text:
 Viktigt rättsligt meddelande
 |
 52007PC0872
 Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om nya livsmedel och om ändring av förordning (EG) nr XXX/XXXX [enhetligt förfarande] [SEK(2008) 12] [SEK(2008) 13] /* KOM/2007/0872 slutlig - COD 2008/0002 */
 [pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel den 14.1.2008KOM(2007) 872 slutlig2008/0002 (COD)Förslag tillEUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNINGom nya livsmedel och om ändring av förordning (EG) nr XXX/XXXX [enhetligt förfarande](framlagt av kommissionen)[SEK(2008) 12][SEK(2008) 13]MOTIVERINGBAKGRUND( Motiv och syfteSom del av arbetet med att förbättra och förtydliga gemenskapens lagstiftning om livsmedel ”från ax till limpa” redogjorde kommissionen i sin vitbok om livsmedelssäkerhet för planerna på att dels undersöka tillämpningen av lagstiftning om nya livsmedel, dels att göra nödvändiga ändringar av befintlig lagstiftning till följd av slutsatserna i rapporten om genomförandet av förordning (EG) nr 258/97 om nya livsmedel och livsmedelsingredienser (åtgärd 14 och 51) och i enlighet med direktiv 90/220/EEG om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön. Detta gjordes delvis genom en anpassning av förordning (EG) 1829/2003 om genetiskt modifierade livsmedel och foder. Förordningen om nya livsmedel måste nu förtydligas då den inte längre omfattar genetiskt modifierade livsmedel.Under 2002 hölls samråd med berörda intressenter om ett arbetsdokument från kommissionen, och i samband med den efterföljande utvärderingen underströks behovet av att utveckla och uppdatera förordningen.I enlighet med dessa åtaganden syftar förslaget till att trygga livsmedelssäkerheten, skydda människors hälsa och se till att den inre marknaden för livsmedel fungerar. För att åstadkomma detta behöver godkännandeförfarandet förenklas. Ett bättre anpassat säkerhetsbedömningssystem för traditionella livsmedel från tredjeländer som klassas som nya livsmedel enligt den nuvarande förordningen måste också utvecklas. Vidare behöver definitionen av nya livsmedel förtydligas till att omfatta ny teknik med inverkan på livsmedel. Även förordningens tillämpningsområde behöver klargöras. Vidare finns behov av att förbättra effektivitet, insyn och tillämpning av godkännandeförfarandet, som också bidrar till bättre genomförande av förordningen och ger konsumenterna den information om livsmedel som de behöver. Dessutom bör den rättsliga tydligheten förbättras genom att nödvändiga ändringar och uppdateringar görs.( Allmän bakgrundGodkännande och användning av nya livsmedel och livsmedelsingredienser regleras på europeisk nivå sedan 1997 då förordning (EG) nr 258/97 om nya livsmedel och livsmedelsingredienser antogs. Den nuvarande lagstiftningen består av ovan nämnda förordning och en kommissionsförordning.( Gällande bestämmelserI Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 258/97 om nya livsmedel och livsmedelsingredienser fastställs allmänna principer för godkännande av nya livsmedel och livsmedelsingredienser i EU.Förordningen kompletteras av kommissionens förordning (EG) nr 1852/2001 om fastställande av närmare bestämmelser om att göra vissa uppgifter tillgängliga för allmänheten och om skydd av uppgifter som ska tillhandahållas enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 258/97.Förslaget innebär att alla ovan nämnda bestämmelser samlas i en enda rättsakt samt att de utvecklas och uppdateras.( Förenlighet med Europeiska unionens politik och mål på andra områdenFörslaget ligger i linje med kommissionens initiativ för bättre lagstiftning, Lissabonstrategin och EU:s strategi för hållbar utveckling. Tonvikten ligger på att förenkla godkännandeförfarandet, minska den administrativa bördan och förbättra livsmedelsindustrins konkurrenskraft, samtidigt som man säkerställer livsmedelssäkerhet, bibehåller en hög nivå på folkhälsoskyddet och beaktar globala aspekter.Samråd med berörda parter och konsekvensbedömning( Samråd med berörda parterMetoder, målsektorer och deltagarnas allmänna profilMedlemsstaternas och intressenternas åsikter har sedan 2002 inhämtats genom samråd, vid möten och genom bilaterala kontakter. I juli 2002 organiserade kommissionen samråd om ett diskussionsunderlag inför genomförandet av förordning (EG) nr 258/97 om nya livsmedel. Runt 40 berörda parter bidrog med kommentarer, som sedan diskuterades vid ett möte 2003.Mellan den 2 juni och den 1 augusti 2006 genomförde kommissionen också ett elektroniskt samråd med allmänheten om beslutsfattande, där det bl.a. ingick ett frågeformulär för att samla in uppgifter om de möjliga effekterna av de viktigaste punkterna i översynen av förordningen. Det inkom 65 svar. Dessutom organiserade kommissionen i december 2006 ett möte om utkastet till konsekvensanalys, dit alla berörda grupper bjöds in. 12 organisationer deltog i mötet. Slutligen presenterade kommissionen resultaten av detta möte vid ett möte med den rådgivande gruppen för livsmedelskedjan, djurhälsa och växthälsa.De berörda parter som deltagit i samrådet är livsmedelsindustrin, konsumenter, tredjeländer, nationella myndigheter och EU-organ samt internationella organisationer. Medlemsstaternas myndigheter deltog i samrådet i samband med ett flertal möten med arbetsgruppen för nya livsmedel under perioden 2005–2007. Ytterligare samråd skedde genom kommissionens deltagande i möten och seminarier som organiserades av berörda parter för att diskutera särskilda frågor (t.ex. traditionella livsmedel från tredjeländer, bedömnings- och godkännandeförfaranden) och vid bilaterala möten med andra intressenter.Sammanfattning av svaren och hur de har beaktatsSamråden under 2002–2003 om ett diskussionsunderlag från kommissionen och samrådet om konsekvensbedömningen av översynen av förordningen om nya livsmedel under 2006 har visat på vikten och behovet av att utveckla och uppdatera den befintliga förordningen. De parter som deltagit i samråden sedan 2002 har på det hela taget gett sitt stöd för målen med översynen och för många av de möjliga åtgärderna.Det diskussionsunderlag som kommissionen 2002 tog fram inför genomförandet av förordning (EG) nr 258/97, tillsammans med alla kommentarer, utvärderingen och sammanfattningen finns på följande adress:http://ec.europa.eu/food/food/biotechnology/novelfood/initiaves_en.htmEn mer detaljerad sammanfattning av samrådsprocessen och dess resultat finns i den konsekvensbedömning som läggs fram tillsammans med detta förslag till förordning. Alla bidrag har beaktats när utkasten till konsekvensbedömning och förordning har utarbetats.Resultaten finns på http://ec.europa.eu/food/food/biotechnology/novelfood/initiaves_en.htm( Extern experthjälpNågon extern experthjälp har inte behövts.( KonsekvensbedömningFör var och en av de åtgärder som föreslås i förslaget till förordning har mellan ett och tre alternativ, från frivilliga till bindande åtgärder, undersökts med avseende på ekonomiska, sociala och miljömässiga effekter på olika berörda parter och myndigheter. Vidare analyserades vad som skulle ske om inga ändringar gjordes, som referens för att bedöma möjliga konsekvenser av de olika alternativen.Kommissionen har gjort en konsekvensbedömning, och rapporten läggs fram som ett arbetsdokument från kommissionen samtidigt med detta förslag. Det finns också påhttp://ec.europa.eu/food/food/biotechnology/novelfood/initiaves_en.htmRättsliga aspekter( Sammanfattning av den föreslagna åtgärdenAnta en förordning från Europaparlamentet och rådet om nya livsmedel som reglerar utsläppandet på marknaden av nya livsmedel. I förordningen fastställs bestämmelser för godkännande, övervakning, märkning och användning av nya livsmedel.Upphäva Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 258/97 om nya livsmedel och livsmedelsingredienser där det fastställs allmänna principer för godkännande av nya livsmedel och livsmedelsingredienser i EU.Upphäva kommissionens förordning (EG) nr 1852/2001 om fastställande av närmare bestämmelser om att göra vissa uppgifter tillgängliga för allmänheten och om skydd av uppgifter som ska tillhandahållas enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 258/97.( Rättslig grundArtikel 95 i EG-fördraget.( SubsidiaritetsprincipenSubsidiaritetsprincipen är tillämplig eftersom gemenskapen inte är ensamt behörig på det område förslaget gäller.Förslagets syften kan inte uppnås i tillräcklig grad av medlemsstaterna själva av följande skäl:Enskilda åtgärder i medlemsstaterna kan leda till varierande nivåer på livsmedelssäkerhet och folkhälsoskydd och kan skapa osäkerhet bland konsumenterna. Om förordningen om nya livsmedel upphävs finns inte längre några harmoniserade bestämmelser om livsmedelssäkerhet, något som skulle äventyra den fria rörligheten för nya livsmedel inom EU.Förslagets syften kan bättre uppnås genom åtgärder på EU-nivå av följande skäl:En väl fungerande inre marknad för nya livsmedel som samtidigt skyddar de europeiska konsumenternas hälsa och tillvaratar deras intressen kan bäst uppnås genom ett centraliserat förfarande för godkännande på EU-nivå.Ett centraliserat förfarande skulle effektivisera hanteringen av godkännanden av nya livsmedel. Vidare skulle det innebära harmoniserade bestämmelser om livsmedelssäkerhet.Förslaget är därför förenligt med subsidiaritetsprincipen.( ProportionalitetsprincipenFörslaget är förenligt med proportionalitetsprincipen av följande skäl:Förslaget innebär en harmonisering av regelverket för nya livsmedel och bidrar på så vis till den inre marknadens funktion. De föreslagna åtgärderna är tillräckliga vad gäller att uppnå målet livsmedelssäkerhet och säkerställa att den inre marknaden för livsmedel fungerar. Samtidigt innebär de inte en överdriven eller omotiverad belastning.Frånvaron av harmonisering kan leda till att det uppstår nationella godkännandesystem, något som skulle leda till dubbelarbete och ökad administrativ belastning. Den ekonomiska bördan minimeras eftersom det redan finns bestämmelser som nu endast förenklas.( Val av regleringsformFöreslagen rättsaktstyp: Förordning.Av nedanstående skäl skulle en annan typ av rättsakt inte vara lämplig.Området nya livsmedel är helt harmoniserat i EU. Åtgärder som inte innebär lagstiftning, t.ex. riktlinjer eller en uppförandekod, skulle inte ge tillräckligt skydd och dessutom innebära ovisshet angående rättsläget. Säker användning av nya livsmedel beror på de säkerhetsbedömningar som görs innan produkten släpps ut på marknaden, och ofta på villkor för användningen av dessa ämnen. Rekommendationer eller självreglering skulle därför inte garantera att konsumenternas hälsa skyddas.BudgetkonsekvenserFörslaget påverkar inte gemenskapens budget.Övriga upplysningar( FörenklingFörslaget innebär förenkling av lagstiftningen och de administrativa förfarandena både för offentliga myndigheter (EU eller nationella) och för privata parter.Det kommer bara att finnas ett centraliserat förfarande för bedömning och godkännande av nya livsmedel. Lagstiftningen kommer att uppdateras och göras tydligare.Nationella administrativa förfaranden och dubbelarbete undanröjs.Att göra godkännandeförfarandet enhetligare och effektivare innebär också en minskad administrativ belastning för de privata parterna.Förslaget ingår i kommissionens löpande program för uppdatering och förenkling av gemenskapens regelverk och i dess arbets- och lagstiftningsprogram enligt referensdokument 2007/SANCO/006.( Upphävande av gällande lagstiftningOm förslaget antas kommer nuvarande lagstiftning att upphöra att gälla.( Översyn/ändring/tidsbegränsningFörslaget innehåller en bestämmelse om översyn.( Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES)Förslaget berör Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och bör därför omfatta det.( Närmare redogörelse för förslagetKapitel I – Inledande bestämmelserNya livsmedel ska genomgå en säkerhetsbedömning och de ska godkännas genom ett gemenskapsförfarande. Definitionerna klargörs och uppdateras för att avspegla den rättsliga utvecklingen. Ett förfarande för att samla in information om nya livsmedel får fastställas. Huruvida ett livsmedel omfattas av förordningen får fastställas via kommittéförfarande.Kapitel II – Krav och upptagande i gemenskapsförteckningen över nya livsmedelAlla nya livsmedel, liksom användningen av dem i andra livsmedel, kommer att bedömas med hänsyn till följande kriterier: De ska inte utgöra fara eller vilseleda konsumenten eller näringsmässigt vara ofördelaktiga för konsumenten om det handlar om ersättning.I linje med beslutet att övergå till ett centraliserat förfarande på EU-nivå och skilja på riskhantering och riskbedömning ska alla ansökningar om godkännande av nya livsmedel överlämnas till kommissionen och sedan vidarebefordras till Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet (EFSA), som genomför säkerhetsbedömningen. Kommissionen kommer, på grundval av EFSA:s yttrande, att besluta om huruvida ett nytt livsmedel ska föras in i gemenskapsförteckningen över nya livsmedel. Kommissionen biträds av ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa.Det slutliga beslutet om att ta upp ett nytt livsmedel i gemenskapsförteckningen över nya livsmedel ska fattas av kommissionen via kommittéförfarande. Godkännanden kopplade till den sökande ska ersättas och det förenklade förfarandet överges, och som allmän regel gäller att godkännandebeslut ska ställas till kommissionen. Skydd av uppgifter beviljas endast i motiverade fall som gäller nya vetenskapliga rön och egna vetenskapliga uppgifter för att stödja innovation inom jordbruks- och livsmedelsindustrin.Utan att det påverkar direktiv 2000/13 om märkning ska beslutet, där så är lämpligt, innehålla bestämmelser om ytterligare märkning av nya livsmedel som säljs till konsumenter.För traditionella livsmedel från tredjeländer ska det införas en säkerhetsbedömning grundad på huruvida livsmedlet tidigare använts utan risk i ursprungslandet. Om det har visats att tidigare användning av livsmedlet i ursprungslandet varit säker, och om medlemsstaterna och EFSA inte lägger fram några motiverade invändningar på vetenskaplig grund, får livsmedlet släppas ut på marknaden förutsatt att livsmedelsföretaget anmäler sin avsikt att saluföra livsmedlet. Detta möjliggör en mer proportionell säkerhetsbedömning och hantering av livsmedel som tidigare varit säkra. Om motiverade invändningar läggs fram ska det normala kommittéförfarandet tillämpas.För varje godkänt nytt livsmedel kan det fastställas en specifikation, märkning, villkor för användning och, om lämpligt, krav på övervakning efter försäljningen.För att kunna säkerställa att nya livsmedel som godkänts hålls under ständig kontroll och omprövas när helst detta är nödvändigt kommer den som framställer ett nytt livsmedel att vara skyldig att underrätta kommissionen om eventuella nya uppgifter som kan påverka bedömningen av livsmedlets säkerhet.Kapitel III – Allmänna bestämmelserMedlemsstaterna ska fastställa regler om påföljder vid brott mot bestämmelserna i den föreslagna förordningen.De åtgärder som är nödvändiga för att tillämpa bestämmelserna i detta förslag till förordning bör antas i enlighet med förfarandet i rådets beslut 1999/468/EG. Hit hör villkor för användning och märkning av nya livsmedel liksom specifikationer och, om lämpligt, krav på övervakning efter försäljningen. Eftersom detta är mycket tekniska frågor som avgörs på grundval av principer som antas gemensamt bör de för effektivitetens och enkelhetens skull skötas av kommissionen.Kapitel IV – Övergångs- och slutbestämmelserRedan godkända nya livsmedel ska även i fortsättningen saluföras och föras in i gemenskapsförteckningen över nya livsmedel.Förordning (EG) nr XXX om fastställande av ett enhetligt förfarande för godkännande av livsmedelstillsatser, livsmedelsenzymer och livsmedelsaromer ändras så att förordningen även omfattar nya livsmedel, och för att göra det möjligt för sökande att lämna i en enda ansökan om godkännande för livsmedel som omfattas av särlagstiftning på livsmedelsområdet.2008/0002 (COD)Förslag tillEUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNINGom nya livsmedel och om ändring av förordning (EG) nr XXX/XXXX [enhetligt förfarande](Text av betydelse för EES)EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNINGmed beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 95,med beaktande av kommissionens förslag[1],med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande[2],i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget[3], ochav följande skäl:1. Den fria rörligheten för säkra och hälsosamma livsmedel är en väsentlig del av den inre marknaden och bidrar i hög grad till att skydda medborgarnas hälsa och välbefinnande och till att tillvarata deras sociala och ekonomiska intressen. Skillnader mellan nationella lagar och andra författningar som gäller säkerhetsbedömning och godkännande av nya livsmedel kan hindra den fria rörligheten för dessa och därmed lägga grunden till orättvisa villkor för konkurrens.2. Ett gott skydd för folkhälsan bör säkerställas i gemenskapens politiska strävanden.3. Gemenskapsbestämmelser om nya livsmedel fastställdes genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 258/97 av den 27 januari 1997 om nya livsmedel och livsmedelsingredienser[4] och genom kommissionens förordning (EG) nr 1852/2001 av den 20 september 2001 om fastställande av närmare bestämmelser om att göra vissa uppgifter tillgängliga för allmänheten och om skydd av uppgifter som ska tillhandahållas enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 258/97[5]. Av tydlighetsskäl bör förordning (EG) nr 258/97 upphävas och ersättas med den här förordningen. Den nuvarande förordningen bör omfatta åtgärder som för närvarande regleras av förordning (EG) nr 1852/2001.4. För att säkerställa kontinuiteten med förordning (EG) nr 258/97 ska kriteriet för huruvida ett livsmedel anses vara nytt vara huruvida det använts i betydande omfattning i gemenskapen före det datum då förordning (EG) nr 258/97 trädde i kraft, det vill säga den 15 maj 1997.5. Den befintliga definitionen av nytt livsmedel bör göras tydligare och uppdateras genom att befintliga kategorier ersätts med en hänvisning till den allmänna definitionen av livsmedel i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 178/2002 av den 28 januari 2002 om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning, om inrättande av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet och om förfaranden i frågor som gäller livsmedelssäkerhet[6].6. Det bör också klargöras att ett livsmedel ska betraktas som nytt när en produktionsteknik som inte tidigare använts tillämpas. Detta gäller särskilt ny teknik inom uppfödning och livsmedelsframställning som har en inverkan på livsmedel och därmed eventuellt på livsmedelssäkerhet, och som bör omfattas av denna förordning. Till nya livsmedel ska därför räknas livsmedel från växter och djur som framställts genom icke-traditionell teknik, och livsmedel som bearbetats med nya produktionsprocesser, t.ex. nanoteknik och nanovetenskap som kan ha en inverkan på livsmedel. Livsmedel som framställts av nya växtsorter, eller djurraser som är resultatet av traditionell uppfödningsteknik, ska inte betraktas som nya livsmedel.7. Om nödvändigt bör genomförandeåtgärder antas så att det finns kriterier för att underlätta bedömningen av huruvida ett livsmedel använts som människoföda i betydande omfattning i gemenskapen före den 15 maj 1997. Om ett livsmedel uteslutande använts i eller som kosttillskott enligt definitionen i direktiv 2002/46/EG före det datumet kan det släppas ut på marknaden efter datumet för samma användning utan att betraktas som nytt livsmedel. Denna användning som eller i kosttillskott ska dock inte beaktas vid bedömningen av huruvida det använts som människoföda i betydande omfattning i gemenskapen före den 15 maj 1997. Andra användningar av det berörda livsmedlet, till exempel som annat än kosttillskott, måste därför godkännas i enlighet med denna förordning.8. Livsmedelsprodukter som framställts av befintliga ingredienser som är tillgängliga på gemenskapsmarknaden ska inte betraktas som nya livsmedel, särskilt om produkten framställts genom ändring av sammansättningen hos eller mängden sådana livsmedelsingredienser.9. Nya livsmedel som godkänts enligt förordning (EG) nr 258/97 bör behålla sin status som nya livsmedel, men för nya användningsområden ska nytt godkännande krävas.10. Livsmedel som är avsedda för teknisk användning eller som är genetiskt modifierade bör inte omfattas av denna förordning. Livsmedel som enbart används som tillsatser som omfattas av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr XX/XXX av den [..][7], aromer som omfattas av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr XX/XXX av den [..][8], extraktionsmedel som omfattas av rådets direktiv 88/344/EEG av den 13 juni 1988 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om extraktionsmedel vid framställning av livsmedel och livsmedelsingredienser[9], enzymer som omfattas av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr XX/XXX av den [..][10] och genetiskt modifierade livsmedel som omfattas av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1829/2003 av den 22 september 2003 om genetiskt modifierade livsmedel och foder[11] bör därför inte omfattas av denna förordning.11. Användningen av vitaminer och mineraler regleras av annan särlagstiftning på livsmedelsområdet. Vitaminer och mineraler som omfattas av rådets direktiv 89/398/EEG av den 3 maj 1989 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om specialdestinerade livsmedel[12], Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/46/EG av den 10 juni 2002 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kosttillskott[13] samt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1925/2006 av den 20 december 2006 om tillsättning av vitaminer och mineralämnen och av vissa andra ämnen i livsmedel[14] bör därför inte omfattas av denna förordning.12. Nya livsmedel andra än vitaminer och mineraler avsedda för särskilda ändamål, för berikning av livsmedel eller som kosttillskott bör, bedömas i enlighet med de säkerhetskriterier och krav som gäller alla nya livsmedel. Samtidigt bör de även i fortsättningen omfattas av bestämmelserna i direktiv 89/398/EEG och i de särdirektiv som avses i artikel 4.1 i det direktivet samt i bilaga I till direktivet, i direktiv 2002/46/EG och i förordning (EG) nr 1925/2006.13. Bedömningen av huruvida ett livsmedel använts som människoföda i betydande omfattning före den 15 maj 1997 bör grundas på den information som är tillgänglig i medlemsstaterna. I de fall kommissionen inte har någon information om användning som människoföda före den 15 maj 1997 bör ett enkelt och tydligt förfarande, där medlemsstaterna och eventuella intresserade parter deltar, fastställas för att inhämta sådan information.14. Nya livsmedel bör bara släppas ut på gemenskapsmarknaden om de är säkra och inte vilseleder konsumenten. De bör inte heller skilja sig från det livsmedel de är avsedda att ersätta på ett sätt som är näringsmässigt ofördelaktigt för konsumenten.15. Det behövs ett harmoniserat centraliserat förfarande för säkerhetsbedömningar och godkännanden som är effektivt, tidsbegränsat och tydligt. För att ytterligare harmonisera olika godkännandeförfaranden för livsmedel bör säkerhetsbedömning av nya livsmedel och införandet av dem i gemenskapsförteckningen ske i enlighet med förfarandet i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr [...] av den [datum] om fastställande av ett enhetligt förfarande för godkännande av livsmedelstillsatser, livsmedelsenzymer och livsmedelsaromer[15].16. Det bör även fastställas kriterier för bedömningen av potentiella risker som nya livsmedel kan ge upphov till. För att säkerställa en harmoniserad vetenskaplig bedömning av nya livsmedel bör sådana bedömningar göras av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet (nedan kallad ”myndigheten”).17. För att förenkla förfarandena bör en sökande tillåtas lämna in en samlad ansökan för livsmedel som omfattas av särlagstiftning på livsmedelsområdet. Förordning (EG) nr XXXX om fastställande av ett enhetligt förfarande för godkännande av livsmedelstillsatser, livsmedelsenzymer och livsmedelsaromer bör därför ändras i enlighet med detta.18. Där så är lämpligt bör det, grundat på slutsatserna från säkerhetsbedömningen, införas krav på övervakning efter försäljningen för användning av nya livsmedel.19. Införandet av ett nytt livsmedel på gemenskapsförteckningen över nya livsmedel bör ske utan att det påverkar möjligheten att utvärdera effekterna av den totala konsumtionen av ett ämne som tillförs ett livsmedel, eller som används för att framställa livsmedlet eller en jämförbar produkt i enlighet med artikel 8 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1925/2006.20. Under vissa omständigheter, för att stimulera forskning och utveckling inom jordbruks- och livsmedelsindustrin och därigenom även innovation, bör nya vetenskapliga rön och egna vetenskapliga uppgifter som tillhandahållits i samband med en ansökan om införande av ett nytt livsmedel i gemenskapens förteckning under en begränsad period inte få användas så att det gynnar en annan sökande, utan den första sökandens godkännande. Skyddet av vetenskapliga uppgifter som en sökande tillhandahållit bör inte hindra andra sökande från att ansöka om att ett nytt livsmedel förs in i gemenskapsförteckningen, baserat på deras egna vetenskapliga uppgifter.21. Nya livsmedel omfattas av de allmänna märkningskraven i Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG av den 20 mars 2000 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning och presentation av livsmedel samt om reklam för livsmedel[16]. I vissa fall kan det bli nödvändigt med ytterligare märkning, särskilt för att informera om livsmedlet, dess ursprung och hur det ska användas. För att ett nytt livsmedel ska föras in i gemenskapsförteckningen kan det därför bli aktuellt med särskilda krav för användning eller märkning.22. Genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1924/2006 av den 20 december 2006 om näringspåståenden och hälsopåståenden om livsmedel[17] harmoniseras medlemsstaternas bestämmelser om näringspåståenden och hälsopåståenden. Påståenden om nya livsmedel får därför endast göras i enlighet med den förordningen.23. Avseende säkerhetsbedömning och hantering av traditionella livsmedel från tredjeländer bör det beaktas om den tidigare användningen i ursprungslandet varit säker. När det bedöms huruvida den tidigare användningen av ett livsmedel varit säker ska användning för annat än livsmedel eller för annat än normala kostvanor inte beaktas. Om medlemsstaterna och myndigheten inte lägger fram några motiverade säkerhetsinvändningar grundade på vetenskapliga rön (t.ex. information om negativa hälsoeffekter) bör det tillåtas att livsmedlet släpps ut på gemenskapsmarknaden efter det att avsikten att göra detta anmälts.24. Europeiska gruppen för etik i vetenskap och ny teknik som inrättades genom ett kommissionsbeslut den 16 december 1997[18] får när så är lämpligt rådfrågas i etiska frågor i samband med utsläppandet på marknaden av nya livsmedel.25. Nya livsmedel som släppts ut på gemenskapmarknaden under förordning (EG) nr 258/97 får även fortsatt släppas ut på marknaden. Nya livsmedel som godkänts enligt förordning (EG) nr 258/97 bör tas upp i den gemenskapsförteckning över nya livsmedel som inrättas genom den här förordningen. Vidare bör ansökningar som inkommer enligt förordning (EG) nr 258/97, och för vilka inget slutligt beslut fattats före det datum den här förordningen träder i kraft, betraktas som ansökningar enligt den här förordningen.26. Eftersom syftet med den åtgärd som ska vidtas inte kan uppnås av medlemsstaterna själva utan bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, får gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i fördragets artikel 5. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål.27. Medlemsstaterna bör anta regler om vilka påföljder som ska gälla vid överträdelse av bestämmelserna i denna förordning och bör vidta nödvändiga åtgärder för att se till att bestämmelserna genomförs. Påföljderna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande.28. De åtgärder som är nödvändiga för att genomföra denna förordning bör antas i enlighet med rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som ska tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter[19].29. Kommissionen bör särskilt få befogenhet att fastställa de kriterier enligt vilka livsmedel kan anses ha använts som människoföda i betydande omfattning inom gemenskapen före den 15 maj 1997. Eftersom dessa åtgärder har en bred räckvidd och avser att komplettera denna förordning genom att nya, icke väsentliga delar läggs till, måste de antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som anges i artikel 5a i beslut 1999/468/EG.30. Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 882/2004 av den 29 april 2004 om offentlig kontroll för att säkerställa kontrollen av efterlevnaden av foder- och livsmedelslagstiftningen samt bestämmelserna om djurhälsa och djurskydd[20] innehåller allmänna krav för de offentliga kontroller som görs för att fastställa att livsmedelslagstiftningen efterlevs. Medlemsstaterna ska därför utföra offentliga kontroller för att säkerställa att bestämmelserna i denna förordning följs i enlighet med förordning (EG) nr 882/2004.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Kapitel I Inledande bestämmelserArtikel 1 SyfteGenom denna förordning fastställs harmoniserade bestämmelser för utsläppande av nya livsmedel på gemenskapsmarknaden i syfte att säkerställa en hög skyddsnivå för folkhälsan och för konsumenterna, samtidigt som det säkerställs att den inre marknaden kan fungera effektivt.Artikel 2 Tillämpningsområde1. Denna förordning ska gälla utsläppandet av nya livsmedel på gemenskapsmarknaden.2. Denna förordning ska inte gälla föra) livsmedel om och när de används somi) livsmedelstillsatser som omfattas av förordning (EG) nr ... [om livsmedelstillsatser],ii) livsmedelsaromer som omfattas av förordning (EG) nr ... [om livsmedelsaromer],iii) extraktionsmedel som används vid framställning av livsmedel och som omfattas av rådets direktiv 88/344/EEG,iv) livsmedelsenzymer som omfattas av förordning (EG) nr ... [om livsmedelsenzymer],v) vitaminer och mineraler som omfattas av direktiv 89/398/EEG, direktiv 2002/46/EG eller förordning (EG) nr 1925/2006.b) livsmedel som omfattas av förordning (EG) nr 1829/2003.3. Huruvida ett livsmedel omfattas av denna förordning får vid behov avgöras i enlighet med förfarandet i artikel 14.2.Artikel 3 Definitioner1. Vid tillämpningen av denna förordning ska definitionerna i förordning (EG) nr 178/2002 gälla.2. Dessutom gäller följande definitioner:a) nytt livsmedel :i) Livsmedel som inte har använts som människoföda i betydande omfattning i gemenskapen före den 15 maj 1997.Användning av ett livsmedel som eller i kosttillskott ska dock inte vara tillräckligt för att det ska anses att livsmedlet använts som människoföda i betydande omfattning i gemenskapen före den 15 maj 1997. Om ett livsmedel uteslutande använts i eller som kosttillskott enligt definitionen i direktiv 2002/46/EG före det datumet kan det dock släppas ut på gemenskapsmarknaden efter det datumet för samma användning utan att betraktas som nytt livsmedel. Ytterligare kriterier för bedömning av huruvida ett livsmedel använts som människoföda i betydande omfattning i gemenskapen före den 15 maj 1997, som ändrar icke väsentliga delar av denna förordning till exempel genom att komplettera den, får antas i enlighet med det föreskrivande förfarandet med kontroll som anges i artikel 14.3.ii) Livsmedel av vegetabiliskt eller animaliskt ursprung om en ej traditionell förökningsteknik som inte användes före den 15 maj 1997 tillämpats på växten eller djuret.iii) Livsmedel för vilka det tillämpas en ny produktionsmetod som inte använts före den 15 maj 1997, om metoden innebär betydande förändringar av sammansättningen eller strukturen på livsmedlen vad beträffar deras näringsvärde, ämnesomsättning eller halt av icke önskvärda ämnen.b) traditionellt livsmedel från tredjeland : Nytt livsmedel som historiskt använts som livsmedel i ett tredjeland, det vill säga livsmedlet i fråga har ingått i och ingår i den normala kosthållningen för minst en generation för en stor del av landets befolkning.d) tidigare säker användning : Innebär att det bevisats, genom sammanställda data och erfarenhet av livsmedlet som del av den normala kosthållningen för större delen av ett lands befolkning, att livsmedlet i fråga är säkert.Artikel 4 Insamling av information om användningen av ett livsmedel som människoföda1. Kommissionen får samla in information från medlemsstaterna och livsmedelsföretagen för att fastställa i vilken omfattning ett livsmedel använts som människoföda i gemenskapen före den 5 maj 1997.2. Genomförandeåtgärder för tillämpningen av punkt 1, som ändrar icke väsentliga delar av denna förordning till exempel genom att komplettera den, får antas i enlighet med föreskrivande förfarande med kontroll som anges i artikel 14.3.Kapitel II Krav och införande i gemenskapsförteckningen över nya livsmedelArtikel 5 Gemenskapsförteckning över nya livsmedelEndast nya livsmedel som förs in i gemenskapsförteckningen över nya livsmedel (nedan kallad ”gemenskapsförteckningen”) får släppas ut på marknaden.Artikel 6 Villkor för införande i gemenskapsförteckningenEtt nytt livsmedel får införas i gemenskapsförteckningen endast om det uppfyller följande villkor:a) Det utgör enligt tillgängliga vetenskapliga bevis ingen hälsorisk för konsumenten under normala konsumtionsförhållanden.b) Det sätt på vilket livsmedlet presenteras, eller den avsedda användningen, vilseleder inte konsumenten.c) I de fall livsmedlet är avsett att ersätta ett annat livsmedel, att det inte avviker från detta livsmedel i sådan utsträckning att normal konsumtion av det skulle vara näringsmässigt ofördelaktig för konsumenten.Artikel 7 Gemenskapsförteckningens innehåll1. Gemenskapsförteckningen ska uppdateras i enlighet med det förfarande som fastställs i förordning (EG) nr [enhetligt förfarande].2. För ett livsmedel som förs in i gemenskapsförteckningen ska det finnas en specifikation av livsmedlet och där så är lämpligt ska villkoren för användning, eventuella särskilda märkningskrav för att informera slutkonsumenten och/eller krav på övervakning efter försäljningen anges.3. Genom undantag från bestämmelserna i artikel 7 i förordning (EG) nr [enhetligt förfarande] ska beslut om att uppdatera gemenskapsförteckningen med ett nytt livsmedel annat än ett traditionellt livsmedel från ett tredjeland fattas i enlighet med det förfarande som avses i artikel 14.2. i den förordningen när nya vetenskapliga rön och egna vetenskapliga uppgifter skyddas enligt artikel 12.I de fall som avses i punkt 1 ska införandet av ett nytt livsmedel i gemenskapsförteckningen, utöver den information som avses i artikel 7.2, omfattande följande:a) Det datum då det nya livsmedlet fördes in i gemenskapsförteckningen.b) Uppgift om att införandet sker på grundval av nya vetenskapliga rön och/eller egna vetenskapliga uppgifter som skyddas i enlighet med artikel 12.c) Den sökandes namn och adress.4. Innan den tidsperiod som avses i artikel 12 löper ut ska gemenskapsförteckningen uppdateras för att ändra icke väsentliga delar i denna förordning i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som anges i artikel 14.3 enligt förordning (EG) nr [enhetligt förfarande], så att de uppgifter som avses i artikel 7.3 andra stycket stryks, förutsatt att det godkända livsmedlet fortfarande uppfyller kraven i denna förordning.Artikel 8 Traditionella livsmedel från tredjeländer1. Ett livsmedelsföretag som har för avsikt att släppa ut ett traditionellt livsmedel från ett tredjeland på gemenskapsmarknaden ska informera kommissionen om detta och ange livsmedlets namn, sammansättning och ursprungsland.Anmälan ska åtföljas av dokumenterade uppgifter som visar att tidigare användning av livsmedlet i tredjelandet i fråga varit säker.2. Kommissionen ska utan dröjsmål vidarebefordra anmälan, tillsammans med de uppgifter om tidigare säker användning av livsmedlet som avses i punkt 1, till medlemsstaterna och myndigheten.3. Inom fyra månader från det datum då den anmälan som avses i punkt 2 vidarebefordras av kommissionen kan medlemsstaten och myndigheten informera kommissionen om de har motiverade invändningar på vetenskaplig grund mot att det traditionella livsmedlet släpps ut på gemenskapsmarknaden.I sådana fall ska livsmedlet inte släppas ut på gemenskapmarknaden, och artikel 5 till 7 ska tillämpas. Den anmälan som avses i punkt 1 ska betraktas som en ansökan enligt artikel 3.1 i förordning XX/XXX [enhetligt förfarande].Kommissionen ska informera det berörda livsmedelsföretaget inom fem månader från det datum anmälan inkom i enlighet med punkt 1.4. Om inga motiverade invändningar som rör säkerheten läggs fram på vetenskaplig grund, och det berörda livsmedelsföretaget inte informeras om detta i enlighet med punkt 3, får det traditionella livsmedlet släppas ut på gemenskapsmarknaden fem månader efter det datum då anmälan inkom i enlighet med punkt 1.5. Kommissionen ska på en därför avsedd sida på kommissionens webbplats offentliggöra en förteckning över traditionella livsmedel från tredjeländer som får släppas ut på gemenskapsmarknaden i enlighet med punkt 4.6. Detaljerade bestämmelser för genomförandet av denna artikel, som ändrar icke väsentliga delar av förordningen, till exempel genom att komplettera den, får antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som anges i artikel 14.3.Artikel 9 Tekniskt stödDär så är lämpligt ska kommissionen, i nära samarbete med myndigheten, tillhandahålla tekniskt stöd och verktyg för att hjälpa livsmedelsföretagen, särskilt små och medelstora företag, att förbereda och lämna in ansökningar enligt denna förordning.Artikel 10 Yttrande från myndighetenVid säkerhetsbedömningen av nya livsmedel ska myndighetena) där så är lämpligt jämföra livsmedlet med ett livsmedel från en jämförbar livsmedelskategori som redan finns på gemenskapsmarknaden, eller som det nya livsmedlet är tänkt att ersätta, för att se om det är lika säkert,b) för traditionella livsmedel från tredjeländer, beakta huruvida tidigare användning av livsmedlet varit säker.Artikel 11 Livsmedelsföretagens skyldigheter1. Kommissionen får av skäl som rör livsmedelssäkerheten och efter myndighetens yttrande införa ett krav på övervakning efter försäljning. De livsmedelsföretag som släpper ut livsmedlet på gemenskapsmarknaden ska ansvara för att de krav på övervakning efter försäljning som angetts när livsmedlet fördes in i gemenskapsförteckningen tillämpas.2. Tillverkaren ska informera kommissionen oma) nya vetenskapliga eller tekniska rön som kan påverka bedömningen av det nya livsmedlets säkerhet,b) eventuella förbud eller begränsningar som utfärdats av en behörig myndighet i det tredjeland där det nya livsmedlet släppts ut på marknaden.Kapitel III Allmänna bestämmelserArtikel 12 UppgiftsskyddOm den sökande begär det och bifogar lämplig och verifierbar information i ansökan får nya vetenskapliga rön eller egna vetenskapliga uppgifter inte åberopas i en annan ansökan under en period av fem år från det datum det nya livsmedlet fördes in i gemenskapsförteckningen, såvida inte den sökande godkänner det.Artikel 13 PåföljderMedlemsstaterna ska anta regler om vilka påföljder som ska gälla vid överträdelse av bestämmelserna i denna förordning och vidta nödvändiga åtgärder för att se till att bestämmelserna genomförs. Påföljderna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande. Medlemsstaterna ska anmäla dessa bestämmelser till kommissionen senast den [...] och eventuella senare ändringar av dessa utan dröjsmål.Artikel 14 Kommitté1. Kommissionen ska biträdas av ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa, som inrättats genom artikel 58 i förordning (EG) nr 178/2002 (nedan kallad ”kommittén”).2. När det hänvisas till denna punkt, ska artiklarna 5 och 7 i beslut 1999/468/EG tillämpas, med beaktande av bestämmelserna i artikel 8 i det beslutet.Den tid som avses i artikel 5.6 i beslut 1999/468/EG ska vara tre månader.3. När det hänvisas till denna punkt ska artikel 5a.1–4 och artikel 7 i beslut 1999/468/EG tillämpas, med beaktande av bestämmelserna i artikel 8 i det beslutet.Artikel 15 ÖversynSenast den [1 januari 2015] och mot bakgrund av den erfarenhet som vunnits ska kommissionen till Europaparlamentet och rådet överlämna en rapport om tillämpningen av denna förordning, särskilt artikel 8, i förekommande fall åtföljd av förslag. Rapporten och de eventuella förslagen ska offentliggöras.Kapitel IV Övergångs- och slutbestämmelserArtikel 16 UpphävandeFörordning (EG) nr 258/97 ska upphöra att gälla från och med den dag den här förordningen träder i kraft.Artikel 17 Upprättande av gemenskapsförteckningenSenast sex månader från det datum då denna förordning träder i kraft ska kommissionen upprätta gemenskapsförteckningen över de nya livsmedel som godkänts under förordning (EG) nr 258/97, tillsammans med eventuella befintliga villkor för godkännande.Artikel 18 Övergångsbestämmelser1. Alla ansökningar om att släppa ut ett nytt livsmedel på marknaden som inlämnas till en medlemsstat enligt artikel 4 i förordning (EG) nr 258/97 och för vilken inget slutligt beslut fattats före det datum då denna förordning träder i kraft ska anses vara en ansökan under denna förordning.2. Eventuella övergångsåtgärder för tillämpningen av punkt 1, som ändrar icke väsentliga delar av denna förordning till exempel genom att komplettera den, får antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som anges i artikel 14.3.Artikel 19 Ändringar av förordning (EG) nr [enhetligt förfarande]Förordning (EG) nr [enhetligt förfarande] ska ändras på följande sätt:(1) Titeln ska ersättas med följande:”Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr XXX/XXXX av den [datum] om fastställande av ett enhetligt förfarande för godkännande av livsmedelstillsatser, livsmedelsenzymer, livsmedelsaromer och nya livsmedel”(2) I artikel 1.1 ska första stycket ersättas med följande:”1. I denna förordning fastställs ett enhetligt förfarande för bedömning och godkännande, nedan kallat ”det enhetliga förfarandet”, av livsmedelstillsatser, livsmedelsenzymer, livsmedelsaromer och ursprungsmaterial för aromer som används eller är avsedda att användas i eller på livsmedel samt nya livsmedel, nedan kallade ”ämnen eller produkter”, som bidrar till den fria rörligheten för livsmedel inom gemenskapen och till en hög skyddsnivå för människors hälsa och konsumentintressen.”(3) Artikel 1.2 ska ersättas med följande:”2. I det enhetliga förfarandet fastställs de regler som ska gälla vid uppdateringar av förteckningarna över ämnen och produkter i enlighet med förordning (EG) nr AAA/2007, förordning (EG) nr BBB/2007, förordning (EG) nr CCC/2007 samt förordning (EG) nr DDD/DDDD (nedan kallade ”särlagstiftningen på livsmedelsområdet”) får släppas ut på marknaden i gemenskapen.”(4) I artikel 1.3, 2.1 och 2.2, 9.2, 12.1 och 13 ska ordet ”ämne” eller ”ämnen” ersättas med ”ämne eller produkt” eller ”ämnen och produkter”.(5) Rubriken till artikel 2 ska ersättas med följande:”Gemenskapsförteckning över ämnen eller produkter”"(6) I artikel 4 ska följande punkt läggas till som punkt 3:”3. En enda ansökan som avser ett ämne eller en produkt får göras för att uppdatera de olika gemenskapsförteckningar som regleras av särlagstiftning förutsatt att ansökan uppfyller kraven i de olika bestämmelserna.”(7) Följande mening ska läggas till i början av artikel 6.1:”Om det finns vetenskapliga rön som ger anledning till oro beträffande säkerheten ska behovet av ytterligare upplysningar gällande riskbedömning fastställas och sådana upplysningar begäras in från den sökande.”Artikel 20 IkraftträdandeDenna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning .Den ska tillämpas från och med [sex månader efter den dag den har offentliggjorts].Artikel 17 ska dock tillämpas från och med det datum då denna förordning träder i kraft.Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.Utfärdad i Bryssel denPå Europaparlamentets vägnar På rådets vägnarOrdförande Ordförande [1] EUT C [...], [...], s. [...].[2] EUT C [...], [...], s. [...].[3] EUT C [...], [...], s. [...].[4] EGT L 43, 14.2.1997, s. 1. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 1882/2003 (EUT L 284, 31.10.2003, s. 1).[5] EGT L 253, 21.9.2001, s. 17.[6] EGT L 31, 1.2.2002, s. 1. Förordningen senast ändrad genom kommissionens förordning (EG) nr 575/2006 (EGT L 100, 8.4.2006, s. 3).[7] EUT C [...], [...], s. [...].[8] EUT C [...], [...], s. [...].[9] EGT L 157, 24.6.1988, s. 28. Direktivet senast ändrat genom förordning (EG) nr 1882/2003.[10] EUT C [...], [...], s. [...].[11] EUT L 268, 18.10.2003, s. 1. Förordningen ändrad genom kommissionens förordning (EG) nr 1981/2006 (EUT L 368, 23.12.2006, s. 99).[12] EGT L 186, 30.6.1989, s. 27. Direktivet senast ändrat genom förordning (EG) nr 1882/2003.[13] EGT L 183, 12.7.2002, s. 51. Direktivet senast ändrat genom kommissionens direktiv 2006/37/EG (EUT L 94, 1.4.2006, s. 32).[14] EUT L 404, 30.12.2006, s. 26.[15] EUT L [...], [...], s. [...].[16] EGT L 109, 6.5.2000, s. 29. Direktivet senast ändrat genom kommissionens direktiv 2006/142/EG (EUT L 368, 23.12.2006, s. 110).[17] EUT L 404, 30.12.2006, s. 9. Rättad i EUT L 12, 18.1.2007, s. 3.[18] SEK(97) 2404.[19] EGT L 184, 17.7.1999, s. 23. Beslutet ändrat genom beslut 2006/512/EG (EUT L 200, 22.7.2006, s. 11). Konsoliderad version i EUT C 255, 21.10.2006, s. 4).[20] EUT L 165, 30.4.2004. Rättad i EUT L 191, 28.5.2004, s. 1. Förordningen senast ändrad genom rådets förordning (EG) nr 1791/2006 (EUT L 363, 20.12.2006, s. 1).


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 10.3.2005
 EN
 Official Journal of the European Union
 L 64/80
 DECISION OF THE EEA JOINT COMMITTEE
 No 137/2004
 of 24 September 2004
 amending Protocol 31 to the EEA Agreement, on cooperation in specific fields outside the four freedoms
 THE EEA JOINT COMMITTEE,
 Having regard to the Agreement on the European Economic Area, as amended by the Protocol adjusting the Agreement on the European Economic Area, hereinafter referred to as ‘the Agreement’, and in particular 86 and 98 thereof,
 Whereas:
 (1)
 Protocol 31 to the Agreement was amended by Decision of the EEA Joint Committee No 90/2004 of 8 June 2004 (1).
 (2)
 Decision No 1230/2003/EC of the European Parliament and of the Council of 26 June 2003 adopting a multiannual programme for action in the field of energy: ‘Intelligent Energy — Europe’ (2003-2006) (2), was incorporated into the Agreement by Decision of the EEA Joint Committee No 164/2003 of 7 November 2003 (3).
 (3)
 It is appropriate to extend the cooperation of the Contracting Parties to the Agreement to include the programme's specific field ‘COOPENER’ and actions pursuant thereto.
 (4)
 Protocol 31 to the Agreement should therefore be amended in order to allow for this extended cooperation to take place from 1 January 2005,
 HAS DECIDED AS FOLLOWS:
 Article 1
 The following indent shall be added in paragraph 2e of Article 14 of Protocol 31 to the Agreement:
 ‘—
 As from 1 January 2005 the EFTA States shall participate in the specific field “COOPENER” and actions pursuant thereto in the Community programme referred to in paragraph 5(g).’
 Article 2
 This Decision shall enter into force on 25 September 2004, provided that all the notifications under Article 103(1) of the Agreement have been made to the EEA Joint Committee (4).
 It shall apply from 1 January 2005.
 Article 3
 This Decision shall be published in the EEA Section of, and in the EEA Supplement to, the Official Journal of the European Union.
 Done at Brussels, 24 September 2004.
 For the EEA Joint Committee
 The President
 Kjartan JÓHANNSSON
 (1) OJ L 349, 25.11.2004, p. 52.
 (2) OJ L 176, 15.7.2003, p. 29.
 (3) OJ L 41, 12.2.2004, p. 67.
 (4) Constitutional requirements indicated.


type: wikipedia

text:
La conferenza di Jalta fu un vertice tenutosi dal 4 all'11 febbraio 1945 presso Livadija, 3 km a ovest di Jalta, in Crimea, durante la Seconda guerra mondiale, nel quale i capi politici dei tre principali paesi Alleati presero alcune decisioni importanti sul proseguimento del conflitto, sull'assetto futuro della Polonia, e sull'istituzione dell'Organizzazione delle Nazioni Unite. La conferenza era identificata nei documenti segreti con il nome in codice "Argonaut".
 I tre protagonisti furono Franklin Delano Roosevelt, Winston Churchill e Iosif Stalin, capi rispettivamente dei governi degli Stati Uniti d'America, del Regno Unito e dell'Unione Sovietica.
 La conferenza ebbe luogo in un momento in cui la situazione politico-strategica era fortemente favorevole all'Unione Sovietica, con l'Armata Rossa giunta a 80 chilometri da Berlino, dopo i successi dell'operazione Vistola-Oder, mentre gli Alleati occidentali, appena superata la crisi della battaglia delle Ardenne, si trovavano con le armate ancora ferme sul confine occidentale della Germania a oltre 700 chilometri dalla capitale tedesca; in Italia il fronte era bloccato da mesi sulla linea Gotica.
 Lo svolgimento della famosa conferenza e le decisioni politico-diplomatiche che furono raggiunte hanno dato luogo ad accese controversie in sede di analisi storiografica e di polemica politica internazionale. Per alcuni considerata l'origine della Guerra fredda e della divisione dell'Europa in blocchi contrapposti a causa soprattutto dell'aggressivo espansionismo sovietico, la conferenza di Jalta, secondo altri analisti, politici e storici rappresentò invece l'ultimo momento di leale collaborazione tra le tre grandi potenze vincitrici della seconda guerra mondiale, i cui risultati sarebbero stati vanificati soprattutto a causa di una serie di decisioni prese da parte occidentale, e di situazioni verificatesi nei mesi seguenti del 1945.
 Storia
 L'incontro si tenne in Crimea, nel Palazzo di Livadija, vecchia residenza estiva di Nicola II a Jalta, fra il 4 e l'11 febbraio 1945, pochi mesi prima della sconfitta della Germania nazista nel conflitto mondiale. Esso fu il secondo ed il più importante di una serie di tre incontri fra i massimi rappresentanti delle grandi potenze alleate, iniziati con la Conferenza di Teheran (28 novembre – 1o dicembre 1943) e conclusisi con la Conferenza di Potsdam (17 luglio-2 agosto 1945).
 Descrizione
 Nel dettaglio, gli accordi ufficialmente raggiunti a Jalta inclusero:
 una dichiarazione in cui si affermava che l'Europa era libera, e che invitava allo svolgimento di elezioni democratiche in tutti i territori liberati dal giogo nazista;
 la proposta di una conferenza (da tenere nell'aprile 1945 a San Francisco) in cui discutere l'istituzione di una nuova organizzazione mondiale, le Nazioni Unite (ONU); in particolare a Jalta si considerò l'istituzione del Consiglio di sicurezza;
 lo smembramento, il disarmo e la smilitarizzazione della Germania, visti come "prerequisiti per la pace futura"; lo smembramento (che prevedeva che USA, URSS, Regno Unito e Francia gestissero ciascuno una zona di occupazione) doveva essere provvisorio, ma si risolse nella divisione della Germania in Est e Ovest che finì solo nel 1990;
 furono fissate delle riparazioni dovute dalla Germania agli Alleati, nella misura di 22 miliardi di dollari;
 in Polonia si sarebbe dovuto insediare un "governo democratico provvisorio", che avrebbe dovuto condurre il paese a libere elezioni nel più breve tempo possibile;
 riguardo alla Jugoslavia, fu approvato l'accordo fra Tito e Šubašić (capo del governo monarchico in esilio), che prevedeva la fusione fra il governo comunista e quello in esilio;
 i sovietici avrebbero dichiarato guerra al Giappone entro tre mesi dalla sconfitta della Germania; in cambio avrebbero ricevuto la metà meridionale dell'isola di Sachalin, le isole Curili e avrebbero visti riconosciuti i loro "interessi" nei porti cinesi di Port Arthur e Dalian;
 tutti i prigionieri di guerra sovietici sarebbero stati rimandati in URSS, indipendentemente dalla loro volontà.
 Inoltre in Romania e Bulgaria furono insediate delle Commissioni Alleate per governare tali Paesi, appena sconfitti. Nella relazione finale venne inserito l'impegno a garantire che tutti i popoli potessero scegliere i propri governanti, impegno palesemente disatteso nei decenni successivi.
 La conferenza nella storiografia
 Gran parte delle decisioni prese a Jalta ebbero profonde ripercussioni sulla storia mondiale fino alla caduta dell'Unione Sovietica nel 1991. Per quanto, nei mesi immediatamente successivi, sovietici e anglo-americani avessero proseguito con successo la loro lotta comune contro la Germania nazista e l'Impero giapponese, molti storici hanno considerato la conferenza di Jalta il preludio della Guerra fredda.
 Ancora oggi, nei manuali di storia la conferenza di Jalta viene descritta come l'evento epocale in cui i tre leader mondiali si spartirono l'Europa in sfere d'influenza, benché fosse già chiaro, sulla base dell'andamento militare del conflitto, che l'Unione Sovietica sarebbe stata potenza dominante nell'Europa Orientale e Centrale. Tale stato di cose era stato deciso prima dalle vittorie sovietiche sui campi di battaglia del Fronte orientale nel 1942-1944, poi dall'incapacità o non volontà degli Alleati di aprire un reale secondo fronte fino allo sbarco in Normandia del giugno 1944. Altri studiosi invece ritengono che si debba far riferimento agli accordi raggiunti alla Conferenza di Teheran nel novembre 1943, cui seguirono quelli presi a Mosca nell'ottobre del 1944, come vero inizio della divisione del mondo in blocchi contrapposti
 Per Sergio Romano furono tre le ragioni che hanno creato il "mito di Jalta":
 Uno scritto del 1958 di Charles de Gaulle, che recita: La sovietizzazione dell'Europa Orientale non era che la conseguenza fatale di quanto era stato convenuto a Jalta. Il generale francese Charles de Gaulle fu profondamente irritato per non essere stato invitato a Jalta.
 Il partito repubblicano americano dell'epoca, per vocazione anti-rooseveltiano. In opposizione al Presidente degli Stati Uniti, questo partito sostenne che Franklin Delano Roosevelt abbia presenziato al vertice già stanco e malato, e quindi si sia lasciato convincere da Stalin a cedergli metà dell'Europa occidentale (metà del continente europeo costituiva l'URSS europea).
 La propensione dell'uomo a trovare sempre un unico fatto che spieghi tutto, un'unica causa degli eventi, quando invece «le vicende storiche sono il risultato di una molteplicità di fattori che sfuggono quasi sempre al loro controllo».
 Le valutazioni storiografiche sulla conferenza in Crimea sono state fin dall'epoca dei fatti ampiamente discordanti.
 Interpretazioni contrarie
 Il giornalista e storico italiano Indro Montanelli ha pesantemente criticato le conclusioni della conferenza di Jalta, accusando Roosevelt di aver lasciato che l'URSS estendesse la sua influenza all'Europa Orientale senza provare ad opporsi: Proseguiva: Montanelli concludeva con la seguente constatazione:
 Questa tesi storiografica è tuttora condivisa e articolata da altri storici, come il giornalista britannico Paul Johnson, e intellettuali di area conservatrice anglosassone, ad esempio Ann Coulter.
 Joachim Fest ha ugualmente criticato Roosevelt,
 Interpretazioni favorevoli
 A queste interpretazioni fortemente critiche dell'andamento e delle conclusioni della conferenza si contrappongono le valutazioni di altre correnti storiografiche. Lo storico belga Jacques Pauwels evidenzia in primo lungo che alla vigilia della conferenza la situazione strategica in Europa appariva estremamente favorevole all'Unione Sovietica. Con l'Armata Rossa a 80 chilometri da Berlino e gli anglo-americani ancora fermi sul confine tedesco occidentale, sembrava probabile che i sovietici avrebbero occupato in breve tempo non solo Berlino e il territorio tedesco orientale, ma addirittura l'intera Germania. Lo stesso generale Douglas MacArthur aveva previsto che l'Unione Sovietica avrebbe dominato l'intera Europa al termine della guerra. Secondo questa interpretazione quindi, i capi anglo-americani si recarono a Jalta non per mettere in discussione l'influenza sovietica in Europa orientale, ma soprattutto per scongiurare l'eventualità di dover cedere anche tutta la Germania; avendo ottenuto da Stalin assicurazioni sulla divisione della Germania in zone di occupazione e sull'assegnazione della parte più ricca del territorio tedesco agli occidentali, essi si ritennero molto soddisfatti e favorevolmente colpiti dalla ragionevolezza del dittatore sovietico. Stalin infatti non solo confermò il suo consenso alla divisione della Germania in zone di occupazione ma approvò anche il piano di zone separate dentro Berlino. Secondo lo storico belga, il dittatore sovietico fece queste concessioni perché consapevole della debolezza di fondo del suo paese stremato dalla lunga guerra e assolutamente non in grado di affrontare con le armi le potenze anglosassoni che peraltro avrebbero dato una nuova dimostrazione della loro potenza pochi giorni dopo con il bombardamento di Dresda. Stalin quindi verosimilmente arrestò i suoi carri armati a 80 chilometri da Berlino per non irritare gli occidentali e favorire una compensazione che garantisse all'Unione Sovietica l'obiettivo realistico di una sua sfera di influenza e sicurezza in Europa centro-orientale, rinunciando alla parte più ricca della Germania.
 Henry Kissinger, in: "L'arte della diplomazia", evidenzia come al momento dei fatti nei circoli politici e nell'opinione pubblica occidentale non ci fosse affatto preoccupazione per l'espansionismo sovietico; al contrario dopo la conferenza predominò un grande ottimismo, il presidente Roosevelt apparve pienamente soddisfatto ed espresse al Congresso la sua convinzione che fossero state poste le basi di un'era di "pace permanente" che avrebbe superato definitivamente i concetti diplomatici classici dell'equilibrio delle forze e delle sfere d'influenza. Paradossalmente la preoccupazione principale dei dirigenti statunitensi in questo periodo era che una malattia o un evento imprevisto accadesse a Stalin e privasse l'Unione Sovietica della sua guida. I dirigenti statunitensi erano sicuri di aver trovato in Stalin un "capo moderato", in grado di "comportarsi ragionevolmente" e che "non avrebbe creato complicazioni". Si temevano al contrario i cosiddetti "duri" del Cremlino che avrebbero potuto sostituire in futuro Stalin e dimostrarsi molto meno "ragionevoli".
 Andrea Graziosi afferma che il comportamento di Roosevelt è forse criticabile per la sua passiva accettazione delle richieste sovietiche riguardo all'Europa orientale e alla Polonia in particolare, ma lo storico evidenzia come la realtà concreta sul terreno, con l'Armata Rossa che occupava militarmente quei territori, rendesse problematico porre intralci all'azione di Stalin. La situazione in Europa era stata determinata dall'andamento della guerra e dal ruolo decisivo dell'Armata Rossa che dal 1941 al 1945 aveva svolto il ruolo preponderante nella lotta contro la Germania nazista.
 Mihail Geller e Aleksandr Nekrič ribadiscono che solo con la forza e un nuovo conflitto militare le potenze occidentali avrebbero potuto contendere i territori dell'Europa orientale che l'Armata Rossa aveva ormai saldamente occupato nel febbraio 1945. In questa situazione essi ritengono che Roosevelt realisticamente considerò preferibile consolidare la collaborazione con Stalin e l'Unione Sovietica per due scopi principali: garantire una pace permanente nel mondo del dopoguerra e ottenere l'aiuto sovietico nella guerra contro il Giappone. Il presidente statunitense sarebbe stato molto meno interessato alla sorte dei popoli orientali, per i quali egli peraltro, secondo lo storico statunitense John L. Harper, provava poca comprensione, essendo stati essi alleati della Germania nazista durante il conflitto. Roosevelt inoltre era anche poco propenso ad aiutare la Polonia, il cui comportamento egoistico prima del 1939 egli aveva criticato fortemente.
 Giuseppe Boffa, nella sua "Storia dell'Unione Sovietica", valuta in modo sostanzialmente positivo le conclusioni della conferenza di Jalta; egli afferma che le discussioni raggiunsero risultati concreti e consolidarono la "Grande Alleanza", permettendo di concludere vittoriosamente la guerra e distruggere definitivamente il Nazismo. Egli afferma inoltre che tutte e tre le grandi potenze, compresa l'Unione Sovietica, fecero importanti concessioni. In ultima analisi anche Boffa afferma che i risultati della conferenza rifletterono "i mutamenti reali e profondi che la guerra aveva provocato nei rapporti di forza mondiali".
 Giorgio Vitali, nella sua biografia di Roosevelt, cerca di chiarire il comportamento del presidente a Jalta; l'autore sottolinea come il principale interesse di Roosevelt risiedesse nella definizione dei caratteri della nuova Organizzazione delle Nazioni Unite in cui egli vedeva il pilastro su cui fondare e mantenere l'assoluta supremazia globale statunitense. Su questo argomento egli di fatto ottenne il consenso di Stalin che già in precedenza aveva approvato in linea di principio le decisioni di politica economica di Bretton Woods (Conferenza di Bretton Woods del 1°-22 luglio 1944) che sancivano concretamente il predominio planetario degli Stati Uniti attraverso il sistema monetario. Il secondo punto decisivo per Roosevelt era il concorso dell'Unione Sovietica alla guerra con il Giappone; privo di certezza sull'efficacia della bomba atomica, il presidente doveva affidarsi al parere dei suoi esperti militari, come il generale Douglas MacArthur, che ritenevano essenziale per limitare le perdite e affrettare la vittoria nel Pacifico, l'intervento in Manciuria di un grande esercito sovietico. In conclusione, secondo Vitali, Roosevelt si sarebbe comportato a Jalta in modo freddamente realistico: egli avrebbe mirato ad un mondo "equamente spartito fra due sole potenze egemoni, Stati Uniti e Unione Sovietica", in cui l'organizzazione delle Nazioni Unite e la schiacciante superiorità economica avrebbe garantito una pax americana; a questo scopo diveniva inutile accentuare i contrasti con i sovietici sull'Europa, liberata dai suoi "piccoli, barbari, dittatori", o assecondare il conservatorismo britannico, la cui politica colonialista Roosevelt aveva sempre aspramente criticato.
 Le scelte politiche e le azioni di Stalin nella conferenza sono state analizzate da molti autori; Gianni Rocca ritiene che il dittatore sovietico mirasse con assoluta priorità a garantire per un lungo periodo di tempo la sicurezza dell'Unione Sovietica, garantendosi un ampio territorio di influenza diretta sostenuto dai suoi eserciti; egli rinunciava in questo modo sia a intraprendere una lotta rivoluzionaria mondiale sia a rafforzare e perpetuare una solida alleanza con le potenze occidentali. Rocca afferma peraltro che Stalin non si sottrasse al clima amichevole tra i tre grandi e manifestò esplicitamente la speranza di un mantenimento della Grande Alleanza anche dopo la fine della guerra.
 L'autorevole storica statunitense Diane Shever Clemens, autrice di uno degli studi più completi ed equilibrati dedicati alla conferenza, afferma, in contrasto con le interpretazioni degli storici conservatori, che in realtà il cosiddetto "spirito di Jalta", messo rapidamente da parte dai politici anglosassoni, avrebbe potuto assicurare un periodo di pace e collaborazione amichevole tra le grandi potenze vincitrici della seconda guerra mondiale. La Clemens afferma nelle sue conclusioni che il mondo della Guerra fredda non fu una conseguenza di Jalta ma al contrario sorse in contrasto con le scelte politiche delineate nella conferenza in Crimea.
 L'autrice assegna la responsabilità di aver messo da parte lo "spirito di Jalta", soprattutto ai dirigenti politici anglo-americani; mentre nella conferenza Roosevelt, Churchill e i loro collaboratori ricercarono e in gran parte trovarono soluzioni di compromesso che salvaguardavano il prestigio e gli interessi dell'Unione Sovietica, assegnandogli il giusto riconoscimento per l'enorme contributo alla vittoria; successivamente i politici statunitensi rimisero in discussione le principali intese raggiunte. La Clemens afferma che furono gli statunitensi che nei mesi dopo Jalta cercarono di modificare le clausole sulle zone di occupazione in Germania, cambiarono il loro punto di vista sugli accordi raggiunti sulla Polonia, intralciarono e bloccarono gli accordi sulle riparazioni. Furono queste azioni politiche che, secondo la Clemens, indussero Stalin a sua volta a reagire con misure unilaterali. La Clemens conclude che Roosevelt e Churchill furono in grado a Jalta di mettere da parte atteggiamenti moralistici antisovietici e complessi di superiorità e quindi riuscirono per un breve momento a sviluppare una proficua cooperazione; abbandonando gli accordi di Jalta, i dirigenti statunitensi, temendo che i sovietici cercassero di avvantaggiarsi "a spese degli Stati Uniti", "formularono una previsione che fecero di tutto per realizzare".
 Note
 Bibliografia
 Fonti
 ,
 Approfondimenti
 Riedito come
 Voci correlate
 Conferenza di Casablanca
 Conferenza di Potsdam
 Conferenze degli Alleati durante la seconda guerra mondiale
 Altri progetti
 Collegamenti esterni
 Conferenze della seconda guerra mondiale
 Storia della Crimea
 Jalta


type: legislation

text:
 EUROOPAN KOMISSIO
 Bryssel 23.5.2018
 COM(2018) 280 final
 Ehdotus
 EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON PÄÄTÖS
 joustovälineen varojen käyttöönotosta muuttoliikkeeseen, pakolaisvirtoihin ja turvallisuusuhkiin liittyvien tämänhetkisten haasteiden sekä rakenneuudistusten tukiohjelman jatkamisen edellyttämiä välittömiä talousarviotoimenpiteitä varten
 PERUSTELUT
 Vuosia 2014–2020 koskevan monivuotisen rahoituskehyksen vahvistamisesta 2 päivänä joulukuuta 2013 annetussa neuvoston asetuksessa (EU, Euratom) N:o 1311/2013
 1
 säädetään, että joustovälineestä voidaan ottaa käyttöön varoja sellaisten tarkasti määriteltyjen menojen rahoittamiseksi, joita ei voida kattaa yhden tai useamman monivuotiseen rahoituskehykseen sisältyvän otsakkeen enimmäismäärien puitteissa.
 Tarkasteltuaan kaikkia mahdollisuuksia määrärahojen uudelleen kohdentamiseen ja käytettyään koko kohdentamattoman liikkumavaran meno-otsakkeiden ”Taloudellinen, sosiaalinen ja alueellinen koheesio” (otsake 1 b) ja ”Turvallisuus ja kansalaisuus” (otsake 3) sisällä komissio esittää neuvoston asetuksen (EU, Euratom) N:o 1311/2013 11 artiklan ja talousarviota koskevasta kurinalaisuudesta, talousarvioyhteistyöstä ja moitteettomasta varainhoidosta 2 päivänä joulukuuta 2013 tehdyn Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission välisen toimielinten sopimuksen
 2
 12 kohdan mukaisesti, että joustovälineestä otetaan käyttöön varoja vuonna 2019. Joustovälineestä voidaan ottaa vuosittain käyttöön enintään 600 miljoonaa euroa (vuoden 2011 hintoina) eli 703 miljoonaa euroa käypinä hintoina. Lisäksi vuoden 2018 osuudesta on vielä käyttämättä 520 miljoonaa euroa.
 Tämä joustovälineen käyttöönotto koskee monivuotisen rahoituskehyksen otsakkeen 3 enimmäismäärän ylittämistä 927,5 miljoonalla eurolla, ja se on tarkoitettu muuttoliike-, pakolais- ja turvallisuuskriisin hallintaa koskevien toimenpiteiden rahoittamiseen. Lisäksi ehdotetaan, että otsakkeen 1 b enimmäismäärä ylitetään ottamalla otsakkeeseen joustovälineestä 38,1 miljoonaa euroa, jotta voidaan rahoittaa rakenneuudistusten tukiohjelman jatkaminen.
 Ehdotettuja joustovälineestä käyttöön otettavia varoja vastaavat alustavat maksumäärärahat on laskettu erityyppisten rahoitettavien toimenpiteiden ennakkomaksuihin, ennakkomaksujen kuittaamiseen ja loppumaksuihin sovellettavien sääntöjen perusteella. Määrät on esitetty seuraavassa taulukossa.
 (milj. euroa, nykyhintoina)
 Vuosi
 Joustovälineen käyttöönottoon vuonna 2019 liittyvät maksumäärärahat
 2019
 486,6
 2020
 194,7
 2021
 116,1
 2022
 116,9
 2023
 51,3
 Yhteensä
 965,6
 Ehdotus
 EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON PÄÄTÖS
 joustovälineen varojen käyttöönotosta muuttoliikkeeseen, pakolaisvirtoihin ja turvallisuusuhkiin liittyvien tämänhetkisten haasteiden sekä rakenneuudistusten tukiohjelman jatkamisen edellyttämiä välittömiä talousarviotoimenpiteitä varten
 EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
 ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
 ottavat huomioon talousarviota koskevasta kurinalaisuudesta, talousarvioyhteistyöstä ja moitteettomasta varainhoidosta 2 päivänä joulukuuta 2013 tehdyn Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission välisen toimielinten sopimuksen
 3
 ja erityisesti sen 12 kohdan,
 ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen
 sekä katsovat seuraavaa:
 (1)Joustovälineen avulla on tarkoitus rahoittaa selkeästi määriteltyjä menoja, joita ei ole pystytty rahoittamaan yhden tai useamman muun otsakkeen enimmäismäärien puitteissa.
 (2)Joustovälinettä varten käytettävissä oleva vuotuinen enimmäismäärä on 600 000 000 euroa (vuoden 2011 hintoina) neuvoston asetuksen (EU, Euratom) N:o 1311/2013
 4
 11 artiklassa säädetyn mukaisesti.
 (3)Jotta voitaisiin vastata muuttoliikkeeseen, pakolaisvirtoihin ja turvallisuusuhkiin liittyviin tämänhetkisiin haasteisiin sekä varmistaa rakenneuudistusten tukiohjelman jatkaminen, on tarpeen ottaa käyttöön merkittäviä lisämääriä, joilla voidaan viipymättä rahoittaa tarvittavia toimenpiteitä.
 (4)Kun on tarkasteltu kaikkia mahdollisuuksia kohdentaa uudelleen määrärahoja otsakkeen 3 ”Turvallisuus ja kansalaisuus” ja otsakkeen 1 b ”Taloudellinen, sosiaalinen ja alueellinen koheesio” enimmäismäärien puitteissa, voidaan todeta, että joustovälineestä on tarpeen ottaa käyttöön otsakkeen 3 enimmäismäärän ylittävä 927 518 138 euron määrä, jolla rahoitetaan toimenpiteitä muuttoliikkeen, pakolaisten ja turvallisuuden aloilla, sekä otsakkeen 1 b enimmäismäärän ylittävä 38 069 903 euron määrä, jolla varmistetaan rakenneuudistusten tukiohjelman jatkamiseen
 5
 tarvittava lisärahoitus; näillä asianomaisten otsakkeiden enimmäismäärät ylittävillä määrillä täydennetään unionin varainhoitovuoden 2019 yleisessä talousarviossa käytettävissä olevaa rahoitusta.
 (5)Joustovälineestä käyttöön otettuja varoja vastaavat maksumäärärahat olisi jaettava useamman varainhoitovuoden jaksolle maksettavien määrien odotetun kehityksen perusteella.
 (6)Jotta varat saataisiin nopeasti käyttöön, tätä päätöstä olisi sovellettava varainhoitovuoden 2019 alusta alkaen,
 OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
 1 artikla
 1)Joustovälineestä otetaan käyttöön 927 518 138 euroa otsakkeeseen 3 (Turvallisuus ja kansalaisuus) sisältyvinä maksusitoumusmäärärahoina ja 38 069 903 euroa otsakkeeseen 1 b (Taloudellinen, sosiaalinen ja alueellinen koheesio) sisältyvinä maksusitoumusmäärärahoina unionin varainhoitovuoden 2019 yleiseen talousarvioon.
 Ensimmäisessä alakohdassa mainitut määrät käytetään rahoittamaan toimenpiteitä, joilla vastataan muuttoliikkeeseen, pakolaisvirtoihin ja turvallisuusuhkiin liittyviin tämänhetkisiin haasteisiin, sekä rakenneuudistusten tukiohjelman jatkamista.
 2)Joustovälineen käyttöönottoa vastaavat maksumäärärahat ovat oletetun maksuprofiilin perusteella seuraavat:
 a)486 597 803 euroa vuonna 2019;
 b)194 720 174 euroa vuonna 2020;
 c)116 110 590 euroa vuonna 2021;
 d)116 871 924 euroa vuonna 2022;
 e)51 287 550 euroa vuonna 2023.
 Kunkin varainhoitovuoden maksumäärärahojen täsmälliset määrät hyväksytään vuotuisen talousarviomenettelyn mukaisesti.
 2 artikla
 Tämä päätös tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
 Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2019.
 Tehty Brysselissä
 Euroopan parlamentin puolesta
 Neuvoston puolesta
 Puhemies
 Puheenjohtaja
 (1)
 EUVL L 347, 20.12.2013, s. 884.
 (2)
 EUVL C 373, 20.12.2013, s. 1.
 (3)
 EUVL C 373, 20.12.2013, s. 1.
 (4)
 Neuvoston asetus (EU, Euratom) N:o 1311/2013, annettu 2 päivänä joulukuuta 2013, vuosia 2014–2020 koskevan monivuotisen rahoituskehyksen vahvistamisesta (EUVL L 347, 20.12.2013, s. 884).
 (5)
 COM(2017) 825, 6.12.2017.


text:
 Események
 Római Birodalom
 Heliogabalus császárt és unokatestvérét, Marcus Aurelius Alexander Caesart választják consulnak.
 Heliogabalus és kijelölt utódja, Alexianus között elmérgesedik a viszony, a császár megpróbálja meggyilkoltatni unokatestvérét. Nagyanyjuk, a kormányzatot kezében tartó Iulia Maesa Heliogabalus egyre fokozódó népszerűtlenségét látva Alexianus pártjára áll.
 Március 11-én egy ünnepségen a felvonuló katonák Alexianust kezdik el éltetni, feltűnően mellőzve a császárt. Heliogabalus dühében megparancsolja, hogy végezzék ki a riválisát éltetőket, mire a praetoriánusok rátámadnak és menekülés közben meggyilkolják a császárt és anyját is. Megcsonkított holttestüket a Tiberisbe dobják.
 A szenátus visszavonja Heliogabalus vallási reformjait, Elagabal napisten szent kövét római templomából visszaviszik Szíriába, a szenátusból pedig ismét kitiltják a nőket.
 A 13 éves Alexianust császárrá kiáltják ki, ő pedig felveszi a Severus Alexander nevet. A birodalom kormányzását nagyanyja, anyja, valamint egy 16 szenátorból álló tanácsadó testület (a híres jogász, Domitius Ulpianus támogatásával) végzi.
 Zavargások során meggyilkolják I. Callixtust, Róma püspökét. Utóda I. Urbanus.
 Kína
 Liu Pej, Su Han újdonsült császára személyesen vezet hadjáratot, hogy visszavegye Szun Csüantól Csing tartományt, ám súlyos vereséget szenved.
 Szun Csüan formális hűbérura és szövetségese, Cao Pi császár azt követeli tőle, hogy küldje el hozzá túszként legidősebb fiát és örökösét. Szun Csüen ezt megtagadja és Vu királyaként kikiáltja függetlenségét.
 Születések
 Marcus Aurelius Carus, római császár
 Halálozások
 március 11. – Heliogabalus római császár
 március 11. – Iulia Soaemias, Heliogabalus anyja
 október 14. – I. Callixtus pápa
 Bardeszanész, szíriai gnosztikus filozófus
 Kapcsolódó cikkek
 Államok vezetőinek listája 222-ben
 Fordítás
 3. század


type: other

text:
„A magyarországi reformációnak és reformált ekklésiáknak, s oskoláknak rövid historiája” - Szombathy János tankönyve | Reformáció
 „A magyarországi reformációnak és reformált ekklésiáknak, s oskoláknak rövid historiája” - Szombathy János tankönyve
 Az Országos Levéltár hamarosan megjelenő forráskötete most közzé tett forrása egy olyan tankönyv részlete, amely nem jelent meg nyomtatásban, csak kéziratos példányai maradtak fenn. Szerzője Szombarhy János, a Sárospataki Református Kollégium tanára. Az Országos Levéltárban őrzött példányból tanult Lónyay Gábor (1805-1885) 1814-ben megkezdett sárospataki tanulmányai során.
 Részletek Szombathy Jánosnak, a Sárospataki Református Kollégium tanárának „A magyarországi reformációnak és reformált ekklésiáknak, s oskoláknak rövid historiája” címen írt tankönyvéből[1]
 Sárospatak, 1800
 XVI-ik század.
 §1. Reformatio nevezete.
 A vallásba lassan-lassan bécsúszott visszaéléseknek, és egyéb fogyatkozásoknak megjobbítása, közönségesen vallásbeli reformationak szokott deákos szóval neveztetni. Különösen pedig így neveztetik a vallás állapotjának azon megjobbítása, amely a XVI-ik században Németországban, Helvétziában és Európának más tartományiban véghezment.
 §2. Németországi reformáció.
 Kezdődött ez a reformáció Németországban 1517. esztendőben Luther Márton által, a’ ki volt a’ vittebergai akadémiának egyik közönséges tanítója. Ő legelőször a pápa nevében hirdettetett bűnbocsátással (a)[2] való visszaélés ellen költ ki: mert annyira vitték volt némelyek a dolgot, hogy pénzért a jövendőbeli bűnöket is előre megbocsátanák (b)[3] és az embereket az élet után következendő minden büntetések alól is feloldoznák (c)[4] Ezen dologról való vetélkedést követte több visszaéléseknek és fogyatkozásoknak világosságra hozása és lassan-lassan megjobbítása.
 §3. Helvéciai reformáció.
 Ugyanazon időtájban, úgymint 1519. esztendőben Tzvinglius Ulrik nevű tigurumi tudós tanító ellen mondott a’ pénzért való bűnbocsánatnak és kezdette a’ reformációt, melynek fundamentomát csendesen már azelőtt megvetette volt.
 §4. Magyarországi reformáció.
 A’ Luther Márton könyvei, melyeket világ eleibe bocsátott, Magyarországon és Erdélyben is hamar elterjedtenek és az olvasók elméjében különb-különbféle gondolatokat s hánykódásokat okoztanak. Azután csakhamar támadtanak néki mind a két magyar hazában követői és reformációjának terjesztői.
 §14. Ezen augusztai vallástételnek a híre csakhamar mindenfelé elterjedt, és a reformáció azáltal nagy nevekedést vett, mind másutt, mind Magyarországban. A vittebergai akadémiában tanuló magyaroknak száma is mind inkább-inkább nevekedett; akik hazájokba visszajövén, a reformációt terjesztették. Ilyen volt a’ többek között Dévai Mátyás, aki Újhelyben, Kassán, Budán, Sárváron, Debrecenben és más sok helyeken nagy előmenetellel tanított 1531. és következő esztendőkben, és noha tanításáért Bécsben is, Budán is tömlöcöt szenvedett. Mindazáltal a reformált tudományt terjeszteni meg nem szűnt, úgy hogy ezen munkásságáért magyar Luthernek is neveztetett.
 §15. Magyar Újtestamentom.
 Egyszersmind abban is munkások voltak az evangélikus tanítók, hogy a bibliát magyar nyelvre fordítván, azt a köznéppel is olvastathatják. Ilyen volt Komjáthi Benedek, a’ ki a’ Szent Pál leveleit magyar nyelvre fordította és kinyomtatatta Krakkóban 1533-ban.
 Szilveszter János pedig az egész Újtestamentumot magyarra fordította és a’ Nádasdi Tamás költségével kiadta Újszigeten, Sárvár mellett 1541. esztendőben.
 Jelzet: MNL OL P 451 – 31 – No. 44.
 (Az illusztrációként szereplő kép a felnőtt Lónyay Gábort, írót, politikust ábrázolja.)
 [1]A tankönyv nem jelent meg nyomtatásban, csak kéziratos példányai maradtak fenn. Ebből a példányból tanult Lónyay Gábor (1805-1885) 1814-ben megkezdett sárospataki tanulmányai során.
 [2]Deákul indulgentianak neveztetik
 [3]Francisci Forgách: Rerum Hungaricarum Commentarii Bibri. pag. 514. edit. Pest. 1788. 8. et Joannis Sleidanis Commentariorum libri 13. ad Ann. 1541.
 [4]Sleidanus Commentariorum libri 1.


text:
O meio ambiente de Fortaleza tem características semelhantes aos que ocorrem em todo o litoral do Brasil. O clima é ameno com temperatura anual média de 26°C. A vegetação predominante é de mangue e restinga tendo o Parque Ecológico do Cocó como a maior área verde da cidade. Seu relevo tem altitude média de quinze metros e o maior rio é o Cocó. A instituição que tem a competência de promover e executar a política municipal de meio ambiente é a Secretaria Municipal de Urbanismo e Meio Ambiente (Seuma).
 Clima
 O clima de Fortaleza é tropical semiúmido (tipo As segundo a classificação climática de Köppen-Geiger), com uma época chuvosa de janeiro a junho e a outra seca de agosto a dezembro. Sua localização entre serras próximas faz com que as chuvas de verão ocorram com mais frequência na cidade e entorno do que no resto do Estado. A temperatura média anual é de . A média pluviométrica é de aproximadamente milímetros (mm). Com a maior parte do solo arenoso a agricultura torna-se de pouco expressão econômica, e já na década de 1990 toda a extensão do município foi considerada área urbana.
 Segundo dados do Instituto Nacional de Meteorologia (INMET), referentes ao período de 1961 a 1970, 1974 a 1985, 1990 e a partir de 1993, a menor temperatura registrada em Fortaleza foi de nos dias 5 de julho de 1974 e 15 de agosto de 1969, enquanto a maior atingiu em fevereiro de 2013, nos dias 12 e 13, superando o recorde anterior de em 18 de agosto de 1970.
 O maior acumulado de precipitação em 24 horas foi de em 1o de maio de 1974. Outros grandes acumulados iguais ou superiores a foram em 26 de abril de 1970, em 29 de janeiro de 2004, em 30 de abril de 1963, em 7 de março de 2004, em 2 de junho de 1977, em 31 de março de 2014, em 11 de fevereiro de 1978, em 12 de fevereiro de 1978, em 21 de março de 1963, em 25 de janeiro de 2011, em 28 de abril de 1974, em 26 de abril de 2003, em 11 de maio de 1967, em 5 de janeiro de 2011, em 20 de abril de 1966, em 1o de maio de 2006, em 26 de fevereiro de 1996 e 26 de abril de 1964, em 7 de fevereiro de 1984, em 22 de maio de 1973, em 11 de março de 1996, em 23 de junho de 2012, em 2 de fevereiro de 1961, em 3 de março de 1964, em 3 de abril de 1985, em 25 de abril de 1997, em 21 de abril de 1978, em 23 de maio de 2012, em 21 de maio de 1974 e em 12 de março de 2011. Abril de 2001, com , foi o mês de maior precipitação.
 Vegetação
 A vegetação de Fortaleza é tipicamente litorânea com áreas de mangue e restinga. As áreas de restinga encontram-se nas proximidades das dunas ao sul da cidade e perto da foz dos rios Ceará, Cocó e Pacoti. Nos leitos destes rios a mata predominante é a de mangue. Estas matas estão protegidas por lei e constituem-se na maior área verde da cidade. Infelizmente essas leis não são cumpridas como deveriam e constantemente é possível ver novas construções perto do Rio Cocó.
 O Rio Cocó e seu leito formam a maior área de mangue de Fortaleza formando o "Parque do Cocó". São 1.155,2 hectares de área verde. Na imagem de satélite ao lado é a mancha verde na área ao centro-leste de Fortaleza. Ao norte é possível ver a Foz do rio Cocó e ao sul a área de Mangue do rio Pacoti. Nas demais áreas verdes da cidade já não existem mais a vegetação típica desta região, constituindo-se de matas verdes de vegetação variada com árvores frutíferas em grande parte. No sul da cidade existe ainda uma grande área verde acompanhando o traçado do rio Cocó que não foi urbanizada.
 Existe ainda uma reserva de floresta tropical na parte sudeste da cidade no bairro Lagoa Redoda. A área tem mais de 50 hectáres e foi protegida por lei em 2006 sendo aberta para visitação do em 2008 apos intervenção financiada pela Ypióca.
 Hidrografia
 O Rio Cocó desagua em um manguezal que cria uma das paisagens ecológicas mais belas de Fortaleza.
 Rios
 Ceará - desemboca na praia da Barra do Ceará. O rio marca a divisa com o município de Caucaia. Ainda na divisa com Caucaia existe uma APA - Área de Proteção Ambiental do Estuário do Rio Ceará com 2.744,89 hectares que foi criada em 1999. Sua característica principal é a vegetação de Mangue.
 Maranguapinho - é o maior afluente do Rio Ceará. Nasce na Serra de Maranguape, com extensão de 34 km.
 Pajeú - é historicamente o rio em que se assentou a cidade. Restam somente duas áreas verdes de margem do rio: a primeira por trás da antiga sede da Prefeitura, no centro, e a segunda próxima à administração da Câmara de Dirigentes Lojistas - CDL de Fortaleza.
 Maceió
 Cocó - é o mais importante rio de Fortaleza. Perto de sua foz foi criada em 1989 e ampliada em 1993 o Parque Ecológico do Cocó. Esta área é a mais importante da cidade.
 Coaçu - é um afluente do rio Cocó e junto de sua foz forma também área de interesse ambiental. Faz a divisa de Fortaleza com o Eusébio numa área em que o leito do rio forma a maior lagoa de Fortaleza, a lagoa de Precabura.
 Pacoti - Fazendo a divisa de Fortaleza com Aquiraz, as margens com seus manguezais formam hoje a APA do rio Pacoti com 2.914,93 hectares.
 Lagos e lagoas
 {| align="right"
 !colspan=3 align=center | Bacias hidrográficas de Fortaleza
 |-
 | valign="top" |
 Fortaleza tem muitas lagoas que na legislação do Plano Diretor de 1992 foram algo de estudo e proposta de políticas ainda não implementadas em sua totalidade. Atualmente a SEMAM vem organizando proposta e ações de urbanização das lagoas da cidade. Abaixo segue uma lista das lagoas que vem sendo avaliadas em sua balneabilidade pela prefeitura:
 Itaperaoba: <[sem histórico]>
 Jacareí: Localizado no bairro Cidade dos Funcionários, o Lago Jacarey faz parte da bacia hidrográfica do Rio Cocó. O espelho d'água mede 1,51 ha; o volume é de 18.131 m3 e a profundidade média é de apenas 1,20 metros. Ficando meio de inúmeras unidades residenciais e comerciais e o seu entorno é uma agradável área de lazer, com pista para caminhada, e uma praça, tudo administrado pela associação de moradores.
 Maraponga: A lagoa de Maraponga está localizada a oeste da Bacia Hidrografia do Rio Cocó e que tem a avenida Godofredo Maciel como principal acesso, no bairro Maraponga. A lagoa caracteriza-se por apresentar uma paisagem natural de grande porte. Após a urbanização de suas margens, tornou-se um recurso bastante utilizado pela população da cidade para atividades ligadas ao esporte e lazer.
 Maria Vieira
 Messejana: Localizada na Bacia Hidrográfica do Rio Cocó, a Lagoa de Messejana é um dos recursos naturais mais importantes da cidade de Fortaleza. A Lagoa passou por um processo de urbanização em 2003 e conta com um calçadão para a prática esportiva além da presença da estátua de Iracema, um dos símbolos da cultura local com 13 metros de altura.
 Mondubim: Faz parte da bacia do Rio Ceará, onde os índios habitantes do local pescavam e caçavam. Ao lado da Lagoa foi construído uma capela, e depois a no centro da então vila a Igreja de Nossa Senhora do Perpétuo Socorro em 1908, e em frente da igreja em chafariz. Em 1875 foi construído uma estação de trem da Estrada de Ferro de Baturité, o que estimulou a economia desta localidade que ficou baseada em orlarias.
 Opaia: Localizada entre os bairros Aeroporto e Vila União, é uma das mais importantes de Fortaleza. É utilizada para atividades de pesca e lazer. Em 2012, a lagoa passou por um processo de arborização com o plantio de 300 árvores nas suas margens. Sua urbanização é fruto de uma política de recuperação dos espelhos d’água de Fortaleza na década de 1980.
 Parangaba: A lagoa da Parangaba é considerada o maior recurso hídrico da Bacia do Rio Maranguapinho. Nos primórdios da cidade, o seu entorno gerou a formação de uma importante aglomeração urbana. A profundidade da lagoa favorece à realização de atividades pesqueiras. Também é conhecida por uma feira em seu entorno onde são vendidos diferentes produtos.
 Porangabussu: Localizada no bairro Rodolfo Teófilo, em 2009 a Lagoa do Porangabussu passou por uma urbanização. Com a obra, orçada em R$ 837.995,10, o local ganhou anfiteatro, dois quiosques para educação ambiental, três quadras de esporte, pista de skate, um playground, área de ginástica e calçadão para a prática de cooper.
 Sapiranga: Um dos maiores estuários de Fortaleza, a Lagoa da Sapiranga integra o complexo lacustre Sapiranga-Coité. Parte da bacia hidrográfica do rio Cocó, o complexo possui 709.500 m2 de superfície d’água, dos quais 675.000 m2 pertencem à Lagoa da Sapiranga, constituindo-se no maior ambiente sem correnteza da cidade.
 Lagoa da Precabura: A Lagoa da Precabura é o maior espelho d’água e um dos últimos recursos hídricos preservados da Região Metropolitana de Fortaleza. Formando-se a partir do leito do rio Coaçu, um afluente do rio Cocó, a lagoa não é de água doce, pois sofre influência do mar, recebendo água das chuvas e dos lençóis freáticos. Com rico ecossistema, a Precabura dá sustento para pescadores e marisqueiras. Sua fauna apresenta pirambeba, saúna e outros peixes, além de aves, como carcarás e garças.
 Litoral
 O litoral de Fortaleza tem uma extensão total de 34 km com um total de 15 praias. Tem como limites a foz dos rios Ceará ao norte e Pacoti ao sul. Outros rios riachos que desaguam no litoral são: Riacho Pajeú, Riacho Maceió e o Rio Cocó.
 Praia da Barra (do Ceará) - é a praia que faz o limite de Fortaleza com a cidade de Caucaia. Localizada ao norte, tem areia fofa e clara e alguns arrecifes. Tem esse nome por ser a foz do rio Ceará. O local tem muita importância para a história da cidade porque foi o primeiro lugar onde o açoriano Pero Coelho de Sousa fez uma primeira incursão em 1603 construindo o Fortim São Tiago.
 Praia das Goiabeiras - diferentemente das praias vizinhas, Goiabeiras tem uma particularidade: dunas e uma larga faixa de areia.
 Praia do Arpoador
 Praia do Pirambu
 Praia da Jacarecanga - tem areia grossa e batida e mar calmo, é reta e não tem obstáculos naturais, como rochas e pedras.
 Praia Formosa
 Praia de Iracema - com sua noite agitada onde há muitos bares e alguns importantes prédios históricos como a Igreja de São Pedro, o Estoril e a Ponte Metálica além de galerias de arte e o Centro Cultural Dragão do Mar. Também é local da prática de surf e pesca.
 Praia do Meireles - é onde se encontra a avenida "Beira Mar" que vai até o Mucuripe. É a principal concentração de hotéis da cidade. O Clube Náutico é um importante marco desta praia. Acontece em frente deste clube, todos os dias, a feira de artesanato mais conhecida da cidade.
 Praia da Volta da Jurema - é o local mais nobre do litoral de Fortaleza. No calçadão existe um pólo de lazer e prática de esportes.
 Praia do Mucuripe - famosa pela composição de Raimundo Fagner que retrata a Jangada e o jangadeiro e por sua comunidade de pescadores. Todos os dias, à tarde e de manha cedo, é possível ver a partida e a chegada dos pescadores. Tem um movimentado mercado de peixes e mariscos. Nela também existe a mais antiga estátua de Iracema da cidade com Martim, inaugurada em 1965.
 Praia do Titãzinho - é famosa pela prática do surf que revelou talentos como "Tita" e "Fabinho" e boa também para a prática da pesca esportiva.
 Praia do Futuro - tem uma longa extensão ocupada por muitas "barracas" que são restaurantes especializados em frutos do mar. Um evento típico de Fortaleza é a Caranqueijada todas às quintas-feiras.
 Praia do Caça e pesca - um clube de pesca que não existe mais deu nome a essa praia, que tem água turva e areia escura, devido à proximidade com o Rio Cocó.
 Praia da Sabiaguaba - pouco movimentada, Sabiaguaba tem dunas, coqueiros e manguezal.
 Praia da Abreulândia - é urbana e bastante freqüentada pelos fortalezenses. A praia é extensa, com larga faixa de areia, e vai até a altura do Rio Pacoti, na divisa entre Fortaleza e Aquiraz. Nesse trecho, é possível encontrar algumas pequenas dunas.
 Parques e áreas protegidas
 A cidade tem atualmente várias áreas protegidas. A prefeitura controla a maioria das unidades ambientais, mas existem áreas protegidas pelo governo do estado do Ceará e por particulares.
 Ligações externas
 Site da SEUMA
 Site do Programa Parque Vivo


text:
 Avis juridique important
 |
 21998D1119(09)
 Beschluß des Gemeinsamen EWR-Ausschusses Nr. 30/98 vom 30. April 1998 über die Änderung des Anhangs II (Technische Vorschriften, Normen, Prüfung und Zertifizierung) des EWR-Abkommens
 Amtsblatt Nr. L 310 vom 19/11/1998 S. 0014 - 0016
 BESCHLUSS DES GEMEINSAMEN EWR-AUSSCHUSSES Nr. 30/98 vom 30. April 1998 über die Änderung des Anhangs II (Technische Vorschriften, Normen, Prüfung und Zertifizierung) des EWR-Abkommens DER GEMEINSAME EWR-AUSSCHUSS -gestützt auf das Abkommen über den Europäischen Wirtschaftsraum, geändert durch das Anpassungsprotokoll zum Abkommen, nachstehend "Abkommen" genannt, insbesondere auf Artikel 98,in Erwägung nachstehender Gründe:Anhang II des Abkommens wurde durch den Beschluß des Gemeinsamen EWR-Ausschusses Nr. 66/97 vom 4. Oktober 1997 (1) geändert.Die Richtlinie 95/17/EG der Kommission vom 19. Juni 1995 mit Durchführungsvorschriften zur Richtlinie 76/768/EWG des Rates betreffend die Nichteintragung eines oder mehrerer Bestandteile in die für die Etikettierung kosmetischer Mittel vorgesehene Liste (2) ist in das Abkommen aufzunehmen -BESCHLIESST:Artikel 1 In Anhang II des Abkommens wird in Kapitel XVI nach Nummer 8 (Richtlinie 96/45/EG der Kommission) folgende Nummer eingefügt:"9. 395 L 0017: Richtlinie 95/17/EG der Kommission vom 19. Juni 1995 mit Durchführungsvorschriften zur Richtlinie 76/768/EWG des Rates betreffend die Nichteintragung eines oder mehrerer Bestandteile in die für die Etikettierung kosmetischer Mittel vorgesehene Liste (ABl. L 140 vom 23.6.1995, S. 26).Die Richtlinie gilt für die Zwecke dieses Abkommens mit folgenden Anpassungen:a) Artikel 9 Satz 2 erhält folgende Fassung:'a) Ficht ein EU-Mitgliedstaat eine von der zuständigen Behörde eines anderen EU-Mitgliedstaats getroffene Entscheidung an, entscheidet die Kommission nach dem in Artikel 10 der Richtlinie 76/768/EWG des Rates vorgesehenen Verfahren und unterrichtet die EFTA-Überwachungsbehörde (EÜB) von ihrer Entscheidung.b) Ficht ein EFTA-Staat eine von der zuständigen Behörde eines EU-Mitgliedstaats getroffene Entscheidung an,i) so unterbreitet der EFTA-Staat der EFTA-Überwachungsbehörde seine mit einer Begründung versehene Anfechtung;ii) gelangt die EÜB nach einer Prüfung der Anfechtung gemäß den Verfahren nach Protokoll 1 Artikel 4 Buchstabe d) dieses Abkommens zu der Auffassung, daß diese nicht gerechtfertigt ist, entscheidet sie, die Anfechtung nicht an die Kommission weiterzuleiten, und unterrichtet die Kommission von dieser Entscheidung.iii) Gelangt die EFTA-Überwachungsbehörde zu der Auffassung, daß die Anfechtung gerechtfertigt ist, leitet sie diese an die Kommission weiter.iv) Die Kommission setzt die in Artikel 10 der Richtlinie 76/768/EWG vorgesehenen Verfahren in Gang.v) Die Kommission unterrichtet die EFTA-Überwachungsbehörde von ihrer Entscheidung.vi) Entscheidet die Kommission, daß die Anfechtung nicht gerechtfertigt ist, kann die EÜB die Angelegenheit an den Gemeinsamen EWR-Ausschuß zurückverweisen, der sich im Einklang mit Artikel 111 dieses Abkommens mit ihr befaßt.c) Ficht ein EFTA-Staat eine von der zuständigen Behörde eines anderen EFTA-Staats getroffene Entscheidung an, entscheidet die EFTA-Überwachungsbehörde gemäß den Verfahren nach Protokoll 1 Artikel 4 Buchstabe d) dieses Abkommens. Sie unterrichtet die Kommission von der von ihr getroffenen Entscheidung, und die Kommission leitet die Entscheidung an die EU-Mitgliedstaaten weiter.d) Ficht ein EU-Mitgliedstaat eine von der zuständigen Behörde eines EFTA-Staats getroffene Entscheidung an,i) so unterbreitet der EU-Mitgliedstaat der Kommission seine mit einer Begründung versehene Anfechtung;ii) gelangt die Kommission nach Konsultationen und falls notwendig der Einleitung geeigneter Verfahren zu der Auffassung, daß die Anfechtung nicht gerechtfertigt ist, entscheidet sie, die Anfechtung nicht an die EFTA-Überwachungsbehörde weiterzuleiten, und unterrichtet die EÜB von dieser Entscheidung.iii) Gelangt die Kommission zu der Auffassung, daß die Anfechtung gerechtfertigt ist, leitet sie diese an die EFTA-Überwachungsbehörde weiter.iv) Die EFTA-Überwachungsbehörde entscheidet gemäß den Verfahren nach Protokoll 1 Artikel 4 Buchstabe d) dieses Abkommens.v) Die EFTA-Überwachungsbehörde unterrichtet die Kommission von ihrer Entscheidung.vi) Entscheidet die EÜB, daß die Anfechtung nicht gerechtfertigt ist, kann die Kommission die Angelegenheit an den Gemeinsamen EWR-Ausschuß zurückverweisen, der sich im Einklang mit Artikel 111 dieses Abkommens mit ihr befaßt.'b) Im Anhang der Richtlinie (Verfahren zur Vergabe einer Registriernummer gemäß Artikel 4 wird nach Nummer 2 folgende Nummer eingefügt:'3. Den EFTA-EWR-Staaten werden folgende Codes zugeordnet:91 Island92 Liechtenstein93 Norwegen.'"Artikel 2 Der Wortlaut der Richtlinie 95/17/EG in isländischer und norwegischer Sprache, der den jeweiligen Sprachfassungen dieses Beschlusses beigefügt ist, ist verbindlich.Artikel 3 Dieser Beschluß tritt am 1. Mai 1998 in Kraft, sofern dem Gemeinsamen EWR-Ausschuß alle Mitteilungen nach Artikel 103 Absatz 1 des Abkommens übermittelt worden sind.Artikel 4 Dieser Beschluß wird im EWR-Abschnitt und in der EWR-Beilage des Amtsblatts der Europäischen Gemeinschaften veröffentlicht.Brüssel, den 30. April 1998Für den Gemeinsamen EWR-AusschußDer VorsitzendeF. BARBASO(1) ABl. L 30 vom 5.2.1998, S. 37.(2) ABl. L 140 vom 23.6.1995, S. 26.