRHU
 Komise navrhuje, aby Rada zmocnila Polsko a
 Rakousko k ratifikaci Budapešťské úmluvy o smlouvě o
 přepravě zboží po vnitrozemských vodních cestách (CMNI) (dále jen
 „Budapešťská úmluva“) nebo k přistoupení k uvedené úmluvě.
 Budapešťská úmluva byla přijata diplomatickou konferencí
 organizovanou společně Ústřední komisí pro plavbu na Rýně a
 Dunajskou komisí ve spolupráci s Evropskou hospodářskou komisí OSN.
 Ukazuje se, že Budapešťská úmluva, která
 vstoupila v platnost dne 1. dubna 2005, je velmi úspěšná a
 přispívá k rozvoji vnitřního trhu v oblasti dopravy. Uvažuje se o
 harmonizaci smluvních norem a norem pro vnitrozemskou plavbu mezi evropskými
 zeměmi. Jedenáct členských států Unie, jmenovitě
 Belgie[1],
 Bulharsko, Česká republika, Francie, Chorvatsko, Lucembursko,
 Maďarsko, Německo, Nizozemsko, Rumunsko a Slovensko, již jsou smluvními
 stranami uvedené úmluvy. Dánsko, Estonsko, Finsko, Irsko, Itálie, Kypr, Litva,
 Lotyšsko, Malta, Portugalsko, Řecko, Slovinsko, Španělsko, Švédsko a
 Spojené království uvědomily Komisi, že jejich vnitrozemské vodní cesty do
 oblasti působnosti Budapešťské úmluvy nespadají.
 Polsko a Rakousko opakovaně
 vyjádřily zájem stát se smluvními stranami Budapešťské úmluvy.
 Účast těchto zemí by skutečně podpořila rozsáhlejší
 provádění úmluvy, což by bylo přínosem pro občany i podniky.
 2. VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE
 ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ
 Otázka přístupu Polska a Rakouska k
 Budapešťské úmluvě byla opakovaně předmětem diskusí
 při zasedáních Pracovní skupiny pro otázky občanského práva (obecné
 záležitosti).
 Iniciativa Komise, jejímž cílem je umožnit
 Polsku a Rakousku ratifikovat Budapešťskou úmluvu nebo k ní
 přistoupit, nachází podporu i u členských států, které nemají
 zájem stát se smluvními stranami uvedené úmluvy.
 Tomuto návrhu se rovněž dostalo velké
 podpory ze strany evropských asociací, které zastupují odvětví
 vnitrozemské plavby (Evropský svaz vnitrozemské plavby a IVR, mezinárodní
 asociace pro zastupování společných zájmů v oblasti vnitrozemské
 vodní dopravy a pojištění a pro vedení rejstříků plavidel
 vnitrozemské plavby v Evropě).
 3. PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU
 Článek 29 Budapešťské úmluvy
 obsahuje ustanovení o výběru práva stranami smlouvy o přepravě,
 na kterou se vztahuje uvedená úmluva. Těmito ustanoveními jsou
 dotčena pravidla stanovená v nařízení (ES) č. 593/2008
 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (Řím I)[2]. Budapešťská
 úmluva je tedy dohodou, která spadá částečně do výlučné
 pravomoci Evropské unie. Členské státy nemohou uvedenou úmluvu ratifikovat
 nebo k ní přistoupit, nejsou-li k tomu Unií zmocněny (čl. 2
 odst. 1 Smlouvy o fungování EU).
 Komise konstatuje, že Belgie ratifikovala
 Budapešťskou úmluvu dne 5. srpna 2008, poté, co bylo dne
 24. července 2008 přijato a vstoupilo v platnost nařízení
 „Řím I“. Je proto nezbytné, aby Unie zmocnila také Belgii, a tak byl
 napraven stávající protiprávní stav.
 Komise rovněž konstatuje, že pouze
 některé členské státy vyjádřily zájem stát se stranami
 Budapešťské úmluvy. Ostatní členské státy se domnívají, že uvedená
 úmluva se jich netýká vzhledem k tomu, že na jejich území se nenacházejí
 vnitrozemské vodní cesty, které by spadaly do její oblasti působnosti.
 Kromě toho uvedená úmluva nestanoví možnost, aby se Unie stala její
 smluvní stranou, a Komise v každém případě v této fázi nezamýšlí
 navrhnout, aby Unie byla Budapešťskou úmluvou vázána jakýmkoli jiným
 způsobem.
 V právních předpisech EU, které se týkají
 vnitrozemské plavby, neexistuje jednotná definice vnitrozemských vodních cest.
 Oblast působnosti některých směrnic nebo nařízení
 týkajících se vodních cest je každým právním aktem regulována odlišně.
 Například směrnice 2006/87/ES, kterou se stanoví technické požadavky
 pro plavidla vnitrozemské plavby[3],
 obsahuje seznam vnitrozemských vodních cest, jež spadají do působnosti
 uvedené směrnice (příloha I). Tento seznam vychází z oznámení
 členských států, v nichž uvádějí, na které vodní toky na jejich
 území by se směrnice měla vztahovat. Směrnice 96/50/ES o harmonizaci
 podmínek pro získání národních osvědčení vůdců plavidel pro
 přepravu zboží a cestujících na vnitrozemských vodních cestách ve
 Společenství[4]
 používá zase jiný systém pro určení, které vodní cesty spadají do oblasti
 působnosti uvedené směrnice. V zásadě se uvedená směrnice
 vztahuje na všechny vodní cesty v EU, s výjimkou Rýna a dalších vodních cest
 uvedených v příloze II směrnice 91/672/EHS.
 Unie může výjimečně zmocnit
 jeden nebo více členských států, aby se staly smluvní stranou úmluvy.
 V tomto případě je výhradní pravomoc omezena na jediné ustanovení a
 zmocnění nepředstavuje překážku provádění vnější
 politiky Unie v oblasti justiční spolupráce v občanských a
 obchodních věcech. Žádost Polska a Rakouska je opodstatněná zejména
 vzhledem k tomu, že ostatní členské státy se staly smluvními stranami
 Budapešťské úmluvy před tím, než bylo přijato nařízení (ES)
 č. 593/2008. Zmocněním by neměla být dotčena výhradní
 pravomoc Unie; jeho cílem je vyřešit velmi specifickou situaci.
 Rozhodnutí Rady musí být proto určeno
 pouze Belgii, Polsku a Rakousku.
 Podle článku 30 Budapešťské úmluvy
 mohou smluvní státy učinit prohlášení o oblasti působnosti uvedené
 úmluvy. Dotčené členské státy mohou při přistupování k
 úmluvě učinit náležitá prohlášení, která ustanovení úmluvy
 umožňují a která členské státy považují za nutná. Znění
 těchto prohlášení by měla být připojena k rozhodnutí Rady. [...]
 2014/0345 (NLE)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY
 o zmocnění Belgie, Polska a Rakouska k
 ratifikaci Budapešťské úmluvy o smlouvě o přepravě
 zboží po vnitrozemských vodních cestách (CMNI) nebo k přistoupení k uvedené
 úmluvě
 RADA EVROPSKÉ UNIE,
 s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské
 unie, a zejména na čl. 2 odst. 1 a čl. 81 odst. 2
 ve spojení s čl. 218 odst. 6 písm. a) této smlouvy,
 s ohledem na návrh Evropské komise,
 s ohledem na souhlas Evropského
 parlamentu[5],
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1) Unie usiluje o vytvoření společného soudního
 prostoru založeného na zásadě vzájemného uznávání soudních rozhodnutí.
 (2) Budapešťská úmluva o
 smlouvě o přepravě zboží po vnitrozemských vodních cestách
 (CMNI) (dále též „Budapešťská úmluva“) je cenný nástroj na podporu
 vnitrozemské plavby v Evropě.
 (3) Unie má výlučnou
 pravomoc, přinejmenším pokud jde o článek 29 Budapešťské úmluvy
 o přepravě zboží po vnitrozemských vodních cestách (CMNI), v rozsahu,
 v jakém jsou uvedenými ustanoveními dotčena pravidla stanovená v nařízení
 (ES) č. 593/2008 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy
 (Řím I)[6].
 (4) Budapešťská úmluva není
 otevřena účasti organizací regionální hospodářské integrace.
 Unie se proto nemůže stát smluvní stranou Budapešťské úmluvy.
 (5) Členské státy se
 splavnými vnitrozemskými vodními cestami, které spadají do oblasti
 působnosti Budapešťské úmluvy, by proto měly být zmocněny k
 ratifikaci uvedené úmluvy nebo k přistoupení k úmluvě.
 (6) Jedenáct členských států
 Unie, jmenovitě Belgie, Bulharsko, Česká republika, Francie,
 Chorvatsko, Lucembursko, Maďarsko, Německo, Nizozemsko, Rumunsko a
 Slovensko, jsou smluvními stranami Budapešťské úmluvy.
 (7) Belgie úmluvu ratifikovala
 dne 5. srpna 2008, tedy po přijetí nařízení „Řím I“. Je
 proto nezbytné, aby Rada k ratifikaci Budapešťské úmluvy zmocnila Belgii ex
 post.
 (8) Polsko a Rakousko, které mají
 splavné vnitrozemské vodní cesty spadající do oblasti působnosti uvedené
 úmluvy, vyjádřily zájem stát se jejími smluvními stranami.
 (9) Zbývající
 členské státy Unie uvedly, že na jejich území nejsou vnitrozemské
 vodní cesty, které by spadaly do oblasti působnosti Budapešťské
 úmluvy, a proto nemají zájem úmluvu ratifikovat nebo k ní přistoupit.
 (10) Budapešťská úmluva
 umožňuje smluvním státům činit prohlášení týkající se oblasti
 působnosti úmluvy. Polsko a Rakousko by tedy měly při
 přistoupení k úmluvě učinit náležitá prohlášení, která
 ustanovení úmluvy umožňují a která členské státy považují za nutná.
 Znění těchto prohlášení by měla být připojena k tomuto
 rozhodnutí.
 (11) Spojené království a Irsko
 jsou vázány nařízením (ES) č. 593/2008 ze dne
 17. června 2008 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy
 (Řím I), a proto se účastní přijímání tohoto rozhodnutí.
 (12) V souladu
 s články 1 a 2 Protokolu č. 22 o postavení
 Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě
 o fungování Evropské unie, se Dánsko neúčastní přijímání tohoto
 rozhodnutí a toto rozhodnutí pro ně není závazné ani použitelné,
 PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 1. Rada zmocňuje Belgii, Polsko a
 Rakousko k ratifikaci Budapešťské úmluvy o smlouvě o přepravě
 zboží po vnitrozemských vodních cestách (CMNI) nebo k přistoupení k
 uvedené úmluvě, s výhradou podmínek stanovených v článku 2.
 2. Znění úmluvy se připojuje k
 tomuto rozhodnutí jako příloha I.
 Článek 2
 Rada zmocňuje Polsko a Rakousko, aby
 při ratifikaci Budapešťské úmluvy nebo při přistoupení k ní
 učinily náležitá prohlášení, která umožňují ustanovení uvedené
 úmluvy.
 Toto rozhodnutí je určeno Belgii, Polsku
 a Rakousku.
 V Bruselu dne
 Za
 Radu
 předseda
 / předsedkyně
 [1] Podle internetových stránek EHK OSN Belgie ratifikovala
 Budapešťskou úmluvu dne 5. srpna 2008, tedy po vstupu v platnost
 nařízeni (ES) č. 593/2008 o právu rozhodném pro smluvní
 závazkové vztahy (Řím I).
 [2] Úř. věst. L 177, 4.7.2008, s. 6.
 [3] Úř. věst. L 389,
 30.12.2006, s. 1–260.
 [4] Úř. věst. L 235, 17.9.1996, s. 31–38.
 [5] Úř. věst. C [...], [...], s. [...].
 [6] Úř. věst. L 177,
 4.7.2008, s. 6.
 Budapešťská úmluva o
 smlouvě o přepravě zboží po vnitrozemských vodních cestách
 (CMNI)
 Přijatá
 diplomatickou konferencí organizovanou společně CCNR, Dunajskou
 komisí a EHK OSN, konanou v Budapešti ve dnech 25. září – 3. října
 2000.
 Smluvní státy této úmluvy,
 se zřetelem
 na doporučení obsažené v Závěrečném aktu Konference o
 bezpečnosti a spolupráci v Evropě ze dne 1. srpna 1975 pro
 harmonizaci právních režimů za účelem rozvoje dopravy členskými
 státy Ústřední komise pro plavbu na Rýně a Dunajské komise ve
 spolupráci s Evropskou hospodářskou komisí OSN,
 vědomy si
 nutnosti a vhodnosti smluvního ustanovení jednotných pravidel týkajících se
 smlouvy pro přepravu zboží po vnitrozemských vodních cestách,
 se rozhodly
 uzavřít za tímto účelem úmluvu a dohodly se na následujícím:
 KAPITOLA I VŠEOBECNÁ
 USTANOVENÍ
 Článek 1 Definice
 pojmů
 V této úmluvě se:
 1)
 „smlouva o přepravě“ znamená každou
 smlouvu jakéhokoli druhu, v níž se dopravce zavazuje přepravit zboží po
 vnitrozemských vodních cestách oproti zaplacení přepravného;
 2)
 „dopravce“ znamená každou osobu, která
 uzavřela nebo jejímž jménem byla uzavřena smlouva s odesílatelem o
 přepravě;
 3)
 „další dopravce“ znamená každou další osobu, mimo
 zaměstnance nebo zástupce dopravce, na kterou dopravce zcela nebo
 zčásti převedl provedení přepravy zboží;
 4)
 „odesílatel“ znamená každou osobu, s níž, pro niž
 nebo jejímž jménem byla s dopravcem uzavřena smlouva o
 přepravě zboží;
 5)
 „příjemce“ znamená osobu oprávněnou k
 přijetí zboží;
 6)
 „přepravní listina“ znamená listinu, kterou je
 doložena smlouva o přepravě a převzetí nebo nakládka zboží
 dopravcem a která je vystavena formou náložného listu (konosamentu) nebo
 nákladního listu nebo jakékoliv jiné listiny, užívané v obchodním styku;
 7)
 „zboží“ nezahrnuje vlečená nebo tlačená
 plavidla ani zavazadla nebo vozidla přepravovaných osob; je-li zboží
 uloženo v kontejneru, na paletě nebo uvnitř podobného
 přepravního zařízení nebo je-li zabaleno, zahrnuje pojem „zboží“ tato
 přepravní zařízení nebo obal, pokud je poskytl odesílatel;
 8)
 „písemně“ zahrnuje, pokud se zúčastněné
 strany nedohodnou jinak, přenos informace elektronickým, optickým nebo
 podobným komunikačním prostředkem, včetně, ale nikoliv
 výlučně, telegramu, telefaxu, telexu, elektronické pošty nebo
 elektronické výměny dat (EDI) za předpokladu, že je informace tímto
 způsobem přístupná tak, aby mohla být později využita k
 referenci;
 9)
 rozhodné právo určitého státu použitelné v
 souladu s touto úmluvou znamená právní předpisy platné v tomto státě
 s vyloučením ustanovení mezinárodního soukromého práva.
 Článek 2 Rozsah
 použití
 1)
 Tato úmluva je použitelná pro všechny smlouvy o
 přepravě, jestliže se smlouvou předpokládaný přístav
 nakládky nebo místo převzetí zboží a přístav vykládky nebo místo
 dodání zboží nacházejí ve dvou různých státech, z nichž nejméně jeden
 je smluvním státem této úmluvy. Umožňuje-li smlouva výběr z více
 přístavů vykládky nebo míst dodání, je z těchto míst rozhodné
 skutečné místo vykládky nebo dodání zboží.
 2)
 Tato úmluva je použitelná, je-li cílem smlouvy o
 přepravě přeprava zboží bez překládky jak po vnitrozemských
 vodních cestách, tak i po cestách podléhajících námořním pravidlům,
 za podmínek stanovených v odstavci 1, ledaže by
 a)
 byl vystaven námořní konosament podle
 použitého námořního práva, nebo
 b)
 vzdálenost, která má být propluta po vodách
 podléhajících námořním pravidlům, je větší než vzdálenost po
 vnitrozemských vodních cestách.
 3)
 Tato úmluva je použitelná bez ohledu na státní
 příslušnost, místo evidence nebo domovský přístav plavidla, nebo
 je-li plavidlo vedeno jako námořní nebo vnitrozemské, jakož i bez ohledu
 na státní příslušnost, bydliště, sídlo nebo pobyt dopravce,
 odesílatele nebo příjemce.
 KAPITOLA II
 PRÁVA A POVINNOSTI
 SMLUVNÍCH STRAN
 Článek 3
 Převzetí,
 přeprava a dodání zboží
 1)
 Dopravce zboží přepraví a příjemci ho v
 místě určení dodá ve smluvené době v tomtéž stavu, v jakém
 ho obdržel.
 2)
 Pokud nebude sjednáno jinak, dojde k převzetí
 zboží a k jeho dodání na plavidle.
 3)
 Dopravce určí plavidlo, které bude použito. Je
 zavázán vynaložit před a na začátku plavby nezbytnou péči tak k
 zajištění toho, že je plavidlo ve stavu způsobilém k nakládce
 přepravovaného zboží, způsobilé k plavbě,
 patřičně vybavené a obsazené posádkou podle platných
 předpisů a má nezbytná vnitrostátní a mezinárodní povolení
 potřebná pro přepravu příslušného zboží.
 4)
 Jestliže byla sjednána přeprava určitým
 plavidlem nebo typem plavidla, smí dopravce zboží zcela nebo zčásti
 naložit nebo přeložit na jiné plavidlo nebo jiný typ plavidla bez souhlasu
 odesílatele pouze tehdy,
 a)
 pokud nastanou okolnosti jako nízký stav vody,
 havárie nebo jiná překážka plavby, které byly nepředvídatelné v
 okamžiku uzavření smlouvy o přepravě a za nichž je nakládka nebo
 překládka zboží na jiné plavidlo nezbytná ke splnění smlouvy o přepravě,
 a kdy dopravce nemůže v přiměřené době obdržet
 instrukce od odesílatele, nebo
 b)
 kdy je to v souladu s praxí běžnou v
 přístavu, v němž se plavidlo nachází.
 5)
 S výhradou povinností odesílatele dopravce zajistí,
 aby nakládka, uložení a upevnění zboží neohrozily bezpečnost provozu
 plavidla.
 6. Dopravce je oprávněn přepravovat
 zboží na palubě plavidla nebo v otevřeném plavidle pouze tehdy,
 jestliže to bylo dohodnuto s odesílatelem nebo pokud je to v souladu se
 zvyklostmi příslušného obchodního případu či je to nezbytné
 podle zákonných předpisů.
 Článek 4 Další
 dopravce
 1)
 Smlouva vyhovující definici stanovené v článku
 1 odstavec 1, uzavřená mezi dopravcem a dalším dopravcem, zakládá smlouvu
 o přepravě ve smyslu této úmluvy. Pro účel takové smlouvy se
 veškerá opatření této úmluvy týkající se odesílatele použijí na dopravce a
 ta, která se týkají dopravce, na dalšího dopravce.
 2)
 Jestliže dopravce svěřil výkon
 přepravy nebo její části dalšímu dopravci, ať už to smlouva o
 přepravě umožňuje či nikoli, dopravce přesto
 zůstává odpovědný za úplnou přepravu podle ustanovení této
 úmluvy. Veškerá ustanovení této úmluvy upravující odpovědnost dopravce se
 použijí také na odpovědnost dalšího dopravce za přepravu jím
 vykonanou.
 3)
 Dopravce ve všech případech, kdy
 svěří výkon přepravy nebo její část dalšímu dopravci, o tom
 informuje odesílatele.
 4)
 Každá dohoda s odesílatelem nebo příjemcem
 rozšiřující odpovědnost dopravce podle ustanovení této úmluvy
 ovlivňuje dalšího dopravce pouze v rozsahu, který výslovně a
 písemně odsouhlasil. Další dopravce může uplatnit veškeré námitky
 využitelné dopravcem podle smlouvy o přepravě.
 5)
 Mají-li dopravce i další dopravce odpovědnost,
 odpovídají společně a nerozdílně. Regresní práva mezi nimi
 nejsou ustanoveními tohoto článku dotčena.
 Článek 5 Dodací
 lhůta
 Dopravce dodá zboží ve smluvené
 lhůtě nebo - jestliže takové ujednání neexistuje - ve
 lhůtě, kterou je svědomitému dopravci s přihlédnutím k
 okolnostem plavby a při plavbě bez překážek nutno rozumně
 přiznat.
 Článek 6 Povinnosti
 odesílatele
 1)
 Odesílatel je povinen uhradit splatné částky
 podle smlouvy o přepravě.
 2)
 Odesílatel dopravci před předáním zboží k
 přepravě písemně sdělí tyto údaje o přepravovaném
 zboží:
 a)
 rozměry, počet nebo hmotnost a podmínky
 pro uložení přepravovaného zboží;
 b)
 značky, které jsou potřebné pro
 identifikaci zboží;
 c)
 povahu, charakteristiku a vlastnosti zboží;
 d)
 pokyny pro celní nebo jiné úřední projednání
 zboží;
 e)
 další údaje potřebné pro zápis do
 přepravní listiny.
 Odesílatel předá dopravci při
 předání zboží také všechny předepsané průvodní doklady.
 3)
 Odesílatel zboží zabalí, pokud jeho povaha se
 zřetelem ke sjednané přepravě zabalení vyžaduje, a to tak, aby
 od převzetí až do dodání dopravcem bylo zboží chráněno před
 ztrátou nebo poškozením a aby nezpůsobilo na plavidle nebo jiném zboží
 škody. Odesílatel dále s přihlédnutím ke sjednané přepravě
 provede opatření pro vhodné označení podle použitelných mezinárodních
 nebo vnitrostátních předpisů nebo - pokud takové předpisy
 neexistují - podle pravidel a zvyklostí všeobecně uznávaných ve
 vnitrozemské plavbě.
 4)
 S výhradou povinností náležejících dopravci
 odesílatel zboží naloží, uloží a upevní podle zvyklostí ve vnitrozemské
 plavbě, pokud ve smlouvě o přepravě nebylo ujednáno jinak.
 Článek 7
 Nebezpečné zboží nebo zboží poškozující životní prostředí
 1)
 Má-li být přepravováno zboží, které je
 nebezpečné nebo znečišťuje životní prostředí, informuje
 odesílatel dopravce před předáním zboží, kromě údajů
 uvedených v článku 6 odstavec 2, jasným způsobem a písemně o
 nebezpečí a rizicích znečistění životního prostředí
 spojeným se zbožím a o preventivních opatřeních, která je nutno provést.
 2)
 Je-li k přepravě zboží, které je
 nebezpečné nebo znečišťuje životní prostředí,
 zapotřebí povolení, předá odesílatel potřebné úřední
 dokumenty nejpozději při předání zboží.
 3)
 Chybí-li úřední povolení a nelze-li zboží,
 které je nebezpečné nebo znečišťuje životní prostředí, z
 tohoto důvodu dále přepravovat, vyložit nebo dodat, nese odesílatel
 náklady na zpětnou dopravu do přístavu nakládky nebo do kteréhokoli
 bližšího místa, v němž lze zboží vyložit a dodat nebo zlikvidovat.
 4)
 Hrozí-li bezprostřední nebezpečí lidem,
 věcem nebo životnímu prostředí, je dopravce, i když byl před
 převzetím zboží o jeho nebezpečnosti nebo vlastnostech poškozujících
 životní prostředí informován nebo byl s tímto nebezpečím seznámen
 jiným způsobem, oprávněn zboží, které je nebezpečné nebo
 znečišťuje životní prostředí, vyložit či zneškodnit, nebo
 za podmínky, že takové opatření není nepřiměřené k
 nebezpečí, které představuje, zničit.
 5)
 Je-li dopravce oprávněn učinit
 opatření podle odstavce 3 nebo 4, má nárok na náhradu škody, která mu
 vznikne.
 Článek 8 Odpovědnost
 odesílatele
 1)
 Odesílatel odpovídá bez ohledu na zavinění za
 všechny škody a náklady, které vznikly jemu, dopravci nebo dalšímu dopravci
 tím, že:
 (a)
 údaje nebo informace podle článku 6 odstavec 2
 nebo podle článku 7 odstavec 1 chybí, jsou nesprávné nebo neúplné;
 (b)
 zboží, které je nebezpečné nebo
 znečišťuje životní prostředí, není označeno nebo
 opatřeno nálepkami podle použitelných mezinárodních nebo vnitrostátních
 předpisů nebo – pokud takové předpisy neexistují – podle
 pravidel a zvyklostí všeobecně uznávaných ve vnitrozemské plavbě;
 (c)
 průvodní listiny chybí, jsou nesprávné nebo
 neúplné.
 Dopravce se nemůže odvolávat na
 odpovědnost odesílatele, jestliže je prokázáno, že zavinění jde na
 vrub dopravce, jeho zaměstnance nebo zástupce. Stejné ustanovení platí pro
 dalšího dopravce.
 2)
 Odesílatel odpovídá při plnění svých
 úkolů a povinností podle článků 6 a 7 za jednání či
 opomenutí osob, jejichž služby k plnění svých úkolů a povinností
 využívá, jestliže se tak stalo při výkonu jejich služebních povinností,
 jako kdyby takové jednání a opomenutí bylo jeho vlastní.
 Článek 9
 Právo dopravce na
 odstoupení
 1)
 Dopravce může odstoupit od smlouvy o
 přepravě, jestliže odesílatel porušil své povinnosti podle
 článku 6 odstavec 2 nebo článku 7 odstavce 1 a 2.
 2)
 Využije-li dopravce své právo na odstoupení,
 může již naložené zboží na náklady odesílatele znovu vyložit a požadovat
 zaplacení kterékoli z následujících částek:
 a)
 třetinu ze sjednaného přepravného; nebo
 b)
 kromě případného poplatku za zdržení
 může požadovat odškodnění ve výši vynaložených nákladů a
 vzniklých škod, jakož i, pokud cesta již začala, poměrné
 přepravné vzhledem k délce již vykonané cesty.
 Článek 10 Dodání
 zboží
 1)
 Bez ohledu na povinnost odesílatele podle
 článku 6 odstavec 1 bude příjemce, který po příchodu zboží do
 místa dodání vyžaduje jeho vydání, v souladu se smlouvou o přepravě
 odpovědný za přepravné a ostatní pohledávky váznoucí na zboží, jakož
 i za příspěvek v případě společné havárie.
 Chybí-li nějaká přepravní listina nebo nebyla-li předložena,
 odpovídá příjemce za přepravné sjednané s odesílatelem, pokud je to
 na trhu obvyklé.
 2)
 Předání zboží příjemci v souladu se
 smlouvou o přepravě nebo podle obchodních nebo zákonných
 předpisů platných v přístavu vykládky se považuje za dodání.
 Předání zboží úřadu nebo jiné třetí osobě se považuje
 taktéž za dodání.
 KAPITOLA III
 PŘEPRAVNÍ LISTINY
 Článek 11 Povaha a
 obsah
 1)
 Dopravce vystaví pro každou přepravu zboží
 podle této úmluvy přepravní listinu; náložný list vystaví jen tehdy,
 jestliže to požaduje odesílatel a pokud to bylo dohodnuto před nakládkou
 zboží nebo jeho převzetím k přepravě. Neexistencí přepravní
 listiny nebo skutečností, že není úplná, nebude dotčena platnost smlouvy
 o přepravě.
 2)
 Originální vyhotovení přepravních listin
 podepíše dopravce, vůdce plavidla nebo jiná dopravcem zmocněná osoba.
 Dopravce může vyžadovat, aby odesílatel spolupodepsal originál nebo kopii.
 Podpisy mohou být provedeny rukou, vytištěny jako faksimile, perforovány,
 otištěny razítkem, vyhotoveny značkovačem nebo jiným mechanickým
 nebo elektronickým prostředkem, jestliže tomu nebrání zákony státu, ve
 kterém se listina vystavuje.
 3)
 Přepravní listina slouží až do prokázání opaku
 jako důkaz o uzavření a obsahu smlouvy o přepravě, jakož i
 o převzetí zboží dopravcem. Zejména zakládá domněnku, že zboží bylo
 převzato k přepravě tak, jak je popsáno v přepravní
 listině.
 4)
 Jedná-li se v případě přepravní
 listiny o náložný list, je tato listina rozhodná pro vztah mezi dopravcem a
 příjemcem zboží. Pro právní vztah mezi dopravcem a odesílatelem
 zůstávají rozhodnými ustanovení smlouvy o přepravě.
 5)
 Přepravní listina bude kromě svého
 označení obsahovat následující údaje:
 a)
 jméno, bydliště, sídlo nebo pobyt dopravce a
 odesílatele;
 b)
 příjemce zboží;
 c)
 název nebo číslo plavidla, jestliže zboží bylo
 již přijato na palubu, nebo označení v přepravní
 listině, jestliže dopravce zboží převzal k přepravě, ale
 ještě nebylo naloženo na palubu plavidla;
 d)
 přístav nakládky nebo místo převzetí a
 přístav vykládky nebo místo dodání;
 e)
 obvyklé označení druhu zboží a způsob
 balení a u zboží, které je nebezpečné nebo znečišťuje životní
 prostředí, jeho označení předpokládané podle platných
 předpisů, jestliže takové označení neexistuje, jeho všeobecné
 označení;
 f)
 rozměry, počet nebo hmotnost, jakož i
 značku zboží naloženého na palubu nebo převzatého k
 přepravě;
 g)
 popřípadě záznam, že zboží smí nebo musí
 být přepravováno na palubě nebo v otevřených plavidlech;
 h)
 sjednaná ustanovení o přepravném;
 i)
 u nákladních listů označení, jedná-li se
 o originál nebo kopii; u náložného listu počet originálních vyhotovení;
 j)
 místo a den vystavení.
 Právní charakter přepravní listiny ve
 smyslu článku 1 odstavec 6 této úmluvy není ovlivněn absencí jednoho
 či více údajů uvedených v tomto odstavci.
 Článek 12 Výhrady v
 přepravních listinách
 1)
 Dopravce je oprávněn zapsat do
 přepravních listin výhrady týkající se:
 a)
 rozměrů, počtu nebo hmotnosti zboží,
 jestliže má důvod předpokládat, že údaje odesílatele jsou nesprávné,
 nebo pokud neměl dostatečnou možnost tyto údaje zkontrolovat, zejména
 z toho důvodu, že zboží před ním nebylo přepočítáno,
 přeměřeno nebo převáženo, nebo protože rozměry nebo
 hmotnost byly bez výslovného ujednání stanoveny cejchováním;
 b)
 značek, které nejsou umístěny
 zřetelně a trvanlivě na zboží samotném nebo v případě
 baleného zboží na zásobnících nebo obalech;
 c)
 zjevného stavu zboží.
 2)
 Opomine-li dopravce zaznamenat zjevný stav zboží
 nebo příslušné výhrady, má se za to, že do přepravní listiny
 zaznamenal, že zboží bylo ve zjevně dobrém stavu.
 3)
 Bylo-li zboží podle údajů v přepravní
 listině uloženo v kontejneru nebo v nákladních prostorech plavidla zapečetěných
 jinou osobou než dopravcem, jeho zaměstnanci nebo zástupci a
 zůstal-li kontejner nebo pečetě až do přístavu vykládky
 nebo místa dodání nepoškozeny nebo neporušeny, má se za to, že ztráta nebo
 poškození nevznikly během přepravy.
 Článek 13 Náložný
 list
 1)
 Originální vyhotovení náložného listu jsou cenným
 papírem znějícím na jméno příjemce, na řad nebo na
 doručitele.
 2)
 V místě určení bude zboží vydáno tomu,
 kdo jako první předloží originál náložného listu; vydání zboží nemůže
 již být vyžadováno oproti předložení ostatních originálů.
 3)
 Když je zboží převzato dopravcem, má
 předání náložného listu tomu, koho náložný list opravňuje k
 přijetí zboží, tytéž účinky pro nabytí práv ke zboží jako
 předání zboží.
 4)
 Byl-li náložný list převeden na třetí
 osobu včetně příjemce, který jednal v dobré víře s
 důvěrou v popis zboží v něm obsažený, není proti němu
 přípustný důkaz opaku ohledně domněnek v článku 11
 odstavec 3 a článku 12 odstavec 2.
 KAPITOLA IV
 DISPOZIČNÍ PRÁVO KE ZBOŽÍ
 Článek 14 Osoby
 oprávněné k dispozici
 1)
 Odesílatel je oprávněn disponovat zbožím;
 může zejména požadovat, aby dopravce zboží dále nepřepravoval,
 změnil místo dodání nebo zboží dodal jinému příjemci, než který je
 uveden v přepravní listině.
 2)
 Dispoziční právo odesílatele zaniká, jakmile
 si příjemce po příchodu zboží do plánovaného místa dodání vyžádá
 dodání zboží, jakož i,
 a)
 při přepravách s nákladním listem,
 jakmile byl originál předán příjemci;
 b)
 při přepravách s náložným listem,
 jestliže odesílatel předal veškeré originály v jeho držení jiné
 osobě.
 3)
 Odesílatel se může příslušným záznamem v
 nákladním listu počínaje jeho vystavením vzdát svého dispozičního
 práva ve prospěch příjemce.
 Článek 15
 Předpoklady pro
 výkon dispozičního práva
 Odesílatel nebo, v případech článku
 14 odstavce 2 a 3, příjemce je povinen, pokud chce vykonávat své
 dispoziční právo:
 a)
 v případě, že je užit náložný list,
 předložit před příchodem zboží do plánovaného místa dodání
 všechny originály náložných listů;
 b)
 v případě, že je užita jiná
 přepravní listina než náložný list, předložit tuto přepravní
 listinu, do níž budou zapsány nové pokyny udělené dopravci;
 c)
 nahradit dopravci všechny náklady a škody, které
 vzniknou provedením těchto pokynů;
 d)
 při vykládce zboží před příchodem do
 plánovaného místa dodání zaplatit celé sjednané přepravné, pokud ve smlouvě
 o přepravě nebylo dohodnuto jinak.
 KAPITOLA V
 ODPOVĚDNOST DOPRAVCE
 Článek 16
 Odpovědnost za škody
 1)
 Dopravce bude odpovídat za škodu, která vznikne
 ztrátou nebo poškozením zboží způsobenou v době od jeho převzetí
 k přepravě až do dodání zboží, nebo překročením doby
 doručení, pokud neprokáže, že škoda byla způsobena okolnostmi, kterým
 by nemohl svědomitý dopravce zamezit a jejichž následky by nemohl
 odvrátit.
 2)
 Odpovědnost dopravce za škodu, která vznikne
 ztrátou nebo poškozením zboží způsobenou před tím, než je zboží
 naloženo na plavidlo, nebo po jeho vykládce z plavidla, se řídí
 zákony státu rozhodnými pro smlouvu o přepravě.
 Článek 17
 Odpovědnost dopravce za zaměstnance a zástupce
 1)
 Dopravce odpovídá za jednání a opomenutí svých
 zaměstnanců nebo zástupců, jejichž služeb využívá při
 provádění smlouvy o přepravě, jestliže tyto osoby jednaly
 při výkonu svých služebních povinností, jako by odpovídal za vlastní
 jednání a opomenutí.
 2)
 Provádí-li přepravu další dopravce podle
 článku 4, odpovídá dopravce také za jednání a opomenutí dalšího dopravce a
 zaměstnanců a zástupců dalšího dopravce, pokud tyto osoby
 jednaly při výkonu svých služebních povinností.
 3)
 Bude-li vznesen nárok vůči
 zaměstnancům a zástupcům dopravce nebo dalšího dopravce, mohou
 se tyto osoby, pokud prokáží, že jednaly při výkonu svých služebních
 povinností, dovolávat stejných zproštění a limitů odpovědnosti,
 jakých se podle této úmluvy může dovolávat dopravce nebo další dopravce.
 Lodivod, který byl určen úřadem a nemohl být svobodně zvolen,
 není považován za zaměstnance nebo zástupce ve smyslu odstavce 1.
 Článek 18 Zvláštní
 důvody pro zproštění odpovědnosti
 1)
 Dopravce a další dopravce je zproštěn
 odpovědnosti, pokud byla ztráta, poškození nebo zpoždění
 způsobena některou z následujících okolností a nebezpečí:
 a)
 jednáním nebo opomenutím odesílatele, příjemce
 nebo osoby oprávněné k disponování se zbožím;
 b)
 manipulací, nakládkou, ukládáním nebo vykládkou
 zboží odesílatelem nebo příjemcem nebo třetími osobami, které jednají
 za odesílatele nebo příjemce;
 c)
 přepravou zboží na palubě nebo v
 otevřených plavidlech, jestliže byl tento způsob přepravy
 sjednán s odesílatelem, v souladu se zvyklostmi příslušného obchodu nebo
 pokud byl nezbytný na základě zákonných předpisů;
 d)
 povahou zboží, v jejímž důsledku bylo zboží
 vystaveno úplné nebo částečné ztrátě nebo poškození, zejména
 zlomením, rzí, vnitřním zkažením, vyschnutím, vytékáním, normálním úbytkem
 (objemu nebo hmotnosti) nebo působením hmyzu či hlodavců;
 e)
 neexistencí nebo vadou obalu, jestliže bylo zboží
 podle svého charakteru v případě chybějícího nebo vadného obalu
 vystaveno ztrátám nebo poškozením;
 f)
 nedostatečným nebo nevyhovujícím
 označením zboží;
 g)
 provedením záchranných prací nebo pokusem o
 poskytnutí pomoci nebo záchrany na vnitrozemských vodních cestách;
 h)
 přepravou živých zvířat, ledaže dopravce
 neučinil příslušná opatření nebo nebral na vědomí instrukce
 sjednané ve smlouvě o přepravě.
 2)
 Došlo-li k nějaké škodě, která podle
 okolností případu vznikla na základě některé z okolností
 uvedených v odstavci 1 nebo na základě některého z nebezpečí,
 které je s tím spojeno, má se za to, že škoda vznikla v důsledku této
 okolnosti nebo z tohoto nebezpečí. Prokáže-li poškozený, že škoda, kterou
 utrpěl, nevznikla nebo nevznikla výhradně na základě
 některé z okolností uvedených v odstavci 1 nebo některého z nebezpečí,
 uvedených v odstavci 1, tato domněnka odpadá.
 Článek 19 Stanovení
 výše náhrady škody
 1)
 Odpovídá-li dopravce za celkovou ztrátu zboží, bude
 patřičné odškodnění rovno hodnotě zboží v místě a v
 den, kdy muselo být podle smlouvy o přepravě dodáno. Dodání
 neoprávněné osobě se posuzuje jako ztráta.
 2)
 Při částečné ztrátě nebo
 poškození zboží poskytne dopravce náhradu škody jen ve výši snížené hodnoty.
 3)
 Hodnota zboží se určuje podle komoditní ceny
 na burze, a pokud taková cena nebyla stanovena, podle tržní ceny, nebo při
 neexistenci obou podle obecné hodnoty zboží stejného druhu a vlastností v
 místě dodání.
 4)
 U zboží, které je v důsledku své povahy
 vystaveno běžné ztrátě objemu nebo hmotnosti, odpovídá dopravce bez
 ohledu na dobu trvání přepravy jen za část úbytku, která
 přesáhne normální úbytek, jenž byl smluvními stranami stanoven ve
 smlouvě o přepravě, nebo jenž byl - při neexistenci
 takového ujednání - stanoven v platných předpisech či podle
 zvyklostí platných v místě dodání.
 5)
 Ustanoveními tohoto článku není dotčeno
 právo dopravce na přepravné, jak je sjednáno ve smlouvě o
 přepravě, nebo - při neexistenci takového ujednání - jak je
 stanoveno v příslušných vnitrostátních předpisech nebo podle
 zvyklostí.
 Článek 20 Nejvyšší
 částka odpovědnosti
 1)
 Dopravce neodpovídá s výhradou článku 21 a
 odstavce 4 tohoto článku v žádném případě za částku vyšší
 než 666,67 zúčtovacích jednotek za každé balení nebo jinou nákladovou
 jednotku, nebo za dvě zúčtovací jednotky za každý kilogram hmotnosti
 ztraceného nebo poškozeného zboží uvedeného v přepravní listině,
 podle toho, která částka je vyšší. Jestliže u balení nebo jiné nákladové
 jednotky jde o kontejner a jestliže v přepravní listině nejsou
 uvedeny jiné nákladové jednotky nebo balení než ty, jež jsou zabaleny v
 kontejneru, uplatní se místo 666,67 zúčtovacích jednotek částka 1 500
 zúčtovacích jednotek za kontejner bez uloženého zboží, a navíc
 25 000 zúčtovacích jednotek za zboží v kontejneru uložené.
 2)
 Bude-li pro upevnění zboží použit kontejner,
 paleta nebo obdobné přepravní zařízení, považuje se balení nebo jiné
 nákladové jednotky, které jsou v přepravní listině uvedeny jako
 zabalené v takovém přepravním zařízení nebo na něm, za balení
 nebo nákladové jednotky. V opačném případě se zboží v takovém
 přepravním zařízení nebo na něm považuje za jednu nákladovou
 jednotku. V případech, kdy bylo ztraceno nebo poškozeno přepravní
 zařízení samotné, považuje se toto zařízení, pokud nepatří dopravci
 nebo pokud je dopravce neposkytl jinak, za zvláštní nákladovou jednotku.
 3)
 Za škody v důsledku opožděného dodání
 odpovídá dopravce jen do výše jednonásobku přepravného. Poskytnuté náhrady
 škody podle odstavce 1 a první věty tohoto odstavce nesmí však celkem
 přesáhnout částku, která by podle odstavce 1 vyplynula za úplnou
 ztrátu zboží, ohledně něhož odpovědnost vznikla.
 4)
 Nejvyšší částky odpovědnosti uvedené v
 odstavci 1 se nepoužijí:
 a)
 jestliže byla povaha a vyšší hodnota zboží nebo
 přepravního zařízení výslovně zaznamenána v přepravní
 listině a dopravce tyto údaje nepopřel, nebo
 b)
 jestliže strany výslovně sjednaly vyšší
 částku odpovědnosti.
 5)
 Celková částka, kterou má jako náhradu za
 stejnou škodu poskytnout dopravce, další dopravce a jejich zaměstnanci a zástupci,
 nesmí překročit nejvyšší částku odpovědnosti stanovenou v
 tomto článku.
 Článek 21 Ztráta
 práva na omezení odpovědnosti
 1)
 Dopravce nebo další dopravce se nemůže
 dovolávat zproštění odpovědnosti nebo omezení odpovědnosti
 stanovené v této úmluvě nebo sjednané ve smlouvě o přepravě,
 jestliže se prokáže, že se škody dopustil sám jednáním nebo opomenutím s
 úmyslem škodu přivodit, nebo lehkomyslností s vědomím toho, že taková
 škoda pravděpodobně vznikne.
 2)
 Zaměstnanci jednající za dopravce nebo dalšího
 dopravce se rovněž nemohou dovolávat zproštění odpovědnosti a
 omezení odpovědnosti stanovené v této úmluvě nebo sjednané ve
 smlouvě o přepravě, jestliže se prokáže, že škodu způsobili
 některým ze způsobů uvedených v odstavci 1.
 Článek 22
 Věcný rozsah
 použití zproštění odpovědnosti a limitů odpovědnosti
 Zproštění odpovědnosti a limity
 odpovědnosti stanovené v této úmluvě nebo sjednané ve smlouvě o
 přepravě platí pro každý nárok z důvodu ztráty, poškození nebo
 opožděného dodání zboží, který je předmětem smlouvy o přepravě,
 bez ohledu na to, zda se nárok opírá o smlouvu o přepravě,
 nedovolené jednání nebo jiný právní důvod.
 KAPITOLA VI LHŮTY
 PRO UPLATNĚNÍ NÁROKŮ
 Článek 23 Oznámení
 škod
 1)
 Bezvýhradné přijetí zboží příjemcem
 zakládá domněnku, že dopravce dodal zboží ve stejné kvalitě a
 množství, v jakém je převzal k přepravě.
 2)
 Dopravce a příjemce mohou požadovat, aby byl
 stav a množství zboží při dodání zkontrolován za přítomnosti obou
 stran.
 3)
 Je-li ztráta nebo poškození zboží zjevně
 patrná, musí být každá výhrada příjemce učiněna písemně
 nejpozději při dodání a příjemce musí specifikovat obecný
 charakter škody, pakliže nedošlo ke společné kontrole stavu zboží
 dopravcem a příjemcem.
 4)
 Není-li ztráta nebo poškození zboží zjevně
 patrná, musí být každá výhrada příjemce učiněna písemně do
 7 kalendářních dnů po dodání zboží, přičemž bude uveden
 obecný charakter škody, a poškozený v tomto případě prokáže, že škoda
 vznikla v období, kdy se zboží nacházelo v péči dopravce.
 5)
 Za škody v důsledku opožděného dodání
 zboží nebude poskytnuta žádná náhrada, ledaže by příjemce mohl prokázat,
 že dopravci do jednadvaceti po sobě jdoucích kalendářních dnů po
 dodání zaslal oznámení o opožděném dodání a že toto oznámení bylo dopravci
 doručeno.
 Článek 24
 Promlčení
 1)
 Všechny nároky ze smlouvy podléhající této
 úmluvě se promlčují po uplynutí jednoho roku ode dne, kdy zboží bylo
 nebo mělo být dodáno příjemci. Na den, kdy lhůta začíná, se
 při výpočtu nebere zřetel.
 2)
 Ten, vůči komu byl vznesen nárok,
 může kdykoli během trvání lhůty tuto lhůtu prodloužit
 písemným prohlášením vůči poškozenému. Tuto lhůtu lze
 opětovně prodloužit dalším prohlášením nebo prohlášeními.
 3)
 Pro zastavení a přerušení promlčení se
 použijí příslušné zákony státu, kterými se řídí smlouva o
 přepravě. Ohlášením nároku v rozdělovacím řízení na provedení
 omezené odpovědnosti se promlčení přerušuje.
 4)
 Regresní nárok vůči osobě, která má
 odpovědnost podle této úmluvy, lze uplatnit i po uplynutí promlčecí
 lhůty stanovené v odstavcích 1 a 2, jestliže tento nárok bude vznesen do
 90 dnů ode dne, kdy osoba oprávněná ke vznesení postihu nárok
 uspokojila, nebo kdy byl nárok soudně zažalován, nebo jestliže řízení
 trvá déle podle příslušných zákonů státu, kde řízení probíhá.
 5)
 Promlčené nároky nelze uplatnit protižalobou
 ani námitkami.
 KAPITOLA VII OMEZENÍ
 VOLNOSTI PŘI UZAVÍRÁNÍ SMLUV
 Článek 25 Neplatná
 ujednání
 1)
 S výhradou článku 20 odstavec 4 je neplatné
 každé smluvní ujednání za účelem vyloučení, omezení nebo zvýšení
 odpovědnosti dopravce, dalšího dopravce, jejich zaměstnanců nebo
 zástupců podle této úmluvy, přenesení důkazního břemene za
 tuto odpovědnost nebo zkrácení oznamovací a promlčecí lhůty
 podle článků 23 a 24. Každé ujednání za účelem postoupení
 nároků z pojištění zboží dopravci je rovněž neplatné.
 2)
 Nehledě na ustanovení odstavce 1 a na
 článek 21 jsou přípustná ta smluvní ustanovení, v nichž bude
 stanoveno, že dopravce neodpovídá za škody, jež:
 a)
 budou způsobeny jednáním nebo opomenutím
 vůdce plavidla, lodivoda nebo jiných osob, které loď obsluhují, nebo
 tlačného či vlečného člunu při nautickém vedení nebo při
 sestavování či rušení tlačné anebo vlečné soustavy, za
 předpokladu, že dopravce splnil veškeré povinnosti ohledně posádky
 stanovené v článku 3 odstavec 3, ledaže by se jednání nebo opomenutí
 dopustili s úmyslem škodu přivodit nebo lehkomyslností s vědomím, že
 taková škoda pravděpodobně vznikne;
 b)
 budou způsobeny požárem nebo výbuchem na
 palubě plavidla, ledaže bude prokázáno, že požár nebo výbuch byly
 způsobeny zaviněním dopravce nebo dalšího dopravce nebo jejich
 zaměstnanců či zástupců nebo vadou lodě;
 c)
 vzniknou na základě závad lodě ve
 vlastnictví dopravce nebo na základě závad najaté či pronajaté
 (charterové) lodě, existujících již před cestou, jestliže dopravce
 může prokázat, že závady nemohly být přes vynaložení
 patřičné péče odhaleny do začátku cesty.
 KAPITOLA VIII
 DODATEČNÁ USTANOVENÍ
 Článek 26
 Společná havárie
 Touto úmluvou není dotčeno použití
 ustanovení smlouvy o přepravě nebo vnitrostátního práva o
 výpočtu škody a o povinnosti přispět v případě
 společné havárie.
 Článek 27
 Jiné použitelné
 předpisy a jaderné škody
 1)
 Tato úmluva nemění práva a povinnosti
 dopravce, jež jsou uvedeny v mezinárodních úmluvách nebo ve vnitrostátním právu
 o omezení odpovědnosti vlastníků vnitrozemských nebo námořních
 plavidel.
 2)
 Dopravce je zproštěn odpovědnosti, která
 mu podle této úmluvy přísluší, za škodu způsobenou jadernou havárií,
 jestliže podle zákonů a předpisů státu, jimiž se řídí
 odpovědnost v oblasti jaderné energie, odpovídá za škodu majitel jaderného
 zařízení nebo jiná oprávněná osoba.
 Článek 28
 Zúčtovací jednotka
 Zúčtovací jednotka uvedená v článku
 20 této úmluvy je zvláštní právo čerpání stanovené Mezinárodním
 měnovým fondem. Částky uvedené v článku 20 budou
 přepočteny na měnu státu podle hodnoty této měny v den rozsudku
 nebo v den, na němž se obě strany dohodnou. Hodnota měny
 smluvního státu, jenž je členem Mezinárodního měnového fondu, ke
 zvláštnímu právu čerpání se vypočte podle metody hodnocení, kterou
 Mezinárodní měnový fond v příslušný den skutečně používá
 pro své vlastní operace a transakce.
 Článek 29
 Doplňující vnitrostátní právo
 1)
 V případech neupravených touto úmluvou se
 smlouva o přepravě bude řídit právem toho státu, které si strany
 zvolily.
 2)
 Pokud k takové dohodě nedojde, bude
 uplatněno právo státu, s nímž je smlouva o přepravě
 nejtěsněji spojena.
 3)
 Má se za to, že smlouva o přepravě je
 nejtěsněji spojena se státem, ve kterém je umístěno hlavní místo
 podnikání dopravce v okamžiku uzavření smlouvy, jestliže přístav
 nakládky nebo místo převzetí zboží či přístav vykládky nebo
 místo dodání zboží či hlavní místo podnikání odesílatele je rovněž
 umístěno v tomto státě. Nenachází-li se žádná pobočka dopravce
 na souši, nýbrž dopravce uzavírá smlouvu o přepravě na
 palubě svého plavidla, má se za to, že smlouva je nejtěsněji
 spojena se státem, ve kterém je plavidlo evidováno nebo jehož vlajku nese,
 pokud se v tomto státě nachází i místo nakládky nebo místo převzetí
 či hlavní místo podnikání odesílatele.
 4)
 Právem státu, kde se zboží nachází, se řídí
 skutečné záruky přiznané dopravci ohledně nároků
 stanovených v článku 10 odstavec 1.
 KAPITOLA IX
 PROHLÁŠENÍ TÝKAJÍCÍ SE
 ROZSAHU POUŽITÍ
 Článek 30
 Přeprava na
 určitých vnitrozemských vodních cestách
 1)
 Každý stát může při podpisu této úmluvy
 nebo při její ratifikaci, přijetí, schválení nebo při
 přístupu k ní prohlásit, že tuto úmluvu nepoužije na smlouvy týkající se
 přepravy na určitých vnitrozemských vodních cestách na svém území,
 jež nepodléhají mezinárodnímu plavebnímu režimu a nepředstavují spojnici
 mezi těmito mezinárodními vodními cestami. Takové prohlášení však nelze
 učinit s cílem vyloučit veškeré důležité vodní cesty tohoto
 státu.
 2)
 Je-li předmětem smlouvy o
 přepravě vnitrozemskou plavbou přeprava zboží bez
 překládky, jak na vodních cestách neuvedených v prohlášení podle odstavce
 1 tohoto článku, tak i na vodních cestách uvedených v tomto prohlášení,
 bude tato úmluva použita rovněž pro tuto smlouvu, ledaže by trasa projetá
 na vodních cestách uvedených na druhém místě byla delší.
 3)
 Je-li předmětem smlouvy o
 přepravě vnitrozemskou plavbou přeprava zboží bez
 překládky, jak na vodních cestách neuvedených v prohlášení podle odstavce
 1 tohoto článku, tak i na vodních cestách uvedených v tomto prohlášení,
 bude tato úmluva použita rovněž pro tuto smlouvu, ledaže by trasa projetá
 na vodních cestách uvedených na druhém místě byla delší. Bylo-li učiněno
 prohlášení podle odstavce 1, může každý další smluvní stát prohlásit, že
 ani on nepoužije žádná ustanovení této úmluvy na smlouvy zmíněné v tomto
 prohlášení.
 4)
 Prohlášení učiněné podle tohoto odstavce
 je účinné v okamžiku vstupu této úmluvy v platnost v
 případě státu, který učinil prohlášení v souladu s odstavcem 1,
 nejdříve však v okamžiku vstupu úmluvy v platnost pro stát, který
 učinil prohlášení podle tohoto odstavce. Prohlášení podle odstavců 1
 a 3 může být kdykoliv zcela nebo zčásti vzato zpět oznámením
 depozitáři s uvedením okamžiku, k němuž pozbývá účinnosti.
 Zpětvzetí prohlášení nemá žádný vliv na již uzavřené smlouvy.
 Článek 31
 Rozšíření místního
 rozsahu použití
 Každý stát může při podpisu této
 úmluvy, při její ratifikaci, přijetí, schválení nebo přístupu
 k ní či kdykoli později prohlásit, že použije tuto úmluvu:
 a)
 na smlouvy o přepravě, v nichž leží
 přístav nakládky nebo místo převzetí a přístav vykládky nebo
 místo určení na jeho výsostném území;
 b)
 odchylně od článku 1 odstavec 5 i na
 bezúplatné přepravy.
 Článek 32
 Regionální předpisy
 o odpovědnosti
 1)
 Každý stát může při podpisu této úmluvy,
 při jejím přijetí, schválení nebo přístupu k ní či
 kdykoli později učinit prohlášení, že s ohledem na přepravu
 zboží mezi přístavy nakládky či místy převzetí a přístavy
 vykládky či místy dodání, z nichž oba jsou umístěny na jeho výsostném
 území nebo jedno místo je umístěno na jeho výsostném území a druhé na
 území státu, který učinil stejné prohlášení, neodpovídá dopravce za škody,
 které byly způsobeny jednáním nebo opomenutím vůdce plavidla,
 lodivoda nebo jiné osoby, která plavidlo obsluhuje, nebo tlačného či
 vlečného člunu při nautickém vedení nebo při sestavování
 tlačné nebo vlečné sestavy, za podmínky, že dopravce splnil své
 povinnosti ohledně posádky stanovené v článku 3 odstavec 3, ledaže by
 jejich jednání nebo opomenutí bylo uskutečněno s úmyslem
 způsobit škodu nebo lehkomyslně a s vědomím, že taková škoda
 pravděpodobně vznikne.
 2)
 Předpis o odpovědnosti podle odstavce 1
 nabývá účinnosti mezi dvěma smluvními státy současně se
 vstupem úmluvy v platnost pro druhý stát, který učinil totéž prohlášení.
 Učinil-li některý stát toto prohlášení po vstupu úmluvy v platnost,
 nabude předpis o odpovědnosti podle odstavce 1 účinnosti první
 den měsíce, který následuje tři měsíce po okamžiku, kdy bylo
 toto prohlášení oznámeno depozitáři. Tento předpis o
 odpovědnosti se uplatní pouze na smlouvy o přepravě, které budou
 uzavřeny poté, kdy předpis o odpovědnosti vstoupí v platnost.
 3)
 Prohlášení učiněné podle odstavce 1
 může být kdykoliv vzato zpět oznámením depozitáři. V
 případě zpětvzetí pozbývá předpis o odpovědnosti podle
 odstavce 1 platnosti první den měsíce následujícího po oznámení nebo k
 pozdějšímu datu uvedenému v tomto oznámení. Zpětvzetí neplatí pro
 smlouvy o přepravě, které byly uzavřeny před pozbytím
 platnosti tohoto předpisu o odpovědnosti.
 KAPITOLA X
 ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
 Článek 33
 Podpis, ratifikace,
 přijetí, schválení, přístup
 1)
 Tato úmluva bude v hlavním sídle depozitáře k
 dispozici k podpisu pro všechny státy po dobu jednoho roku. Lhůta k
 podpisu počíná dnem, kdy depozitář oznámí, že jsou k dispozici k
 dispozici veškeré autentické verze této úmluvy.
 2)
 Státy se mohou stát smluvními stranami této úmluvy,
 a)
 jestliže ji podepíší bez výhrady ratifikace,
 přijetí nebo schválení, nebo
 b)
 jestliže ji podepíší s výhradou ratifikace,
 přijetí nebo schválení a poté ji ratifikují, přijmou nebo schválí,
 nebo
 c)
 jestliže k ní přistoupí po uplynutí lhůty
 stanovené k podpisu.
 3)
 Ratifikační listiny, listiny o přijetí,
 schválení nebo přístupu budou uloženy u depozitáře.
 Článek 34 Vstup v
 platnost
 1)
 Tato úmluva vstoupí v platnost první den
 měsíce, který následuje po uplynutí tří měsíců od okamžiku,
 k němuž podepsalo tuto úmluvu pět států bez výhrady ratifikace,
 přijetí nebo schválení nebo u depozitáře uložilo ratifikační
 listinu, listinu o přijetí, schválení nebo listinu o přístupu.
 2)
 Pro každý stát, který podepíše tuto úmluvu bez
 výhrady ratifikace, přijetí nebo schválení nebo uloží ratifikační
 listinu, listinu o přijetí, schválení nebo listinu o přístupu u
 depozitáře po vstupu této úmluvy v platnost, vstoupí úmluva v platnost
 prvním dnem měsíce následujícího po uplynutí lhůty tří
 měsíců od okamžiku podpisu úmluvy bez výhrady ratifikace,
 přijetí nebo schválení, nebo uložení ratifikační listiny, listiny o
 přijetí, schválení nebo listiny o přístupu u depozitáře.
 Článek 35
 Výpověď
 1)
 Tuto úmluvu může smluvní stát
 vypovědět po uplynutí jednoho roku od okamžiku, kdy pro
 příslušný stát vstoupila v platnost.
 2)
 Oznámení o výpovědi se ukládá u
 depozitáře.
 3)
 Výpověď nabývá účinnosti prvním dnem
 měsíce, který následuje po uplynutí jednoho roku od okamžiku uložení
 oznámení o výpovědi nebo po delším časovém úseku, který je v oznámení
 uveden.
 Článek 36 Revize a
 změna
 Depozitář svolá konferenci smluvních
 států k revizi nebo změně úmluvy, jestliže to vyžaduje
 alespoň jedna třetina smluvních států.
 Článek 37
 Revize nejvyšších
 částek odpovědnosti a účtovacích jednotek
 1)
 Nehledě na ustanovení článku 36 je
 depozitář povinen, jestliže je předložen návrh na revizi částek
 uvedených v článku 20 odstavec 1 nebo na nahrazení jednotky stanovené v
 článku 28 jinou jednotkou, na žádost nejméně jedné čtvrtiny
 smluvních stran této úmluvy všem členům Evropské hospodářské
 komise OSN, Ústřední komise pro plavbu po Rýně a Dunajské komise a
 dále všem smluvním státům tento návrh předložit a svolat konferenci,
 jejímž výhradním účelem bude změna částek uvedených v
 článku 20 odstavec 1 nebo nahrazení jednotky stanovené v článku 28
 jinými jednotkami.
 2)
 Tato konference může být svolána nejdříve
 šest měsíců ode dne doručení takového návrhu.
 3)
 Všechny smluvní státy této úmluvy jsou
 oprávněny se konference zúčastnit bez ohledu na to, zda jsou
 členy organizací uvedených v odstavci 1 nebo nikoliv.
 4)
 O změnách rozhoduje dvoutřetinová
 většina smluvních států úmluvy přítomných na konferenci a
 účastnících se hlasování, za předpokladu, že při hlasování je
 přítomna nejméně polovina smluvních států úmluvy.
 5)
 Při poradách o změně částek
 uvedených v článku 20 odstavec 1 bere konference v úvahu zkušenosti
 získané z událostí vedoucích ke škodním událostem a zejména rozsah takto
 vzniklých škod, změny reálné hodnoty peněz a vliv zamýšlené
 změny na pojistné náklady.
 6)
 a)
 Změna částek podle tohoto článku
 může vstoupit v účinnost nejdříve pět let poté, kdy byla
 tato úmluva otevřena k podpisu, a nejdříve pět let poté, kdy
 vstoupila v platnost předchozí změna podle tohoto článku.
 b)
 Částka nesmí být zvýšena tak, aby
 překročila částku, která odpovídá nejvyšší částce
 odpovědnosti stanovené v této úmluvě včetně 6 % p. a.
 počítaných podle složeného úrokování ode dne, kdy byla tato úmluva
 otevřena k podpisu.
 c)
 Částka nesmí být zvýšena tak, aby
 překročila částku, která odpovídá trojnásobku nejvyšší
 částky odpovědnosti stanovené v této úmluvě.
 7)
 Depozitář oznámí všem smluvním státům
 každou změnu, o které bylo rozhodnuto podle odstavce 4. Taková změna
 se považuje za přijatou po uplynutí lhůty 18 měsíců ode dne
 oznámení, pokud během této lhůty nesdělí depozitáři
 nejméně čtvrtina států, které byly v době rozhodování o
 změně smluvními státy, že tuto změnu nepřijímají; v takovém
 případě je změna odmítnuta a nenabude účinnosti.
 8)
 Změna považovaná podle odstavce 7 za
 přijatou vstoupí v platnost 18 měsíců po svém přijetí.
 9)
 Všechny smluvní státy jsou touto změnou vázány,
 pokud tuto úmluvu v souladu s článkem 35 nevypoví nejpozději šest
 měsíců před vstupem této změny v platnost.
 Výpověď nabývá účinnosti se vstupem změny v platnost.
 10)
 Jestliže bylo rozhodnuto o změně, avšak
 neuplynula lhůta 18 měsíců pro její přijetí, je stát, který
 se během této lhůty stane smluvním státem, touto změnou vázán,
 jestliže příslušná změna vstoupí v platnost. Stát, který se stane
 smluvním státem po uplynutí této lhůty, je vázán změnou přijatou
 podle odstavce 7. V případech uvedených v tomto odstavci je stát touto
 změnou vázán, jakmile tato změna vstoupí v platnost nebo jakmile
 vstoupí v platnost pro tento stát tato úmluva, pokud tento okamžik nastane
 později.
 Článek 38
 Depozitář
 1)
 Tato úmluva bude uložena u vlády Maďarské
 republiky.
 2)
 Depozitář
 a)
 sdělí všem státům, které se
 účastnily Diplomatické konference o Budapešťské úmluvě o
 smlouvě o přepravě zboží po vnitrozemských vodních cestách, za
 účelem kontroly současný text úmluvy v oficiální jazykové verzi,
 která nebyla k dispozici v době konání konference;
 b)
 informuje všechny státy uvedené v písmenu a) výše o
 každém návrhu na změnu textu sděleného podle písmene a) výše;
 c)
 určí datum, kdy všechny oficiální jazykové
 verze úmluvy budou uvedeny do vzájemné shody a budou považovány za autentické;
 d)
 sdělí všem státům uvedeným v písmenu a)
 výše datum určený v souladu s písmenem c) výše;
 e)
 předá všem státům pozvaným na
 Diplomatickou konferenci o Budapešťské úmluvě o smlouvě o
 přepravě zboží po vnitrozemských vodních cestách a těm, které
 podepsaly tuto úmluvu nebo k ní přistoupily, ověřené kopie této
 úmluvy;
 f)
 informuje veškeré státy, které podepsaly tuto
 úmluvu nebo k ní přistoupily,
 i.
 o každém novém podpisu, oznámení nebo prohlášení s
 uvedením okamžiku, kdy k podpisu, uložení, oznámení nebo k prohlášení došlo;
 ii.
 o okamžiku vstupu této úmluvy v platnost;
 iii.
 o každé výpovědi této úmluvy s uvedením
 okamžiku, k němuž výpověď nabývá účinnosti;
 iv.
 o každé změně úmluvy přijaté podle
 článku 36 nebo 37 s uvedením okamžiku, k němuž změna vstupuje v
 platnost;
 v.
 o každém sdělení vyžadovaném na základě
 ustanovení této úmluvy.
 3)
 Po vstupu této úmluvy v platnost předá
 depozitář ověřený opis úmluvy k registraci a ke
 zveřejnění podle článku 102 Charty Organizace spojených
 národů.
 Dáno v Budapešti dne 22. června 2001 v
 jednom původním vyhotovení, jehož německé, francouzské, anglické,
 nizozemské a ruské znění jsou stejně autentická.
 NA DŮKAZ TOHO tuto úmluvu podepsali
 zmocnění signatáři, pověření k tomu svými vládami.


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 29.11.2018
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 305/25
 РЕШЕНИЕ НА СЪВМЕСТНИЯ КОМИТЕТ НА ЕИП
 No 58/2017
 от 17 март 2017 година
 за изменение на приложение II (Технически правила, стандарти, изпитвания и сертифициране) към Споразумението за ЕИП [2018/1822]
 СЪВМЕСТНИЯТ КОМИТЕТ НА ЕИП,
 като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство („Споразумението за ЕИП“), и по-специално член 98 от него,
 като има предвид, че:
 (1)
 Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/1 на Комисията от 3 януари 2017 г. относно процедурите за идентификация на плавателните съдове съгласно Директива 2013/53/ЕС на Европейския парламент и на Съвета относно плавателните съдове за отдих и плавателните съдове за лично ползване (1) следва да бъде включен в Споразумението за ЕИП.
 (2)
 Поради това приложение II към Споразумението за ЕИП следва да бъде съответно изменено,
 ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
 Член 1
 След точка 2 (Директива 2013/53/ЕС на Европейския парламент и на Съвета) от глава XXXI от приложение II към Споразумението за ЕИП се вмъква следната точка:
 „3.
 32017 R 0001: Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/1 на Комисията от 3 януари 2017 г. относно процедурите за идентификация на плавателните съдове съгласно Директива 2013/53/ЕС на Европейския парламент и на Съвета относно плавателните съдове за отдих и плавателните съдове за лично ползване (ОВ L 1, 4.1.2017 г., стр. 1).“
 Член 2
 Текстовете на Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/1 на исландски и норвежки език, които ще бъдат публикувани в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз, са автентични.
 Член 3
 Настоящото решение влиза в сила на 18 март 2017 г., при условие че са внесени всички нотификации, предвидени в член 103, параграф 1 от Споразумението за ЕИП (*1).
 Член 4
 Настоящото решение се публикува в раздела за ЕИП и в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз.
 Съставено в Брюксел на 17 март 2017 година.
 За Съвместния комитет на ЕИП
 Председател
 Claude MAERTEN
 (1) ОВ L 1, 4.1.2017 г., стр. 1.
 (*1) Без отбелязани конституционни изисквания.


type: caselaw

text:
 8.1.2005
 LT
 Europos Sąjungos oficialusis leidinys
 C 6/2
 TEISINGUMO TEISMO SPRENDIMAS
 (antroji kolegija)
 2004 m. lapkričio 11 d.
 Sujungtose bylose C-183/02 P ir C-187/02 P Daewoo Electronics Manufacturing España SA (Demesa) (C-183/02 P) ir Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava (C-187/02 P) prieš Europos Bendrijų Komisiją (1)
 (Apeliacinis skundas - Valstybės pagalba - Fiskalinės priemonės - Teisėti lūkesčiai - Nauji teisiniai pagrindai)
 (2005/C 6/03)
 Proceso kalba: ispanų
 Sujungtose bylose C-183/02 P ir C-187/02 P dėl 2002 m. gegužės 15 ir 16 d. pagal Europos Bendrijų Teisingumo Teismo statuto 49 straipsnį apeliacinių skundų, pateiktų Daewoo Electronics Manufacturing España SA (Demesa), įsteigtos Vitoria (Ispanija), atstovaujamos advokatų A. Creus Carreras ir B. Uriarte Valiente (C-183/02 P), ir Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava, atstovaujamos advokatų A. Creus Carreras, B. Uriarte Valiente ir M. Bravo-Ferrer Delgado (C-187/02 P), palaikomos Comunidad Autónoma del País Vasco, atstovaujamos advokato E. Garayar Gutiérrez,, dalyvaujant kitoms proceso šalims – Europos Bendrijų Komisijai, atstovaujamai F. Santaolalla Gadea ir J. L. Buendía Sierra, Asociación Nacional de Fabricantes de Electrodomésticos de Línea Blanca (ANFEL), įsteigtai Madride (Ispanija), ir Conseil européen de la construction d'appareils domestiques (CECED), įsteigtai Briuselyje (Belgija), Teisingumo Teismas (antroji kolegija), susidedantis iš kolegijos pirmininko C. W. A. Timmermans, teisėjų C. Gulmann (pranešėjas) ir N. Colneric; generalinė advokatė: J. Kokott, sekretorė: vyriausioji administratorė M. Múgica Arzamendi, 2004 m. lapkričio 11 d. priėmė sprendimą, kurio rezoliucinėje dalyje nurodyta:
 1)
 Sujungti bylas C-183/02 P ir C-187/02 P galutiniam sprendimui priimti.
 2)
 Atmesti apeliacinius skundus.
 3)
 Apeliantai be savo išlaidų turi padengti Europos Bendrijų Komisijos išlaidas pagal jos pateiktus reikalavimus.
 4)
 Comunidad Autónoma del País Vasco padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
 (1) OL C 180, 2002 7 27.


type: wikipedia

text:
Lillian Molieri est une actrice nicaraguayenne née le à Managua (Nicaragua) et morte le à Managua. Sa carrière cinématographique se situe aux États-Unis.
 Filmographie sélective
 Au cinéma
 1946 : Tarzan et la Femme léopard (Tarzan and the Leopard Woman) de Kurt Neumann
 1946 : Anna et le Roi de Siam (Anna and the King of Siam) de John Cromwell
 1946 : Le Criminel (The Stranger) d'Orson Welles
 1956 : La créature est parmi nous (The Creature Walks Among Us) de John Sherwood
 À la télévision
 1953 - 1956 : I Love Lucy - 2 épisodes
 Liens externes
 Actrice nicaraguayenne
 Naissance en janvier 1925
 Naissance à Managua
 Décès en septembre 1980
 Décès à Managua
 Décès à 55 ans