type: other

text:
Naslov: Urban Matej, odvetnik Odvetniške družbe Brecelj in partnerji - Okrožno sodišče v Ljubljani
 Številka: 021-65/2008/4
 Kategorija: Osebni podatek, Kazenski postopek
 Informacijski pooblaščenec po pooblaščenki Nataši Pirc Musar (v nadaljevanju Pooblaščenec) izdaja na podlagi 2. člena Zakona o Informacijskem pooblaščencu (Ur. l. RS št. 113/05 in 51/07-ZUstS-A, v nadaljevanju ZInfP), na podlagi 3. in 4. odstavka 27. člena Zakona o dostopu do informacij javnega značaja (Ur. l. RS, št. 51/2006 - uradno prečiščeno besedilo in 117/2006 – ZDavP2, v nadaljevanju ZDIJZ) in 1. odstavka 252. čl. Zakona o splošnem upravnem postopku (Ur. l. RS št. 80/99 s spremembami in dopolnitvami, v nadaljevanju ZUP), o pritožbi Urbana Mateja, odvetnika Odvetniške družbe Brecelj in partnerji d.n.o. – o.p., Dvorakova 11a, Ljubljana (v nadaljevanju prosilec), zoper odločbo št. Su 76/2008-2 z dne 19. 5. 2008 Okrožnega sodišča v Ljubljani, Tavčarjeva 9, Ljubljana (v nadaljevanju organ), v zadevi odobritve dostopa do informacije javnega značaja naslednjo
 2. Organ je dolžan prosilcu v roku 15 dni od prejema te odločbe posredovati naslednje dokumente:
 - fotokopijo 1. in 2. strani zapisnika o glavni obravnavi opr. št. III K 33/2008, pri čemer mora organ na 1. strani prekriti imena in priimke prič ter kazensko sankcijo, ki je predlagana za obtoženega, na 2. strani pa vso besedilo za sklepom, da se iz glavne obravnave izključi javnost;
 - fotokopijo sklepa št. III K 33/2008, pri čemer mora organ v uvodu sklepa prekriti podatke o kazenski sankciji, v izreku sklepa pa mora prekriti vse podatke oz. celotno besedilo za imenom in priimkom obdolženega do konca prvega razdelka (do oznake ***).
 3. V ostalem delu se zahteva prosilca zavrne.
 Prosilec je dne 14. 5. 2008 pri organu vložil zahtevo za posredovanje fotokopije sodbe in fotokopije zapisnika o glavni obravnavi v zadevi III K 33/2008.
 O zahtevi prosilca je organ dne 19. 5. 2008 izdal odločbo št. Su 76/2008-2, s katero je zahtevo prosilca v celoti zavrnil. V obrazložitvi organ med drugim navaja, da je v omenjeni zadevi šlo za postopek, kjer je bila po 295. čl. Zakona o kazenskem postopku javnost na glavni obravnavi izključena. Iz tega organ ugotavlja, da ne gre za informacijo javnega značaja. Po določbah procesnega zakona – Zakona o kazenskem postopku, se vsakemu, ki ima upravičen interes, sme dovoliti pregled in prepis posameznih kazenskih spisov. Organ ugotavlja, da prosilec v svoji prošnji opravičene koristi ni izkazal. Prav tako ZDIJZ v 3. tč. 1. odst. 6. čl. določa, da organ prosilcu zavrne dostop do zahtevane informacije, če se ta nanaša na podatek, katerega razkritje bi pomenilo kršitev varstva osebnih podatkov v skladu z zakonom, ki ureja varstvo osebnih podatkov. S tem je priznana izjema od načela prostega dostopa, ki kot legitimnega priznava zasebni interes stranke, da se varuje njena zasebnost.
 Na odločbo organa je prosilec dne 27. 5. 2008 pri organu vložil pritožbo. V njej navaja, da mu je organ odrekel vročitev lastne sodbe in zapisnika, čeprav je tako sodba, kot tudi zapisnik, v skladu s 4. čl. ZDIJZ nedvomno informacija javnega značaja. Sodbe sodišč se v celoti izdajajo v imenu ljudstva, zaradi tega si prosilec praktično ne zna predstavljati, iz kakšnega razloga mu sodišče svoje lastne sodbe, ki jo je dejansko izdalo v prosilčevem imenu, ne želi izročiti. Z navedeno odločbo se je organ tako očitno postavil na stališče, da javnost oziroma ljudstvo pravzaprav nima pravice pridobiti sodb, ki jih sodišče izdaja v njegovem imenu in da o obravnavah, ki jih sodišče ravno tako vodi v imenu ljudstva, to isto ljudstvo ravno tako ne more pridobiti nobenega podatka. Organ sicer meni, da, ker naj bi bila javnost na glavni obravnavi izključena, iz tega razloga ne gre za informacijo javnega značaja, kar pa je materialnopravno popolnoma zgrešeno. Informacija javnega značaja je definirana v 4. čl. ZDIJZ in obe zahtevani informaciji v celoti izpolnjujeta te kriterije (izhajanje iz delovnega področja, razpolaganje, materializirana oblika), tako da v tem, da gre v primeru sodbe in zapisnika o glavni obravnavi za informacijo javnega značaja, ne more biti nobenega dvoma.
 Organ bi kvečjemu lahko zavrnil zahtevo zaradi izjem iz 6. čl. ZDIJZ, teh izjem pa v postopku ni ugotavljal, ravno tako pa po mnenju prosilca nobena izmed izjem ni podana. Eventuelno bi lahko prišla v poštev le izjema iz 3. tč. 6. čl. ZDIJZ, vendar pa bi organ osebne podatke o storilcu oz. pričah lahko prekril na preprost način, tako da bi jih izbrisal iz sodbe oziroma zapisnika o glavni obravnavi. Prosilec obenem še dodaja, da meni, da mu opravičene koristi ni potrebno izkazati, če pa organ meni, da bi jo moral, bi moral njegovo vlogo obravnavati kot nepopolno in ga, v skladu s 67. čl. ZUP, pozvati, da pomanjkljivosti odpravi, kar pa se ni zgodilo. Prosilec bi namreč lahko izkazal tudi pravni interes za vpogled v postopek, saj je bil v tem postopku pooblaščenec oškodovanke in priče B. M, za katero je celo predlagal anonimno zaslišanje, čemur pa sodišče ni ugodilo in zaradi česar je prosilec že sprožil ustavni spor, ki še vedno poteka pred Ustavnim sodiščem RS. Prosilčev pravni interes bi organ lahko ugotovil tudi s preprostim vpogledom v svoj lastni spis opr. št. III K 33/2008, kar pa se ni zgodilo, tako da je organ v tem postopku tudi bistveno kršil določbe ZUP in nepopolno ugotovil dejansko stanje. Prosilec kot dokaz predlaga vpogled v spis Okrožnega sodišča v Ljubljani opr. št. III K 33/2008.
 Organ je pritožbo prosilca, z dopisom z dne 2. 6. 2008, dne 3. 6. 2008 odstopil v obravnavo Pooblaščencu.
 Ker je Pooblaščenec ugotovil, da mu organ ni posredoval vseh dokumentov, potrebnih za odločitev v predmetni zadevi, ga je, z dopisom št. 021-65/2008/2 z dne 4. 6. 2008 pozval, naj mu, na podlagi 1. odst. 10. čl. ZInfP in 2. odst. 245. čl. ZUP, posreduje zahtevo prosilca z dne 14. 5. 2008 in informacije, ki jih je zahteval prosilec (to je fotokopijo sodbe in zapisnika o glavni obravnavi v zadevi III K 33/2008).
 Organ je Pooblaščencu zahtevane dokumente posredoval dne 11. 6. 2008. Obenem je pojasnil, da izhaja sklep o izključitvi javnosti z glavne obravnave iz zapisnika o glavni obravnavi, sklep, s katerim se je izrekla kazenska sankcija, pa je z dnem 3. 4. 2008 pravnomočen.
 Pravica dostopa do informacij javnega značaja je temeljna človekova pravica, določena v 2. odstavku 39. člena Ustave RS, ki pravi: »Vsakdo ima pravico dobiti informacijo javnega značaja, za katero ima v zakonu utemeljen pravni interes, razen v primerih, ki jih določa zakon«. Način uresničevanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin je, po drugem odstavku 15. člena Ustave RS, mogoče predpisati z zakonom, kadar tako določa ustava, ali če je to nujno zaradi same narave posamezne pravice ali svoboščine. Po tretjem odstavku 15. člena Ustave RS pa so človekove pravice in temeljne svoboščine omejene samo s pravicami drugih in v primerih, ki jih določa Ustava RS. Način uresničevanja pravice do informacij javnega značaja je uredil ZDIJZ, ki je v 6. čl. določil tudi izjeme, ki zagotavljajo uresničevanje drugih pravic, ki omejujejo dostop do informacij javnega značaja, oziroma je določil varstvo tistih pravic, v katere trči pravica dostopa do informacije javnega značaja. Med njimi je denimo varstvo osebnih podatkov (38. čl. Ustave RS) ali enako varstvo pravic (22. čl. Ustave RS) oziroma domneva nedolžnosti (27. čl. Ustave RS).
 Dostop do informacij javnega značaja je med temeljnimi človekovimi pravicami ena mlajših pravic, saj jo je večina držav začela umeščati v svoje zakone šele v 20. stoletju, mnoge države pa tega področja še danes nimajo urejenega (več: Komentar Zakona o dostopu do informacij javnega značaja, doc. dr. Senko Pličanič s soavtorji, Inštitut za javno upravo pri Pravni fakulteti v Ljubljani, 2005, str. 25 in nasl.). Ustava RS je bila sprejeta leta 1991, vendar pa je določba 2. odstavka 39. člena dolgo časa ostala neuresničena. V slovenskem pravu so obstajale nekatere posamične določbe področnih zakonov, ki so se bežno dotikale tega vprašanja, vendar so bila ta vprašanja urejena povsem nesistematično, parcialno in izjemno pomanjkljivo. Vsak za svoje področje so dostop do informacij zelo neenotno urejali Zakon o varstvu okolja (ZVO), Zakon o medijih (Zmed), Zakon o varstvu pred naravnimi in drugimi nesrečami (ZVNDN) ter Zakon o arhivskem gradivu in arhivih (ZAGA). Vsi so izredno pomanjkljivo urejali postopek za dostop do informacij javnega značaja in pravno varstvo v tem postopku, tako da te pravice skorajda ni bilo moč uresničevati (glej: doktorsko disertacijo Urške Prepeluh, Pravica dostopa do informacij javnega značaja, Ljubljana 2004, str. 99).
 S sprejemom ZDIJZ, ki predstavlja konkretizacijo pravice iz 2. odstavka 39. člena Ustave RS, je zakonodajalec celovito in enotno uredil to področje. Iz 2. člena ZDIJZ izhaja, da je namen tega zakona zagotoviti javnost in odprtost delovanja organov ter omogočiti uresničevanje pravice fizičnih in pravnih oseb, da pridobijo informacije javnega značaja. Domet tega zakona je zelo širok in se razteza na vsa področja delovanja javne oblasti, javnopravnih subjektov in drugih subjektov, ki zanje opravljajo javne funkcije. ZDIJZ ne določa izrecno, katere vrste informacij so javno dostopne, a hkrati nobene od njih a priori tudi ne izključuje (podrobneje glej doktorsko disertacijo Urške Prepeluh, Pravica dostopa do informacij javnega značaja, Ljubljana 2004, str. 149). Iz navedenega je mogoče razbrati, da je treba vse informacije javnega značaja obravnavati enako.
 ZDIJZ v 1. odstavku 1. člena vsakomur omogoča prost dostop do informacij javnega značaja, s katerimi razpolagajo državni organi, organi lokalnih skupnosti, javne agencije, javni skladi in druge osebe javnega prava, nosilci javnih pooblastil in izvajalci javnih služb. ZDIJZ ima nedvomno močan vpliv na delovanje javnega sektorja in sicer ne samo v delu, ko med zavezance zajema izjemno širok krog organov javnega sektorja, ki morajo na prvi stopnji slediti določilom zakona, temveč tudi v segmentu same definicije informacije javnega značaja. Oboje je v interesu zagotavljanja transparentnosti delovanja celotnega javnega sektorja, torej tudi vseh sodišč kot pravosodnih organov, ne le državne uprave. Namen ZDIJZ, ki izhaja iz 2. čl., je zagotoviti javnost in odprtost delovanja organov ter omogočiti uresničevanje pravice posameznikov in pravnih oseb, da pridobijo informacije javnega značaja, pri čemer si morajo organi za uresničitev tega namena prizadevati, da dosežejo čim večjo obveščenost javnosti o svojem delu.
 Po 1. odst. 1. čl. Zakona o sodiščih (Ur. l. RS, št. 100/2005 – uradno prečiščeno besedilo, v nadaljevanju ZS-UPB2) sodno oblast v Republiki Sloveniji izvajajo sodniki na sodiščih, ustanovljenih s tem ali z drugim zakonom. Iz navedenega izhaja, da izvajanje sodne oblasti (kamor sodi tudi sojenje v konkretnih kazenskih zadevah), predstavlja del javnopravnih nalog organa in s tem spada v njegovo delovno področje.
 Zaradi navedb prosilca, ki utemeljuje, kakšen cilj zasleduje s pridobitvijo zahtevanih informacij ter navedb organa, iz katerih izhaja, da prosilec ni izkazal upravičenega interesa, Pooblaščenec pojasnjuje, da za dostop do informacij javnega značaja velja načelo prostega dostopa (5. čl. ZDIJZ).
 Po tej določbi so informacije javnega značaja prosto dostopne prosilcem, ki imajo na svojo zahtevo pravico pridobiti od organa informacijo javnega značaja na vpogled, ali pridobiti njen prepis, fotokopijo ali elektronski zapis. ZDIJZ torej kot pravilo postavlja enako in enotno uporabo določb zakona za vse, kar pomeni, da med prosilci ne dela nobenih razlik glede na njihov status in torej ne uvaja nobene kategorije privilegiranih prosilcev. Povsem irelevantno je, kdo informacijo zahteva, pomembno je le, ali gre za informacijo javnega značaja, ki jo je dopustno razkriti javnosti.
 Upoštevaje vse navedeno in definicijo informacije javnega značaja po 1. odst. 4. čl. ZDIJZ, Pooblaščenec zaključuje, da zahtevani zapisnik z glavne obravnave v kazenski zadevi, ki jo obravnava sodišče ter sodba v konkretni kazenski zadevi, izpolnjujeta pogoje za informacijo javnega značaja, saj so izpolnjeni vsi trije osnovni kriteriji, po katerih lahko opredelimo informacijo javnega značaja: informacija izvira iz delovnega področja organa, organ z njo razpolaga, informacija pa se obenem nahaja v materializirani (pisni) obliki.
 Pooblaščenec je preučil dokumenta, ki ju zahteva prosilec in v nadaljevanju presojal, ali gre za prosto dostopne informacije ali pa je podana katera od izjem od prostega dostopa, določena v 1. odstavku 6. člena ZDIJZ.
 3. tč. 1. odst. 6. čl. ZDIJZ kot izjemo od prosto dostopnih informacij določa osebni podatek, katerega razkritje bi pomenilo kršitev varstva osebnih podatkov v skladu z zakonom, ki ureja varstvo osebnih podatkov. Zakon, ki ureja varstvo podatkov, je Zakon o varstvu osebnih podatkov (Ur.l. RS, št. št. 94/07 - UPB; ZVOP-1). Namen ZVOP-1 je preprečevanje neustavnih, nezakonitih in neupravičenih posegov v zasebnost in dostojanstvo posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov (1. čl. ZVOP-1).
 Pooblaščenec najprej ugotavlja, da je bila z glavne obravnave, o kateri prosilec zahteva zapisnik, izključena javnost zaradi varstva osebnega in družinskega življenja obtoženca v skladu z 295. čl. ZKP. Z vpogledom v oba zahtevana dokumenta je Pooblaščenec obenem ugotovil, da oba zahtevana dokumenta vsebujeta številne podatke o zdravstvenem stanju obtoženca ter podatke, ki se vodijo v kazenski evidenci. Po 19. tč. 1. odst. 16. čl. ZVOP-1 spadajo podatki o zdravstvenem stanju in podatki o vpisu ali izbrisu v ali iz kazenske evidence med občutljive osebne podatke. Gre za posebno kategorijo osebnih podatkov, ki posegajo v »globino« razkrivanja posameznikove osebnosti. Poseg vanje pomeni poseg v temeljno človekovo pravico do zasebnosti. Občutljivi osebni podatki, ki so najsubtilnejša kategorija osebnih podatkov, so definirani v 19. točki 6. člena ZVOP-1, našteti pa so taksativno, in ne primeroma. Ker zaradi občutljivosti potrebujejo posebno varstvo in zaščito ter omejitve dopustne obdelave, je v osmih točkah 13. člena ZVOP-1 taksativno določenih osem pravnih podlag, ki dopuščajo obdelavo občutljivih osebnih podatkov. Občutljivi osebni podatki se torej lahko obdelujejo zgolj in samo v osmih, taksativno določenih primerih. V konkretnem primeru je Pooblaščenec ugotovil, da bi prišla v poštev samo 1. tč. 13. čl. ZVOP-1, v skladu s katero se občutljivi osebni podatki lahko obdelujejo, če je posameznik za to podal izrecno osebno privolitev, ki je praviloma pisna, v javnem sektorju pa tudi določena z zakonom. Pooblaščenec je ugotovil, da navedena pravna podlaga ni podana, zato je treba zaključiti, da zahtevani podatki o zdravstvenem stanju obtoženca in podatki, ki se vodijo v kazenski evidenci, predstavljajo varovane osebne podatke in s tem izjemo od prosto dostopnih informacij javnega značaja po 3. tč. 1. odst. 6. čl. ZDIJZ.
 Prav tako gre za varovane podatke pri podatkih o zaslišanih pričah, saj se ti podatki nanašajo na konkretne, fizične osebe, pri čemer ni pravne podlage za obdelavo teh osebnih podatkov v smislu 9. čl. ZVOP-1. Navedeni člen namreč določa, da je osebne podatke v javnem sektorju, kamor po določbi 22. tč. 1. odst. 6. čl. ZVOP-1, kot državni organi spadajo tudi sodišča, dopustno obdelovati samo v primerih, ko obdelavo osebnih podatkov in osebne podatke, ki se obdelujejo, določa zakon. Ker v konkretnem primeru ni zakonske podlage za obdelavo (tudi razkritje) osebnih podatkov o zaslišanih pričah, gre za varovane osebne podatke in se tem za izjemo po 3. tč. 1. odst. 6. čl. ZDIJZ.
 Pooblaščenec pa je obenem ugotovil, da zahtevana dokumenta vsebujeta tudi informacije, glede katerih ni podana nobena izmed izjem po 1. odst. 6. čl. ZDIJZ in gre torej za prosto dostopne informacije javnega značaja, do katerih mora organ prosilcu omogočiti dostop.
 V zvezi s tem je najprej treba pojasniti, da osebni podatki, ki so povezani z opravljanjem javne funkcije ali delovnim razmerjem javnega uslužbenca ter podatki o porabi javnih sredstev, po 3. odst. 6. čl. ZDIJZ, niso varovani osebni podatki, razen v primerih podanih izjem iz 1. in 5. do 8. točke 1. odst. 6. člena ZDIJZ ter v primerih, ko zakon, ki ureja javne finance ali zakon, ki ureja javna naročila, določata drugače.
 Tako je Pooblaščenec ugotovil, da niso varovani osebni podatki predsednika senata in sosodnika, sodnikov porotnikov, okrožnega državnega tožilca in zapisnikarja, saj gre za osebne podatke, povezane z opravljanjem delovnega razmerja javnega uslužbenca oziroma izvajanjem javne funkcije.
 Ustava RS v 1. odst. 129. čl. določa, da je funkcija sodnika trajna ter da sodnike voli državni zbor na predlog sodnega sveta (130. čl.). Da sodniki opravljajo javno funkcijo, je razvidno tudi iz 1. čl. Zakona o sodniški službi (Ur. l. RS, št. 27/2007 – UPB3), ki določa, da sodnik, izvoljen v sodniško funkcijo, dobi položaj, ki mu ga zagotavljajo ustava, zakon, ki ureja organizacijo in pristojnost sodišč in ta zakon. Najpreciznejšo definicijo funkcionarjev pa vsebuje Zakon o sistemu plač v javnem sektorju (Ur. l. RS, št. 56/2002, ZSPJS), ki v 3. tč. 2. čl. določa, da so funkcionarji osebe, ki pridobijo mandat za izvrševanje funkcije s splošnimi volitvami, osebe, ki pridobijo mandat za izvrševanje funkcije izvršilne in sodne oblasti z izvolitvijo ali imenovanjem v Državnem zboru Republike Slovenije ali predstavniškem telesu lokalne skupnosti ter druge osebe, ki jih skladno z zakonom kot funkcionarje izvolijo ali imenujejo nosilci zakonodajne, izvršilne ali sodne oblasti. Iz navedenih določb izhaja, da so sodniki javni funkcionarji, ki opravljajo javno funkcijo, kar pomeni, da tudi v primeru sodnikov pride v poštev določba 3. odst. 6. čl. ZDIJZ, ki pravzaprav predstavlja izjemo (določenih) izjem, tako tudi izjeme iz 3. tč. 1. odst. 6. čl. ZDIJZ. To pomeni, da v primeru, ko gre za podatke, ki so povezani z opravljanjem javne funkcije, ne gre za izjemo iz 3. tč. 1. odst. 6. čl. ZDIJZ, zato osebna imena predsednika senata in sosodnika v obravnavanih dokumentih niso varovani osebni podatki. Prav tako varovanih osebnih podatkov ne predstavljajo imena sodnikov porotnikov, saj pri sojenju opravljajo javno funkcijo, za katero prejemajo nagrado iz javnih sredstev.
 Glede imena državnega tožilca in zapisnikarja gre ugotoviti, da sta oba javna uslužbenca v smislu 1. čl. Zakona o javnih uslužbencih (Ur. l. RS; št. 56/2002 ter spremembe, ZJU), v konkretnem primeru pa se njuni osebni podatki v dokumentih pojavljajo v zvezi z delovnim razmerjem, ki ga opravljata, zato je dostop do njunih osebnih podatkov, v skladu s 3. odst. 6. čl. ZDIJZ, treba dovoliti.
 Med varovane osebne podatke tudi ne moremo uvrstiti imen in priimkov odvetnikov, ki so navedeni v zahtevanem zapisniku o glavni obravnavi in sklepu št. III K 33/2008. Ti podatki so namreč že javno dostopni na svetovnem spletu (http://www.ius-software.si/seznami/default.htm), v obeh dokumentih pa se pojavljajo v popolnoma istem kontekstu oziroma z istim namenom, t. j. v vlogi opravljanja odvetniškega poklica. Dodati je potrebno tudi, da odvetnik opravlja posebno službo oziroma svoboden poklic, ki zagotavlja poklicno strokovno zastopanje pravnih in fizičnih oseb v postopkih pred sodišči in drugimi državnimi organi kot tudi druge oblike pravne pomoči. Po določbi 137. čl. Ustave RS je odvetništvo samostojna in neodvisna služba, ki jo ureja zakon; najbolj pomembno pa je, da je odvetništvo po isti določbi tudi del pravosodja in je s tem vezano na poštenost, neodvisnost, strokovnost in skrbnost. Zakon o odvetništvu (Ur. l. RS, št. 18/1993, v nadaljevanju ZOdv) zato ureja ne le pravice in dolžnosti odvetnikov, temveč tudi pogoje, ki jih je potrebno izpolniti za pridobitev pravice do opravljanja odvetniškega poklica. Iz vsega navedenega sledi, da so odvetniki relevanten del pravosodnega sistema, zato njihovega imena in priimka pri opravljanju odvetniškega poklica ni mogoče šteti za varovan osebni podatek. Iz teh razlogov niso varovani osebni podatki pooblaščenca oškodovanca in zagovornika, saj v konkretnem postopku ne nastopata kot fizični osebi, ampak kot poslovna subjekta v zvezi z opravljanjem odvetniškega poklica. Upoštevaje 1. čl. Zakona o odvetništvu se pravica opravljati odvetniški poklic pridobi z vpisom v imenik odvetnikov, ki ga vodi Odvetniška zbornica Slovenije in je javno dostopen na njeni spletni strani:
 www.odvzb.si/iskalnik.aspx, kar je v javnem interesu.
 Pooblaščenec prav tako ugotavlja, da ni varovan osebni podatek ime in priimek obtoženega. Organ namreč razpored glavnih obravnav v kazenskih zadevah javno objavlja, med drugim na svoji spletni strani, www.sodisce.si/okrolj/default.asp, iz tega razporeda pa sta razvidna tudi ime in priimek obtoženega v posamezni kazenski zadevi. Nasprotno temu so iz prostega dostopa izvzeti vsi ostali osebni podatki obtoženega, ki so navedeni med njegovim zagovorom oziroma zaslišanjem po določbah ZKP (podatki o starših, datum rojstva, kraj rojstva, narodnost, državljanstvo, stalno prebivališče, itd.).
 Pooblaščenec po preučitvi vsebine obeh zahtevanih dokumentov tako ugotavlja, da dokumenta vsebujeta tako podatke, ki, v skladu s 3. tč. 1. odst. 6. čl. ZDIJZ, predstavljajo izjemo od prosto dostopnih informacij javnega značaja, kot tudi podatke, ki so prosto dostopni. V skladu s tem bi organ moral uporabiti institut delnega dostopa po 7. členu ZDIJZ in podatke, ki predstavljajo izjemo, prekriti, do ostalega dela pa prosilcu omogočiti prost dostop.
 4. Izjema po 6. točki 1. odstavka 6. člena ZDIJZ
 V zvezi z izjemo po 6. točki 1. odstavka 6. člena ZDIJZ Pooblaščenec zgolj pojasnjuje, da navedena izjema omogoča organu zavrnitev zahteve za dostop do informacije javnega značaja, če se zahteva nanaša na podatek, ki je bil pridobljen ali sestavljen zaradi kazenskega pregona ali v zvezi z njim, ali postopka s prekrški in bi njegovo razkritje škodovalo njegovi izvedbi. 6. točka 1. odst. 6. čl ZDIJZ določa kumulativno dva pogoja, ki omogočata uporabo te izjeme: 1. da je postopek še v teku, 2. da bi razkritje informacije škodovalo izvedbi postopka.
 Za obstoj te izjeme morata biti nujno podana skupaj oba pogoja. V drugem delu te izjeme, v katerem se zahteva škoda na izvedbi postopka, je vsebovan test, v teoriji imenovan škodni test. Škodni test je eden izmed testov t.i. tehtanja. Dostop do informacije je zato mogoče zavrniti le, če se tehtnica med škodo na izvedbi postopka in razkritjem informacije nagne proti škodi oziroma, če bi bila škoda, storjena izvedbi postopka, večja od pravice javnosti, da se seznani z informacijo.
 Izhajajoč iz navedenega Pooblaščenec ugotavlja, da je v konkretnem primeru kazenski postopek pravnomočno zaključen, zato razkritje zahtevanih informacij ne more škodovati izvedbi tega postopka. V skladu s tem je treba zaključiti, da v konkretnem primeru niso izpolnjeni zakonski pogoji za obstoj izjeme po 6. tč. 1. odst. 6. čl. ZDIJZ.
 5. Institut delnega dostopa
 Glede na ugotovljen obstoj varovanih osebnih podatkov, ki so vsebovani v obeh zahtevanih dokumentih, je Pooblaščenec v nadaljevanju presojal, ali je mogoče uporabiti institut delnega dostopa in prosilcu omogočiti delni dostop da zahtevanih dokumentov.
 Institut delnega dostopa je urejen v 7. čl. ZDIJZ, ki določa, če dokument ali njegov del le delno vsebuje informacije iz 6. člena (npr. osebne podatke) in jih je mogoče izločiti iz dokumenta, ne da bi to ogrozilo njegovo zaupnost, pooblaščena oseba organa izloči te informacije iz dokumenta ter seznani prosilca z vsebino drugega dela dokumenta. To v povezavi z načelom odprtosti delovanja javnih organov, ki je opredeljen v 2. členu ZDIJZ, pomeni, da je dolžnost organa, da mora institut delnega dostopa uporabiti vedno, razen če to po kriterijih 21. čl. Uredbe o posredovanju in ponovni uporabi informacij javnega značaja (Ur. l. RS, št. 76/2005 s spremembami in dopolnitvami) ne bi bilo izvedljivo oziroma, ko (in če) bi delno razkritje ogrozilo zaupnost varovanih informacij. 16. člen Uredbe določa, če dokument ali njegov del le delno vsebuje informacije iz 6. člena ZDIJZ, se šteje, da jih je mogoče izločiti iz dokumenta, ne da bi to ogrozilo njegovo zaupnost, če jih je mogoče fizično odstraniti, prečrtati, trajno prekriti ali drugače napraviti nedostopne, če gre za dokument v fizični obliki; zbrisati, kodirati, blokirati, omejiti oziroma drugače napraviti nedostopne, če gre za dokument v elektronski obliki (prvi odstavek). Ne glede na zapisano se šteje, da informacije iz dokumenta ni mogoče izločiti, če je bilo tako izločeno informacijo mogoče razbrati iz drugih informacij v dokumentu (drugi odstavek).
 Pooblaščenec ocenjuje, da je v obravnavanem primeru mogoče uporabiti institut delnega dostopa, in sicer tako, da organ v dokumentih, ki jih zahteva prosilec, prekrije varovane osebne podatke in tako informacijo posreduje prosilcu v obliki fotokopije. Organ mora v roku 15 dni od prejema te odločbe prosilcu posredovati naslednje dokumente:
 • fotokopijo 1. in 2. strani zapisnika o glavni obravnavi opr. št. III K 33/2008, pri čemer mora organ na 1. strani prekriti imena in priimke prič ter kazensko sankcijo, ki je predlagana za obtoženega, na 2. strani pa vso besedilo za sklepom, da se iz glavne obravnave izključi javnost,
 • fotokopijo sklepa št. III K 33/2008, pri čemer mora organ v uvodu sklepa prekriti podatke o kazenski sankciji, v izreku sklepa pa mora prekriti vse podatke oz. celotno besedilo za imenom in priimkom obdolženega do konca prvega razdelka (do oznake ***).
 V ostalem delu se zahteva prosilca zavrne, saj zahtevani podatki predstavljajo izjemo po 3. tč. 1. odst. 6. čl. ZDIJZ in s tem izjemo od prosto dostopnih informacij javnega značaja.
 Na podlagi navedenega Pooblaščenec zaključuje, da je organ na prvi stopnji napačno uporabil materialno pravo, ker je zahtevo prosilca v celoti zavrnil in ni presojal možnosti delnega dostopa, zato je Pooblaščenec pritožbi prosilca ugodil ter na podlagi 1. odst. 252. čl. ZUP odločbo organa odpravil in sam rešil zadevo tako, kot izhaja iz izreka odločbe.


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 6.6.2017
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 C 178/9
 A Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Belgium) által 2017. március 20-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – a Van Gennip BVBA és társai ellen folyamatban lévő büntetőeljárás
 (C-137/17. sz. ügy)
 (2017/C 178/10)
 Az eljárás nyelve: holland
 A kérdést előterjesztő bíróság
 Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen
 Az alapeljárás terheltjei
 Van Gennip BVBA, Antonius Johannes Maria ten Velde, Original BVBA, Antonius Cornelius Ignatius Maria van der Schoot
 Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
 1)
 „Súlyos szabálysértésnek” minősülnek-e a pirotechnikai termékek forgalmazására vonatkozó tagállami jogszabályok harmonizációjáról szóló, 2013. június 12-i 2013/29/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (1) 45. cikke értelmében a pirotechnikai cikkekkel kapcsolatos belga előírások alábbi megsértése:
 a)
 Pirotechnikai cikkek értékesítése 2,666 kg pirotechnikai összetevő („PTÖ”) mennyiségben, ami a robbanóanyagok gyártásával, tárolásával, birtoklásával, forgalomba hozatalával, szállításával és használatával kapcsolatos általános szabályok bevezetéséről szóló, 1958. szeptember 23-i királyi rendelet 265. cikk 7. pontjának, illetve 257. cikkének a megsértését képezi, amely megtiltja a pirotechnikai cikkek 1 kg PTÖ t meghaladó mennyiségű értékesítését, amennyiben a fogyasztó saját maga nem rendelkezik közigazgatási jogi engedéllyel a pirotechnikai cikkek nagyobb mennyiségének birtoklására[;]
 b)
 A rögzített tárolási határértékek túllépése, illetve egy szövetségi tűzijáték engedélyben előírt tárolási hely figyelmen kívül hagyása, annak ellenére, hogy egy tartományi környezetvédelmi engedély az érintett helyeken ténylegesen tárolt nagyobb mennyiségre már megadásra került[;]
 c)
 Pirotechnikai cikkek igen csekély mennyiségének ideiglenes tárolása egy szövetségi tűzijáték engedéllyel és tartományi környezetvédelmi engedéllyel egyaránt rendelkező, pirotechnikai készítményekkel foglalkozó kiskereskedelmi vállalkozás területén, különböző, a tárolásra nem feljogosított helyeken[?]
 2)
 Ellentétben áll-e a pirotechnikai termékek szabad mozgásának elvével a pirotechnikai termékek forgalomba hozataláról szóló, 2007. május 23-i 2007/23/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (2) 6. cikkének (1) bekezdése (jelenleg a pirotechnikai termékek forgalmazására vonatkozó tagállami jogszabályok harmonizációjáról szóló, 2013. június 12-i 2013/29/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv 4. cikkének (1) bekezdése) értelmében, adott esetben a belső piaci szolgáltatásokról szóló, 2006. december 12-i 2006/123/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (3) 10. cikkével összefüggésben, egy olyan nemzeti szabályozás, amely az irányelv konform pirotechnikai készítmények kiskereskedelmi tárolási helyeit kettős követelmény alá vonja, egyrészről egy a robbanóanyagok gyártásával, tárolásával, birtoklásával, forgalomba hozatalával, szállításával és használatával kapcsolatos előírások keretében megadott engedély, másrészről a zavaró létesítmények számára környezetvédelmi előírások keretében megadott engedély előírásával, annak ellenére, hogy alapvetően mindkettő engedélyezési rendszer ugyanazt a célt szolgálja (a biztonsági kockázatok megelőző jellegű figyelembevételét), és az egyik engedélyezési rendszer (jelen esetben a robbanóanyagokra vonatkozó) egy (kifejezetten) alacsony felső határt ír elő a tűzijátékok tárolására (50 kg-os pirotechnikai összetevő [azaz aktív anyag] mennyiségben)?
 3)
 Ellentétben áll-e a pirotechnikai termékek szabad mozgásának elvével a pirotechnikai termékek forgalmazására vonatkozó tagállami jogszabályok harmonizációjáról szóló, 2013. június 12-i 2013/29/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv 4. cikkének (1) bekezdése értelmében és a pirotechnikai termékek forgalomba hozataláról szóló, 2007. május 23-i 2007/23/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 6. cikkének (2) bekezdése értelmében (adott esetben összefüggésben az Európai Unió működéséről szóló szerződés 34., 35. és 36. cikkével), illetve összefüggésben az arányosság elvével, az olyan nemzeti szabályozás, amely a fogyasztók általi tűzijáték birtoklást és használatot, illetve a számukra történő értékesítést a több mint 1 kg pirotechnikai összetevő esetén megtiltja (2. és 3. kategóriájú tűzijáték az 2007/23/EK irányelv értelmében)?
 (1) HL 2013. L 178., 27. o.
 (2) HL 2007. L 154., 1. o.
 (3) HL 2006. L 376., 36. o.


text:
 19.2.2011
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 C 55/37
 Skarga wniesiona w dniu 8 października 2010 r. — AM przeciwko Parlamentowi
 (Sprawa F-100/10)
 2011/C 55/68
 Język postępowania: francuski
 Strony
 Strona skarżąca: AM (Malaga, Hiszpania) (przedstawiciele: adwokaci L. Lévi i C. Bernard-Glanz)
 Strona pozwana: Parlament Europejski
 Przedmiot i opis sporu
 Wniosek o stwierdzenie nieważności decyzji, na mocy której odmówiono uznania za wypadek w rozumieniu art. 73 regulaminu pracowniczego i art. 2 wspólnych zasad ubezpieczenia urzędników od ryzyka wypadku i choroby zawodowej, wypadku udaru mózgu, którego ofiarą jest strona skarżąca.
 Żądania strony skarżącej
 —
 Stwierdzenie nieważności decyzji organu powołującego z dnia 12 listopada 2009 r., na mocy której odmówiono uznania za wypadek w rozumieniu art. 73 regulaminu pracowniczego i art. 2 wspólnych zasad ubezpieczenia urzędników od ryzyka wypadku i choroby zawodowej, wypadku udaru mózgu, którego ofiarą jest strona skarżąca, a w razie potrzeby, decyzji organu powołującego oddalającej zażalenie;
 —
 w rezultacie, nakazanie ponownego zbadania wniosku złożonego przez stronę skarżącą na podstawie art. 73 regulaminu pracowniczego przez nową komisję lekarską;
 —
 zasądzenie od pozwanego zadośćuczynienia, oszacowanego ex aequo et bono na 50 000 EUR, za krzywdę doznaną ze względu na zaskarżone decyzje;
 —
 zasądzenie od pozwanego odszkodowania, oszacowanego tymczasowo na 25 000 EUR, za szkodę poniesioną ze względu na zaskarżone decyzje;
 —
 zasądzenie od pozwanego odsetek za zwłokę od należnej kwoty, na podstawie art. 73 regulaminu pracowniczego, w stosunku 12 % w okresie rozpoczynającym bieg najpóźniej w dniu 15 marca 2007 r. aż do dnia całkowitej spłaty tej kwoty;
 —
 obciążenie Parlamentu Europejskiego kosztami postępowania.


text:
Die Kantonale Staatsanwaltschaft Aargau f�hrt ein Strafverfahren gegen A.________. Mit Verf�gung vom 26. September 2011 ordnete sie die Beschlagnahme eines Personenwagens des Typs Audi RS6 an, weil der Verdacht bestand, dieses Fahrzeug stamme aus deliktischen Handlungen des Beschuldigten. Dieser Verdacht liess sich nicht erh�rten, weshalb die Kantonale Staatsanwaltschaft mit Verf�gung vom 20. Januar 2012 die Beschlagnahme aufhob (Ziffer 1), das Fahrzeug der X.________ SA zusprach (Ziffer 2) und der Y.________ AG in Liquidation, vertreten durch das Konkursamt Aargau, eine Frist von 20 Tagen zur Geltendmachung ihrer Anspr�che im Zivilverfahren ansetzte (Ziffer 3); die Aufhebung der Beschlagnahme im Sinne von Art. 267 Abs. 5 StPO (SR 312.0) gelte erst nach Eintritt der Rechtskraft bzw. nach Ablauf der Frist zur Anhebung einer Zivilklage (Ziffer 4).
 Gegen diese Verf�gung erhob die Y.________ AG in Liquidation Beschwerde ans Obergericht des Kantons Aargau. Mit Entscheid vom 4. April 2012 hiess das Obergericht die Beschwerde gut und hob die Ziffern 2 und 3 der angefochtenen Verf�gung der Kantonalen Staatsanwaltschaft vom 20. Januar 2012 auf, sprach das Fahrzeug der Y.________ AG in Liquidation zu und setzte der X.________ SA eine Frist von 20 Tagen zur Geltendmachung ihrer Anspr�che im Zivilverfahren an.
 Gegen diesen Entscheid f�hrt die X.________ SA mit Eingabe vom 10. Mai 2012 Beschwerde in Strafsachen ans Bundesgericht mit den Antr�gen, der Entscheid des Obergerichts vom 4. April 2012 sei aufzuheben, und die Sache sei zur neuen Beurteilung und Entscheidung an die Vorinstanz zur�ckzuweisen.
 Das Obergericht und die Kantonale Staatsanwaltschaft verzichten auf Vernehmlassungen zur Beschwerde. Die Y.________ AG in Liquidation beantragt die Beschwerdeabweisung. Die Beschwerdef�hrerin h�lt an ihrem Standpunkt fest.
 1.1 Mit dem angefochtenen Entscheid hat die Vorinstanz die Aufhebung der Beschlagnahme des Fahrzeugs durch die Kantonale Staatsanwaltschaft best�tigt, dieses jedoch in Abweichung des staatsanwaltschaftlichen Entscheids der Beschwerdegegnerin zugesprochen und der Beschwerdef�hrerin eine Frist von 20 Tagen zur Anhebung einer Zivilklage angesetzt. Es handelt sich dabei um einen Entscheid einer letzten kantonalen Instanz in einer Strafsache, gegen den die Beschwerde in Strafsachen zul�ssig ist (Art. 78 Abs. 1, Art. 80 Abs. 1 BGG).
 Der angefochtene Entscheid schliesst das Strafverfahren gegen den Beschuldigten nicht ab und ist f�r diesen als Zwischenentscheid zu betrachten, welcher gem�ss Art. 93 Abs. 1 lit. a BGG nur anfechtbar ist, wenn er einen nicht wieder gutzumachenden Nachteil rechtlicher Natur bewirken kann (BGE 133 IV 139 E. 4 S. 140 f.). Indessen f�hrt nicht der Beschuldigte, sondern eine einzig vom Beschlagnahmeverfahren erfasste Dritte Beschwerde. Die Beschwerdef�hrerin wird gegen den Endentscheid im Strafverfahren kein Rechtsmittel ergreifen k�nnen. Der angefochtene Entscheid schliesst das Strafverfahren - vorbehalten bleibt das Zivilverfahren - f�r sie ab, weshalb insoweit ein Teilentscheid im Sinne von Art. 91 lit. b BGG vorliegt. Prozessual werden Teilentscheide vom Bundesgerichtsgesetz gleich behandelt wie Endentscheide (vgl. zum Ganzen Urteil 1B_206/2007 vom 7. Januar 2008 E. 3). Die Beschwerdef�hrerin hat am Verfahren vor der Vorinstanz teilgenommen und hat als auf den Zivilweg Verwiesene ein rechtlich gesch�tztes Interesse an der Aufhebung oder �nderung des angefochtenen Entscheids. Sie ist deshalb zur Beschwerde befugt (Art. 81 Abs. 1 BGG). Die �brigen Sachurteilsvoraussetzungen geben zu keinen Bemerkungen Anlass, sodass auf die Beschwerde einzutreten ist.
 1.2 Die Beschwerde ans Bundesgericht kann wegen Rechtsverletzungen im Sinne der Art. 95 und 96 BGG gef�hrt werden. Die Feststellung des Sachverhalts durch die Vorinstanz kann gem�ss Art. 97 Abs. 1 BGG nur ger�gt werden, wenn sie offensichtlich unrichtig ist oder auf einer Verletzung von schweizerischem Recht im Sinne von Art. 95 BGG beruht. Die R�ge der offensichtlich unrichtigen, d.h. willk�rlichen Feststellung des Sachverhalts pr�ft das Bundesgericht gem�ss Art. 106 Abs. 2 BGG nur insoweit, als sie in der Beschwerde explizit vorgebracht und substanziiert begr�ndet worden ist. In der Beschwerde muss im Einzelnen dargelegt werden, inwiefern der angefochtene Entscheid an einem qualifizierten und offensichtlichen Mangel leidet. Auf eine bloss appellatorische Kritik am angefochtenen Urteil tritt das Bundesgericht nicht ein (BGE 136 II 489 E. 2.8 S. 494).
 2.1 Art. 267 Abs. 1 - 6 StPO regeln gem�ss Randtitel den Entscheid �ber die beschlagnahmten Gegenst�nde und Verm�genswerte. Ist der Grund f�r die Beschlagnahme weggefallen, so hebt die Staatsanwaltschaft oder das Gericht die Beschlagnahme auf und h�ndigt die Gegenst�nde oder Verm�genswerte der berechtigten Person aus (Abs. 1). Ist unbestritten, dass ein Gegenstand oder Verm�genswert einer bestimmten Person durch die Straftat unmittelbar entzogen worden ist, so gibt die Strafbeh�rde ihn der berechtigten Person vor Abschluss des Verfahrens zur�ck (Abs. 2). Ist die Beschlagnahme eines Gegenstands oder Verm�genswerts nicht vorher aufgehoben worden, so ist �ber seine R�ckgabe an die berechtigte Person, seine Verwendung zur Kostendeckung oder �ber seine Einziehung im Endentscheid zu befinden (Abs. 3). Erheben mehrere Personen Anspruch auf Gegenst�nde oder Verm�genswerte, deren Beschlagnahme aufzuheben ist, so kann das Gericht dar�ber entscheiden (Abs. 4). Die Strafbeh�rde kann die Gegenst�nde oder Verm�genswerte einer Person zusprechen und den �brigen Ansprecherinnen oder Ansprechern Frist zur Anhebung von Zivilklagen setzen (Abs. 5). Strittig sind vorliegend die Auslegung und Anwendung von Art. 267 Abs. 5 StPO.
 2.2 Art. 267 Abs. 4 und 5 StPO bestimmen die Vorgehensweise, wenn mehrere Personen Anspruch auf einen Gegenstand oder Verm�genswert erheben. Art. 267 Abs. 4 StPO r�umt dem Gericht die Befugnis ein, dar�ber zu entscheiden. Eine solch endg�ltige Zuweisung kommt nur bei klarer Rechtslage in Betracht. Andernfalls hat das Gericht nach Art. 267 Abs. 5 StPO vorzugehen, d.h. es hat den Gegenstand oder Verm�genswert einer Person zuzuweisen und den andern Ansprecherinnen und Ansprechern Frist zur Erhebung einer Zivilklage anzusetzen. Erst nach unbenutztem Ablauf der Frist darf es den Gegenstand oder Verm�genswert der im Entscheid genannten Person aush�ndigen. Anders als das Gericht kann die Staatsanwaltschaft bei mehreren Ansprecherinnen und Ansprechern ausschliesslich nach Art. 267 Abs. 5 StPO vorgehen (Botschaft vom 21. Dezember 2005 zur Vereinheitlichung des Strafprozessrechts, BBl 2006 1246 f.; vgl. auch Niklaus Schmid, Handbuch des schweizerischen Strafprozessrechts, 2009, N. 1133 f.). Die Kantonale Staatsanwaltschaft ist damit formell korrekt vorgegangen.
 Bei der Entscheidung �ber die Zusprache des Gegenstands oder Verm�genswerts hat sich die Staatsanwaltschaft von den Regeln des Zivilrechts leiten zu lassen. Vorab kommt dabei der vormalige Besitzer, welcher gem�ss Art. 930 ZGB die Eigentumsvermutung geniesst, in Betracht; deuten jedoch klare Hinweise auf dessen fehlende sachliche Berechtigung hin, hat die Zusprache an den besser Legitimierten zu erfolgen (vgl. Felix Bommer/Peter Goldschmid, Basler Kommentar StPO, 2011, Art. 267 N. 19). Fraglich ist, welche der beiden Parteien vorliegend als besser legitimiert zu betrachten ist.
 F�r die Beurteilung dieser Frage ist von folgendem, von der Vorinstanz willk�rfrei festgestellten Sachverhalt auszugehen:
 3.1 Die Beschwerdegegnerin verkaufte den Audi RS6 mit Kaufvertrag vom 10. Februar 2010 der Beschwerdef�hrerin, welche ihn gleichentags f�r die Dauer von 36 Monaten seit der Auslieferung an B.________ verleaste. Gem�ss Ziffer 1 der Kaufvertragsbestimmungen (Kaufbedingungen) sollte die �bergabe des Fahrzeugs von der Verk�uferin direkt an den Leasingnehmer erfolgen. Ziffer 3 regelt die R�cknahmeverpflichtung der Verk�uferin. Demgem�ss war die Beschwerdegegnerin verpflichtet, das Auto nach Ablauf der geplanten Dauer des Leasingvertrags zur�ckzukaufen. Die R�cknahmeverpflichtung der Beschwerdegegnerin vor Ablauf der geplanten Leasingdauer wurde in einem mehrfach modifizierten Vertragswerk zwischen der Beschwerdef�hrerin und der Beschwerdegegnerin geregelt (Garantie- und R�cknahmevereinbarung vom 17. Januar 2008 mit Anhang I vom 8./9. Juni 2009 sowie Vereinbarung vom 1./8. Juli 2010).
 Mit an die Beschwerdegegnerin adressiertem Schreiben vom 28. M�rz 2011 k�ndigte B.________ den Leasingvertrag per Ende April 2011 vorzeitig. Mit Schreiben vom 27. April 2011 teilte er seine K�ndigung sowie den auf den 29. April 2011 angesetzten R�ckgabetermin bei der Beschwerdegegnerin der Beschwerdef�hrerin mit. Diese hatte somit Kenntnis von der vorzeitigen Vertragsaufl�sung.
 3.2 In Ziffer 1 des Vertrags vom 17. Januar 2008 vereinbarten die Parteien, dass die Beschwerdegegnerin gegen�ber der Beschwerdef�hrerin f�r s�mtliche sich bereits im Portefeuille der Beschwerdef�hrerin befindlichen wie auch f�r alle in Zukunft durch die Beschwerdegegnerin vermittelten Leasing- und/oder Finanzierungsvertr�ge die volle Garantie f�r die Rechtsbest�ndigkeit und f�r die Einbringlichkeit der von den betreffenden Leasingnehmern/Finanzierungsschuldnern geschuldeten Leistungen �bernimmt. In Ziffer 2 verpflichtete sich die Beschwerdegegnerin, die Gegenstand dieser Vertr�ge bildenden Fahrzeuge von der Beschwerdef�hrerin sofort zur�ckzukaufen, wenn ein Leasing- oder Finanzierungsvertrag aus irgendwelchen Gr�nden, unter anderem aufgrund einer vorzeitigen K�ndigung, vorzeitig aufgel�st wird. In Ziffer 3 wurde festgelegt, wie diesfalls der von der Beschwerdegegnerin an die Beschwerdef�hrerin geschuldete R�ckkaufpreis berechnet wird, und bestimmt, dass die Zahlung innert zehn Tagen zu erfolgen hat.
 In Anhang 1 vom 8./9. Juni 2009 vereinbarten die Parteien als Zusatz zu Ziffer 2 der Vereinbarung vom 17. Januar 2008, dass die Beschwerdegegnerin der Beschwerdef�hrerin sofort zu melden hat, wenn sie ein Fahrzeug fr�hzeitig zur�cknimmt, sodass die Beschwerdef�hrerin die Schlussabrechnung erstellen kann.
 In der Vereinbarung vom 1./8. Juli 2010 betreffend Zahlungskonditionen f�r die Abwicklung von Rechnungen aus vorzeitigen Saldierungen von Leasing- und Finanzierungsvertr�gen sowie von Betr�gen aus den provisorischen Restwert-Rechnungen bei Ende von Leasingvertr�gen wurde in Ziffer 1 d) vereinbart, dass die Best�tigungen der erfolgten Einzahlungen bzw. die definitiven Rechnungen zusammen mit dem L�schungsformular "Code 178 Halterwechsel verboten" von der Beschwerdef�hrerin der Beschwerdegegnerin erst nach Best�tigung des entsprechenden Zahlungseingangs zugestellt werden.
 4.1 Die Vorinstanz hat in Bezug auf die Besitzes- und Eigentumsverh�ltnisse am Audi RS6 erwogen, die Beschwerdef�hrerin und die Beschwerdegegnerin h�tten unter der Bedingung der vorzeitigen Aufl�sung eines Leasing- oder Finanzierungsvertrags einen R�ckkaufvertrag geschlossen. In diesem h�tten sie sich �ber den Kaufgegenstand (verleaste Autos) und den von der Beschwerdegegnerin zu leistenden, bestimmbaren Kaufpreis geeinigt, womit Konsens �ber die wesentlichen Vertragspunkte bestanden habe und ein g�ltiger bedingter Vertrag vorliege. Mit der K�ndigung des Leasingvertrags durch den Leasingnehmer B.________ sei eine der in Ziffer 2 der Garantie- und R�cknahmevereinbarung vom 17. Januar 2008 genannten Bedingungen (vorzeitige K�ndigung) eingetreten, wodurch der R�ckkaufvertrag seine Wirkung entfaltet habe. Aus Anhang 1 vom 8./9. Juni 2009, wonach die Beschwerdegegnerin keine Fahrzeuge fr�hzeitig ohne Meldung an die Beschwerdef�hrerin zur�cknehmen d�rfe, sei zu schliessen, dass im Fall einer (vorzeitigen) Beendigung eines Leasingvertrags die R�ckgabe des Fahrzeugs vom Leasingnehmer direkt an die Beschwerdegegnerin vom Konsens der Parteien erfasst gewesen sei, ansonsten diese Klausel keinen Sinn ergeben w�rde. Durch die R�ckgabe des Audi RS6 von B.________ an die Beschwerdegegnerin sei diese folglich mit dem Willen der Beschwerdef�hrerin in den Besitz des Fahrzeugs gelangt, wodurch dieses gleichzeitig ins Eigentum der Beschwerdegegnerin �bergegangen sei. Rechtsgrund f�r den Eigentums�bergang sei die vom Konsens beider Parteien getragene R�cknahmeverpflichtung der Beschwerdegegnerin. Die Beschwerdef�hrerin habe im Gegenzug gegen�ber der Beschwerdegegnerin einen obligatorischen Anspruch auf Bezahlung des geschuldeten Kaufpreises erworben. Die mutmassliche Verletzung der in Anhang 1 vom 8./9. Juni 2009 statuierten Meldepflicht durch die Beschwerdegegnerin verm�ge nichts am zuvor erfolgten Bedingungseintritt und am Eigentums�bergang zu �ndern. Dasselbe gelte f�r die in der Vereinbarung vom 1./8. Juli 2010 enthaltene Klausel, wonach der Beschwerdegegnerin die Zahlungsbest�tigung sowie das L�schungsformular "Code 178 Halterwechsel verboten" erst nach Zahlungseingang zugestellt werden sollten.
 Die Vorinstanz hat zusammenfassend geschlossen, mit der R�ckgabe des Audi RS6 von B.________ an die Beschwerdegegnerin am 29. April 2011 sei das Fahrzeug ins Eigentum der Beschwerdegegnerin �bergegangen, weshalb diese im Zeitpunkt der Beschlagnahme vom 26. September 2011 die bessere sachenrechtliche Legitimation gehabt habe. In Anwendung von Art. 267 Abs. 5 StPO sei der Audi RS6 deshalb der Beschwerdegegnerin zuzusprechen und der Beschwerdef�hrerin eine Frist von 20 Tagen zur Geltendmachung ihrer Anspr�che im Zivilverfahren anzusetzen.
 4.2 Die Beschwerdef�hrerin r�gt einen Verstoss gegen Art. 267 Abs. 5 StPO (Beschwerde S. 8). Sie stellt das zwischen ihr und der Beschwerdegegnerin bestehende Vertragswerk eingehend dar (Beschwerde S. 10 ff.) und macht geltend, der �bergang des Eigentums an die Beschwerdegegnerin sei an verschiedene Bedingungen gekn�pft gewesen, insbesondere an die Meldung der Fahrzeugr�cknahme, an die erfolgte R�ckzahlung und an die Zustellung des L�schungsformulars "Code 178 Halterwechsel verboten" (Beschwerde S. 14 ff.). Weil diese Bedingungen nicht eingetreten seien, sei das Eigentum am Audi RS6 mit der �bergabe des Fahrzeugs von B.________ an die Beschwerdegegnerin nicht auf diese �bergegangen, sondern bei ihr verblieben (Kaufvertrag vom 10. Februar 2010). Dementsprechend habe die Vorinstanz Art. 267 Abs. 5 StPO verletzt, indem sie den Audi RS6 vorl�ufig der Beschwerdegegnerin zugesprochen und ihr eine Frist von 20 Tagen zur Anhebung einer Zivilklage gesetzt habe.
 4.3 Im Verfahren nach Art. 267 Abs. 5 StPO erfolgt keine endg�ltige Zuweisung des Gegenstands oder Verm�genswerts. Es ist deshalb kein ausgedehntes Beweisverfahren durchzuf�hren, und es ist keine ersch�pfende Abkl�rung der zivilrechtlichen Verh�ltnisse vorzunehmen. Mit der vorl�ufigen Zusprache nach Art. 267 Abs. 5 StPO werden einzig die Parteirollen in einem nachfolgenden Zivilprozess verteilt, ohne hierdurch dem Entscheid des erkennenden Zivilgerichts vorzugreifen (Bommer/Goldschmid, a.a.O.). Es besteht daher im Verfahren nach Art. 267 Abs. 5 StPO auch kein Anspruch auf Abnahme von Beweisen zum Nachweis des eigenen besseren Rechts. Die Fristansetzung verfolgt einzig den Zweck, das Strafgericht vor dem Vorwurf rechtswidriger Aush�ndigung zu sch�tzen, nicht aber, eine verbindliche Kl�rung der zivilrechtlichen Verh�ltnisse herbeizuf�hren; dies bildet vielmehr Aufgabe des Zivilgerichts (Bommer/Goldschmid, a.a.O., Art. 267 N. 20). Im Verfahren nach Art. 267 Abs. 5 StPO ist folglich einzig eine "Prima-facie-W�rdigung" der zivilrechtlichen Verh�ltnisse vorzunehmen.
 4.4 Nach dem Gesagten ist deshalb die R�ge der Beschwerdef�hrerin, die Vorinstanz habe sich nicht mit s�mtlichen entscheiderheblichen Gesichtspunkten auseinandergesetzt und hierdurch ihren Anspruch auf rechtliches Geh�r gem�ss Art. 29 Abs. 2 BV missachtet (vgl. Beschwerde S. 19 und 21), nicht stichhaltig.
 Auch in der Sache h�lt der angefochtene Entscheid der bundesgerichtlichen �berpr�fung stand. Umstritten ist vorliegend insbesondere die Auslegung der "R�ckkaufsverpflichtung" gem�ss Ziffer 2 der Garantie- und R�cknahmevereinbarung vom 17. Januar 2008 in Verbindung mit der als Zusatz hierzu vereinbarten sofortigen Meldepflicht gem�ss Anhang 1 vom 8./9. Juni 2009. Strittig ist weiter die rechtliche Bedeutung des L�schungsformulars "Code 178 Halterwechsel verboten" in der Vereinbarung vom 1./8. Juli 2010.
 Die detaillierte Auslegung der verschiedenen Vertragsklauseln ist - auf entsprechende Klage hin - im Rahmen der verbindlichen Kl�rung der zivilrechtlichen Verh�ltnisse durch das Zivilgericht vorzunehmen. Dass die Vorinstanz bei ihrem vorl�ufigen Entscheid �ber die beschlagnahmten Gegenst�nde und Verm�genswerte prima facie die Beschwerdegegnerin als die besser legitimierte Partei eingestuft hat, ist nicht zu beanstanden. Wie im angefochtenen Entscheid dargelegt, hat der Leasingnehmer B.________ nach seiner vorzeitigen K�ndigung des Leasingvertrags am 28. M�rz 2011 den Audi RS6 am 29. April 2011 der Beschwerdegegnerin zur�ckgegeben, womit diese in den Besitz des Autos gelangt ist. Gest�tzt auf die Eigentumsvermutung nach Art. 930 ZGB und unter Ber�cksichtigung der zwischen der Beschwerdef�hrerin und der Beschwerdegegnerin vereinbarten R�ckkaufsverpflichtung konnte die Vorinstanz ohne Bundesrechtsverletzung das Fahrzeug vorl�ufig der Beschwerdegegnerin zusprechen und der Beschwerdef�hrerin eine Frist von 20 Tagen zur Anhebung einer Zivilklage ansetzen.
 Die Beschwerde ist somit abzuweisen, soweit darauf einzutreten ist. Mit dem Entscheid in der Sache wird das Gesuch, der Beschwerde die aufschiebende Wirkung zu erteilen, gegenstandslos. Bei diesem Ausgang des Verfahrens wird die Beschwerdef�hrerin kostenpflichtig (vgl. Art. 66 Abs. 1 BGG). Sie hat der Beschwerdegegnerin f�r das bundesgerichtliche Verfahren eine angemessene Parteientsch�digung zu bezahlen (vgl. Art. 68 Abs. 2 BGG).


type: contracts

text:
 Αριθ . L 382/30 Επίσημη Εφημερίδα των Εύρωπαϊκών Κοινοτήτων 31 . 12 . 82
 ΑΠΟΦΑΣΗ αριθ. 1 /82 ΤΗΣ ΜΙΚΤΗΣ ΕΠΙΤΡΟΠΗΣ
 τής 16ης Σεπτεμβρίου 1982
 περί τροποποιήσεως, όσον άφορα τήν κλάση 84.59, coO πίνακα A πού προσαρτάται στό
 πρωτόκολλο άριθ. 3 περί καθορισμού τής έννοιας «καταγόμενα προϊόντα» καί περί των μεθόδων
 διοικητικής συνεργασίας
 H ΜΙΚΤΗ ΕΠΙΤΡΟΠΗ , ένάρξε,ος τών προμηθειών καί ότι ένδείκνυται νά παρα
 σχεθεί νομική διασφάλιση ύπ' αύτές τίς συνθήκες- ότι,
 "Εχοντας υπόψη : συνεπώς, είναι άναγκαΐο νά επεκταθεί ή ισχύς της παρεκ
 κλίσεως καλύπτοντας τίς περιόδους αύτές,
 τή συμφωνία μεταξύ της Ευρωπαϊκής Οικονομικής Κοι
 νότητας καί τής Δημοκρατίας τής ' Ισλανδίας, πού ύπε
 γράφη στίς Βρυξέλλες στίς 22 ' Ιουλίου 1972, ΑΠΟΦΑΣΙΖΕΙ :
 τό πρωτόκολλο άριθ. 3 περί καθορισμού τής έννοιας
 « καταγόμενα προϊόντα » καί περί τών μεθόδων διοικητι Αρθρο ]
 κής συνεργασίας, τό όποιο καλείται στό έξης πρωτό
 κολλο άριθ . 3 , καί ιδίως τό άρθρο 28, Στόν πίνακα A πού προσαρτάται στό πρωτόκολλο
 άριθ. 3 , ώς αύτό έχει ύπό τήν παρούσα μορφή του, ή άκό
 Εκτιμώντας : λουθη ύποσημείωση άντικαθιστά τήν ύποσημείωση πού
 άναφέρετΓ,ι στήν κλάση 84.59 :
 ότι ή υποσημείωση περι παρεκκλίσεως, για τα στοιχεία
 πυρηνικών καυσίμων, άπό τούς κανόνες καταγωγής πού « Οί διατάξεις αύτές δέν θά ισχύουν γιά τά στοιχεία
 έφαρμόζονται στά έμπορεύματα τού κεφαλαίου 84 τής καυσίμων της κλάσεως 84.59 έως τίς 31 Δεκεμβρίου
 1988 .»
 'Ονοματολογίας τού Συμβουλίου Τελωνειακής Συνεργα
 σίας (ΟΣΤΣ), ή όποία περιλαμβάνεται στόν πίνακα A τοϋ
 πρωτοκόλλου άριθ. 3 , ισχύει μόνον μέχρι τίς 31 Δεκεμ
 βρίου 1984' ότι δεδομένου ότι τά στοιχεία πυρηνικών Αρθρο 2
 καυσίμων, τά όποια άναφέρονται στήν κλάση 84.59 καί
 παράγονται άπό μή καταγόμενο έμπλουτισμένο στήν
 Κοινότητα ούράνιο, δέν πληρούν πρός τό παρόν τίς βασι Ή παρούσα άπόφαση τίθεται σέ ισχύ τήν 1η 'Οκτωβρίου
 1982 .
 κές άπαιτήσεις τών κανόνων καταγωγής πού έφαρμόζο
 νται στά έμπορεύματα τού κεφαλαίου 84 καί ούτε προ
 βλέπεται ότι θά τίς πληρούν στό έγγύς μέλλον, καθίστα
 ται άναγκαία ή περαιτέρω έπέκταση τής ισχύος τών Εγινε στίς Βρυξέλλες, στίς 16 Σεπτεμβρίου 1982 .
 παρεκκλίσεων γιά ορισμένο χρονικό διάστημα '
 Γιά τή Μικτή Επιτροπή
 ότι οί συμβάσεις, στή βιομηχανία πυρηνικών καυσίμων,
 ισχύουν γιά μακρές χρονικές περιόδους' ότι ή έναρξη τής O Πρόεδρος
 ισχύος τών συμβάσεων αύτών προηγείται σημαντικά της Pierre DUCHATEAU


type: legislation

text:
 27.9.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 L 259/3
 KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) Nr. 879/2012
 af 26. september 2012
 om tildelingskoefficienten for udstedelse af de importlicenser, der er ansøgt om fra 8. til 14. september 2012 for sukkerprodukter under visse toldkontingenter, og suspension af indsendelse af ansøgninger om sådanne licenser
 EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
 under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
 under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 af 22. oktober 2007 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om særlige bestemmelser for visse landbrugsprodukter (fusionsmarkedsordningen) (1),
 under henvisning til Kommissionens forordning (EF) nr. 1301/2006 af 31. august 2006 om fælles regler for administration af toldkontingenter for import af landbrugsprodukter på grundlag af en importlicensordning (2), særlig artikel 7, stk. 2,
 under henvisning til Kommissionens forordning (EF) nr. 891/2009 af 25. september 2009 om åbning og forvaltning af visse fællesskabstoldkontingenter for sukker (3), særlig artikel 5, stk. 2, og
 ud fra følgende betragtninger:
 (1)
 De mængder, der er ansøgt om i de licensansøgninger, som er indsendt til myndighederne fra 8. til 14. september 2012 i henhold til forordning (EF) nr. 891/2009, overstiger den disponible mængde under løbenummer 09.4317, 09.4318, 09.4319, 09.4320 og 09.4321.
 (2)
 Under disse omstændigheder bør der i henhold til forordning (EF) nr. 1301/2006 fastsættes en tildelingskoefficient for den licens, der skal udstedes for løbenummer 09.4317, 09.4318, 09.4319, 09.4320 og 09.4321. Indsendelse af yderligere ansøgninger for det pågældende løbenummer bør i henhold til forordning (EF) nr. 891/2009 suspenderes indtil produktionsårets udgang —
 VEDTAGET DENNE FORORDNING:
 Artikel 1
 1. De mængder, der er ansøgt om importlicenser for efter forordning (EF) nr. 891/2009 fra 8. til 14. september 2012, multipliceres med den tildelingskoefficient, som er fastsat i bilaget til denne forordning.
 2. Indsendelse af yderligere licensansøgninger, der svarer til de i bilaget anførte løbenumre, suspenderes indtil udgangen af produktionsåret 2012/13.
 Artikel 2
 Denne forordning træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
 Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
 Udfærdiget i Bruxelles, den 26. september 2012.
 På Kommissionens vegne For formanden
 José Manuel SILVA RODRÍGUEZ
 Generaldirektør for landbrug og udvikling af landdistrikter
 (1) EUT L 299 af 16.11.2007, s. 1.
 (2) EUT L 238 af 1.9.2006, s. 13.
 (3) EUT L 254 af 26.9.2009, s. 82.
 BILAG
 »CXL-indrømmelsessukker«
 Produktionsåret 2012/13
 Ansøgninger indsendt fra 8.9.2012 til 14.9.2012
 Løbenummer
 Land
 Tildelingskoefficient
 (%)
 Yderligere ansøgninger
 09.4317
 Australien
 14,285714
 Suspenderet
 09.4318
 Brasilien
 12,292758
 Suspenderet
 09.4319
 Cuba
 33,333333
 Suspenderet
 09.4320
 Alle tredjelande
 4,000003
 Suspenderet
 09.4321
 Indien
 9,090909
 Suspenderet
 »Balkan-sukker«
 Produktionsåret 2012/13
 Ansøgninger indsendt fra 8.9.2012 til 14.9.2012
 Løbenummer
 Type
 Tildelingskoefficient
 (%)
 Yderligere ansøgninger
 09.4324
 Albanien
 —
 09.4325
 Bosnien-Hercegovina
 (1)
 09.4326
 Serbien
 (1)
 09.4327
 Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien
 —
 09.4328
 Kroatien
 (1)
 —
 Ikke relevant: Kommissionen har ikke modtaget licensansøgninger.
 »Undtagelsesvis import af sukker og import af industrisukker«
 Produktionsåret 2012/13
 Ansøgninger indsendt fra 8.9.2012 til 14.9.2012
 Løbenummer
 Type
 Tildelingskoefficient
 (%)
 Yderligere ansøgninger
 09.4380
 Undtagelsesvis import
 —
 09.4390
 Import af industrisukker
 (2)
 —
 Ikke relevant: Kommissionen har ikke modtaget licensansøgninger.
 (1) Ikke relevant: De ansøgte mængder overstiger ikke de disponible mængder, og ansøgningerne imødekommes fuldt ud.
 (2) Ikke relevant: De ansøgte mængder overstiger ikke de disponible mængder, og ansøgningerne imødekommes fuldt ud.


text:
 30.7.2015
 RO
 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
 L 202/3
 DECIZIA NR. 161/2014 A COMITETULUI MIXT AL SEE
 din 25 septembrie 2014
 de modificare a anexei I (Chestiuni veterinare și fitosanitare) la Acordul privind SEE [2015/1229]
 COMITETUL MIXT AL SEE,
 având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European („Acordul privind SEE”), în special articolul 98,
 întrucât:
 (1)
 Regulamentul (UE) nr. 630/2013 al Comisiei din 28 iunie 2013 de modificare a anexelor la Regulamentul (CE) nr. 999/2001 al Parlamentului European și al Consiliului de stabilire a unor reglementări pentru prevenirea, controlul și eradicarea anumitor forme transmisibile de encefalopatie spongiformă (1) trebuie încorporat în Acordul privind SEE.
 (2)
 Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 631/2013 al Comisiei din 28 iunie 2013 de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 546/2006 și de punere în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 233/2012 (2) trebuie încorporat în Acordul privind SEE.
 (3)
 Regulamentul (UE) nr. 631/2013 abrogă Regulamentul (CE) nr. 546/2006 al Comisiei din 31 martie 2006 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 999/2001 al Parlamentului European și al Consiliului în ceea ce privește programele naționale de combatere a scrapiei și garanțiile suplimentare, de derogare de la anumite cerințe ale Deciziei 2003/100/CE și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1874/2003 (3) și Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 233/2012 al Comisiei din 16 martie 2012 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 999/2001 al Parlamentului European și al Consiliului în ceea ce privește aprobarea programului național modificat de combatere a scrapiei din Danemarca (4), care sunt încorporate în Acordul privind SEE și care, prin urmare, trebuie eliminate din acest acord.
 (4)
 Prezenta decizie se referă la legislația privind chestiunile veterinare. Legislația privind aceste chestiuni nu se aplică Liechtensteinului atât timp cât aplicarea Acordului dintre Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind comerțul cu produse agricole se extinde și la Liechtenstein, astfel cum se specifică în adaptările sectoriale ale anexei I la Acordul privind SEE. Prezenta decizie nu se aplică, așadar, Liechtensteinului.
 (5)
 Prin urmare, anexa I la Acordul privind SEE trebuie modificată în consecință,
 ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
 Articolul 1
 În anexa I la Acordul privind SEE, capitolul I se modifică după cum urmează:
 1.
 În partea 7.1, la punctul 12 [Regulamentul (CE) nr. 999/2001 al Parlamentului European și al Consiliului] se adaugă următoarea liniuță:
 „—
 32013 R 0630: Regulamentul (UE) nr. 630/2013 al Comisiei din 28 iunie 2013 (JO L 179, 29.6.2013, p. 60).”
 2.
 În partea 7.1 punctul 12 [Regulamentul (CE) nr. 999/2001 al Parlamentului European și al Consiliului] se adaugă următorul text:
 „I.
 În anexa VIII capitolul A secțiunea A, la punctul 3.2 se adaugă următorul text:
 «—
 Norvegia.»”
 3.
 În partea 7.2, textul de la punctele 27 [Regulamentul (CE) nr. 546/2006 al Comisiei] și 58 [Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 233/2012 al Comisiei] se elimină.
 Articolul 2
 Textele Regulamentului (UE) nr. 630/2013 și ale Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 631/2013 în limbile islandeză și norvegiană, care urmează să fie publicate în suplimentul SEE la Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, sunt autentice.
 Articolul 3
 Prezenta decizie intră în vigoare la 26 septembrie 2014, cu condiția să se fi efectuat toate notificările prevăzute la articolul 103 alineatul (1) din Acordul privind SEE (5).
 Articolul 4
 Prezenta decizie se publică în secțiunea SEE și în suplimentul SEE ale Jurnalului Oficial al Uniunii Europene.
 Adoptată la Bruxelles, 25 septembrie 2014.
 Pentru Comitetul mixt al SEE
 Președintele
 Kurt JÄGER
 (1) JO L 179, 29.6.2013, p. 60.
 (2) JO L 179, 29.6.2013, p. 84.
 (3) JO L 94, 1.4.2006, p. 28.
 (4) JO L 78, 17.3.2012, p. 13.
 (5) Nu au fost semnalate obligații constituționale.


text:
 10.1.2009
 PT
 Jornal Oficial da União Europeia
 C 6/45
 Despacho do Tribunal da Função Pública (Primeira Secção) de 4 de Novembro de 2008 — Marcuccio/Comissão
 (Processo F-133/06) (1)
 (Função pública - Funcionários - Pedido de restituição de bens pessoais - Decisão de indeferimento da reclamação numa língua que não a língua materna do funcionário - Recurso intempestivo - Inadmissibilidade manifesta)
 (2009/C 6/90)
 Língua do processo: italiano
 Partes
 Recorrente: Luigi Marcuccio (Tricase, Itália) (Representante: G. Cipressa, advogado)
 Recorrida: Comissão das Comunidades Europeias (Representantes: J. Currall e C. Berardis-Kayser, agentes, assistidos por A. Dal Ferro, advogado)
 Objecto do processo
 Por um lado, anulação da decisão da Comissão que indeferiu o pedido do recorrente de lhe entregar, no seu domicilio actual, bens anteriormente deixados na residência de serviço que lhe foi atribuída em Angola e, por outro, um pedido de indemnização.
 Parte decisória do despacho
 1.
 O recurso é julgado manifestamente inadmissível.
 2.
 L. Marcuccio é condenado nas despesas.
 (1) JO C 223 de 22.9.2007, p. 18.


text:
 GA
 Iris Oifigiúil an Aontais Eorpaigh
 C 202/278
 PRÓTACAL (Uimh. 11)
 MAIDIR LE hAIRTEAGAL 42 DEN CHONRADH AR AN AONTAS EORPACH
 TÁ NA hARDPHÁIRTITHE CONARTHACHA,
 AG COIMEÁD I gCUIMHNE DÓIBH an gá chun forálacha an dara fomhír d'Airteagal 42(2) den Chonradh ar an Aontas Eorpach a chur chun feidhme go hiomlán,
 AG COIMEÁD I gCUIMHNE DÓIBH nach ndéanfaidh beartas an Aontais i gcomhréir le hAirteagal 42 dochar do cháilíocht shonrach beartais slándála agus cosanta Ballstát áirithe, agus go n-urramóidh sé na hoibleagáidí a chineann ó Chonradh an Atlantaigh Thuaidh i gcás Ballstáit áirithe a mheasann go bhfuil a gcomhchosaint bainte amach acu in ECAT, agus go mbeidh sé ag luí leis an gcomhbheartas slándála agus cosanta arna bhunú sa chreat sin,
 TAR ÉIS COMHAONTÚ ar na forálacha seo a leanas, a chuirfear i gceangal leis an gConradh ar an Aontas Eorpach agus leis an gConradh ar Fheidhmiú an Aontais Eorpaigh:
 Tarraingeoidh an tAontas Eorpach suas, i dteannta le hAontas Iarthar na hEorpa, socruithe maidir le comhar feabhsaithe eatarthu.


text:
 |
 52010PC0227
 Proposta għal regolament tal-Kunsill (UE) Nru.../2010 li jemenda r-Regolament (KE) Nru 1412/2006 dwar ċerti miżuri restrittivi fir-rigward tal-Libanu EN (ippreżentata b’mod konġunt mill-Kummissjoni u r-Rappreżentant Għoli tal-Unjoni għall-Affarijiet Barranin u l-Politika ta' Sigurtà) /* KUMM/2010/0227 finali - NLE 2010/0126 */
 [pic] | KUMMISSJONI EWROPEA |Brussel 12.5.2010KUMM(2010)227 finali2010/0126 (NLE)Proposta għalREGOLAMENT TAL-KUNSILL (UE) Nru.../2010li jemenda r-Regolament (KE) Nru 1412/2006 dwar ċerti miżuri restrittivi fir-rigward tal-LibanuEN(ippreżentata b’mod konġunt mill-Kummissjoni u r-Rappreżentant Għoli tal-Unjonigħall-Affarijiet Barranin u l-Politika ta' Sigurtà)MEMORANDUM TA’ SPJEGAZZJONI1. Ir-Regolament tal-Kunsill (KE) Nru 1412/2006, kif l-aħħar emendat bir-Regolament tal-Kunsill (KE) Nru 690/2007, jimponi ċerti miżuri restrittivi fil-konfront tal-Libanu skont il-Pożizzjoni Komuni 2006/625/PESK u r-Riżoluzzjoni 1701 (2006) tal-Kunsill tas-Sigurtà tan-NU.2. Huwa wkoll xieraq li r-Regolament (KE) Nru 1412/2006 jiġi armonizzat mal-iżviluppi riċenti fil-prattika tas-sanzjonijiet fir-rigward tal-identifikazzjoni tal-awtoritajiet kompetenti, ir-responsabbiltà għal ċertu ksur.3. Biex titħares iċ-ċarezza, dawk l-Artikoli li għalihom għandhom isiru emendi għandhom jerġgħu jiġu ppubblikati sħaħ.4. 2010/0126 (NLE)Proposta għalREGOLAMENT TAL-KUNSILL (UE) Nru.../2010li jemenda r-Regolament (KE) Nru 1412/2006 dwar ċerti miżuri restrittivi fir-rigward tal-LibanuIL-KUNSILL TAL-UNJONI EWROPEA,Wara li kkunsidraw it-Trattat dwar il-Funzjonament tal-Unjoni Ewropea, u b'mod partikolari l-Artikolu 215(1) tiegħu,Pożizzjoni Komuni tal-Kunsill 2006/625/PESK tal-15 ta' Settembru 2006 dwar projbizzjoni fuq il-bejgħ jew il-forniment ta' armi u materjal relatat u dwar il-provvista ta' servizzi relatati lil entitajiet jew individwi fil-Libanu skont il-Riżoluzzjoni tal-Kunsill tas-Sigurtà 1701 (2006) tan-NU[1],Wara li kkunsidra l-proposta konġunta mir-Rappreżentant Għoli tal-Unjoni għall-Affarijiet Barranin u l-Politika ta' Sigurtà u l-Kummissjoni,Billi:5. Ir-Regolament tal-Kunsill (KE) 1412/2006 tal-25 ta' Settembru 2006 li jirrigwarda ċerti miżuri ristrettivi fir-rigward tal-Libanu[2] jipprojbixxi l-provvista ta' ċerta assistenza teknika, il-finanzjament u l-assistenza finanzjarja lil xi ħadd fil-Libanu jew għall-użu fil-Libanu, f'konformità mal-Pożizzjoni Komuni 2006/625/CFSP.6. Huwa wkoll xieraq li r-Regolament (KE) Nru 1412/2006 jiġi armonizzat mal-iżviluppi riċenti fil-prattika tas-sanzjonijiet fir-rigward tal-identifikazzjoni tal-awtoritajiet kompetenti, ir-responsabbiltà għal ċertu ksur. Għal fini taċ-ċarezza, dawk l-Artikoli li għalihom għandhom isiru emendi għandhom jerġgħu jiġu ppubblikati sħaħ,ADOTTA DAN IR-REGOLAMENT:Artikolu 1Ir-Regolament (KE) Nru 1412/2006 huwa emendat kif ġej:(1) Jiddaħħal l-Artikolu 2a li ġej:"L-Artikolu 2aIl-projbizzjoni stabbilita fil-paragrafu (b) tal-Artikolu 2 ma għandhiex twassal għal responsabbiltà ta’ ebda xorta fuq in-naħa tal-persuni fiżiċi u ġuridiċi, entitajiet u korpi li pprovdew finanzjament jew assistenza finanzjarja, jekk huma ma kienux jafu, u ma kellhom ebda raġuni valida li jissuspettaw, li l-azzjonijiet tagħhom kienu se jmorru kontra din il-projbizzjoni.”(2) L-Artikolu 3 huwa sostitwit b’dan li ġej:"Artikolu 31. B’deroga mill-Artikolu 2, l-awtoritajiet kompetenti fl-Istati Membri, kif indikat fis-siti tal-internet elenkati fl-Anness, jistgħu jawtorizzaw, wara li tkun saret notifiika minn qabel lill-Gvern tal-Libanu u l-UNIFIL, u taħt dawn il-kundizzjonijiet kif iqisu xieraq:(a) il-provvista lil kwalunkwe persuna naturali jew legali, entità jew korp fil-Libanu barra l-forzi armati jew lir-Repubblika Lebaniża jew lill-UNIFIL, ta' assistenza teknika, il-finanzjament u l-assistenza finanzjarja relatati mal-armi jew ma' materjal relatat li huma fl-użu jew għall-użu fil-Libanu, sakemm:(i) is-servizzi ma għandhomx jiġu provduti, direttament jew indirettament, lil kwalunkwe milizja li għaliha ntalab id-diżarm mill-Kunsill tas-Sigurtà tan-NU fir-Riżoluzzjonijiet tiegħu 1559 (2004) u and 1680 (2006),(ii) l-awtorizzazzjonijiet jingħataw fuq bażi ta' każ b'każ, u(iii) il-Gvern tal-Libanu jew l-UNIFIL awtorizzaw f'kull każ il-provvista lill-persuna, lill-entità jew korp ikkonċernat tas-servizzi kkonċernati. Jekk il-Gvern tal-Libanu jew l-UNIFIL jawtorizzaw provvista speċifika jew trasferiment ta' persuna, entità ta' armi speċifika jew materjal relatata dik l-awtorizzazzjoni tista' tiġi kkunsidrata li qed tawtorizza l-provvista lil dik il-persuna, entità jew korp il-provvista ta' assistenza teknika relatata mal-provvista, il-manifattura, il-manutenzjoni u l-użu tal-oġġetti kkonċernata;(b) Il-provvista lill-forzi armati tar-Repubblika Lebaniża ta' assistenza relatata ma' attivitajiet militari u ma' armi u materjal relatat, u ta' finanzjament u assistenza finanzjarja relatati mal-attivitajiet militari, sakemm il-Gvern tal-Libanu ma jqajjem l-ebda oġġezzjoni fi żmien erbatax-il (14) jum wara li jirċievi n-notifika.2. B’deroga mill-Artikolu 2, l-awtoritajiet kompetenti fl-Istati Membri, kif indikat fis-siti tal-internet elenkati f'dan l-Anness, jistgħu jawtorizzaw, taħt dawn il-kundizzjonijiet kif iqisu xieraq:(a) il-provvista ta' assistenza teknika relatata mal-attivitajiet militari u mal-armi jew materjal relatat, sakemm:(i) l-oġġetti li għalihom tirrelata l-assistenza qed jintużaw u se jiġu użati mill-UNIFIL fit-twettieq tal-missjoni tagħha, u(ii) is-servizzi huma provduti lill-forzi armati li huma jew li se jkunu parti mill-UNIFIL;(b) il-provvista ta' assistenza teknika relatata mal-attivitajiet militari u mal-armi jew materjal relatat, sakemm:(i) l-iffinanzjar jew l-assistenza finanzjarja huma provduti lill-UNIFIL, lill-forzi armati ta' Stat li jipprovdi truppi lill-UNIFIL, jew lil awtorità pubblikali hija inkarigata mill-akkwist pubbliku għall-forzi armati ta' tali stat, u(ii) l-armi jew materjal relatat jiġu akkwistati għall-fini ta' użu mill-UNIFIL jew mill-forzi armati tal-Istat konċernat assenjat lill-UNIFIL.3. L-awtoritajiet kompetenti fl-Istati Membri, kif indikat fis-siti tal-internet elenkati fl-Anness, jistgħu biss jikkonċedu l-awtorizzazzjonijiet imsemmija fil-paragrafi 1 u 2 qabel l-attività li jkunu qegħdin jiġu mitluba għaliha.4. L-Istati Membri għandhom jinfurmaw lill-Istati Membri l-oħra u lill-Kummissjoni dwar kull awtorizzazzjoni mogħtija taħt il-paragrafu 1.”(3) Jiddaħħal l-Artikolu 6a li ġej:"L-Artikolu 6a1. L-Istati Membri għandhom jaħtru l-awtoritajiet kompetenti msemmija fl-Artikolu 3 u jidentifikawhom fis-siti tal-internet elenkati fl-Anness. L-Istati Membri għandhom jinnotifikaw lill-Kummissjoni bi kwalunkwe tibdil fl-indirizzi tas-siti tal-internet tagħhom elenkati fl-Anness qabel tali tibdil jidħlu fis-seħħ.2. L-Istati Membri għandhom jgħarrfu lill-Kummissjoni bl-awtoritajiet kompetenti tagħhom, inkluż id-dettalji ta' kuntatt tagħhom, sal-15 ta' Lulju 2010 u għandhom jgħarrfuha b'kull emenda sussegwenti.”(4) L-Anness huwa sostitwit bit-test fl-Anness ma' dan ir-Regolament.Artikolu 2Dan ir-Regolament għandu jidħol fis-seħħ fit-tielet jum wara dak tal-pubblikazzjoni tiegħu fil- Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea .Dan ir-Regolament għandu jorbot fl-intier tiegħu u japplika direttament fl-Istati Membri kollha.Magħmul fi Brussell, [...]Għall-KunsillIl-President [...]ANNESS“ANNESSIs-siti tal-internet li jipprovdu tagħrif dwar l-awtoritajiet kompetenti msemmija fl-Artikoli 3, u l-indirizzi għan-notifiki lill-Kummissjoni Ewropea(għandha timtela mill-Istati Membri)IL-BELĠJUIL-BULGARIJAIR-REPUBBLIKA ĊEKAID-DANIMARKAIL-ĠERMANJAL-ESTONJAL-IRLANDAIL-GREĊJASPANJAFRANZAL-ITALJAĊIPRUIL-LATVIJAIL-LITWANJAIL-LUSSEMBURGUL-UNGERIJAMALTAL-OLANDAL-AWSTRIJAIL-POLONJAIL-PORTUGALLIR-RUMANIJAIS-SLOVENJAIS-SLOVAKKJAIL-FINLANDJAL-IŻVEZJAIR-RENJU UNITIndirizz għan-notifiki lill-Kummissjoni Ewropea:Il-Kummissjoni EwropeaDĠ Relazzjonijiet EsterniDirettorat A. Pjattaforma ta’ Kriżi u Kordinazzjoni tal-Politika fir-rigward tal-Politika Barranija u ta' Sigurtà KomuniUnità A2. Ġestjoni tal-Kriżi u Kostruzzjoni tal-PaċiCHAR 12/106B-1049 Brussell (Il-Belġju)Indirizz tal-posta elettronika: relex-sanctions@ec.europa.euTel. (32 2) 295 55 85Faks: (32 2) 299 08 73”[1] ĠU L 253, 16.9.2006, p. 36.[2] ĠU L 267, 27.9.2006, p. 2.


text:
 28.8.2014
 HR
 Službeni list Europske unije
 L 256/20
 ODLUKA ZAJEDNIČKOG ODBORA EGP-A
 br. 44/2014
 od 8. travnja 2014.
 o izmjeni Priloga II. (Tehnički propisi, norme, ispitivanje i potvrđivanje) Sporazumu o EGP-u
 ZAJEDNIČKI ODBOR EGP-a,
 uzimajući u obzir Sporazum o Europskom gospodarskom prostoru („Sporazum o EGP-u”), a posebno njegov članak 98.,
 budući da:
 (1)
 Provedbenu uredbu Komisije (EU) br. 354/2013 od 18. travnja 2013. o izmjenama biocidnih proizvoda odobrenih u skladu s Uredbom (EU) br. 528/2012 Europskog parlamenta i Vijeća (1) treba uključiti u Sporazum o EGP-u.
 (2)
 Provedbenu uredbu Komisije (EU) br. 564/2013 od 18. lipnja 2013. o naknadama i pristojbama koje se plaćaju Europskoj agenciji za kemikalije u skladu s Uredbom (EU) br. 528/2012 Europskog parlamenta i Vijeća o stavljanju na raspolaganje na tržištu i uporabi biocidnih proizvoda (2) treba uključiti u Sporazum o EGP-u.
 (3)
 Prilog II. Sporazumu o EGP-u trebalo bi stoga na odgovarajući način izmijeniti,
 DONIO JE OVU ODLUKU:
 Članak 1.
 Nakon točke 12.nj (Provedbena uredba Komisije (EU) br. 1039/2013) poglavlja XV. Priloga II. Sporazumu o EGP-u umeću se sljedeće točke:
 „12.nk
 32013 R 0354: Provedbena uredba Komisije (EU) br. 354/2013 od 18. travnja 2013. o izmjenama biocidnih proizvoda odobrenih u skladu s Uredbom (EU) br. 528/2012 Europskog parlamenta i Vijeća (SL L 109, 19.4.2013., str. 4.).
 12.nl
 32013 R 0564: Provedbena uredba Komisije (EU) br. 564/2013 od 18. lipnja 2013. o naknadama i pristojbama koje se plaćaju Europskoj agenciji za kemikalije u skladu s Uredbom (EU) br. 528/2012 Europskog parlamenta i Vijeća o stavljanju na raspolaganje na tržištu i uporabi biocidnih proizvoda (SL L 167, 19.6.2013., str. 17.).”
 Članak 2.
 Tekstovi provedbenih uredbi (EU) br. 354/2013 i (EU) br. 564/2013 na islandskom i norveškom jeziku, koji se objavljuju u Dodatku o EGP-u Službenom listu Europske unije, vjerodostojni su.
 Članak 3.
 Ova Odluka stupa na snagu 9. travnja 2014., pod uvjetom da su sve obavijesti iz članka 103. stavka 1. Sporazuma o EGP-u podnesene (3), ili na dan stupanja na snagu Odluke Zajedničkog odbora EGP-a br. 225/2013 od 13. prosinca 2013. (4), ili na dan stupanja na snagu Odluke Zajedničkog odbora EGP-a br. 43/2014 od 4. travnja 2014. (5), ovisno o tome koji je datum kasniji.
 Članak 4.
 Ova se Odluka objavljuje u odjeljku o EGP-u i u Dodatku o EGP-u Službenom listu Europske unije.
 V Bruslju, 8. travnja 2014..
 Za Zajednički odbor EGP-a
 Predsjednik
 Gianluca GRIPPA
 (1) SL L 109, 19.4.2013., str. 4.
 (2) SL L 167, 19.6.2013., str. 17.
 (3) Ustavni zahtjevi nisu navedeni.
 (4) SL L 154, 22.5.2014., str. 22.
 (5) Vidjeti str. xxx ovog Službenog lista.


type: wikipedia

text:
Le phare de Peenemünde (en allemand : Leuchtturm Greifswalder Oie) est un phare actif situé sur un îlot artificiel à l'embouchure du Peenestrom dans l'Arrondissement de Poméranie-Occidentale-Greifswald (Mecklembourg-Poméranie-Occidentale), en Allemagne.
 Il est géré par la WSV de Stralsund .
 Histoire
 Le phare de Peenemünde, mis en service en 1954, se dresse sur une île artificielle en béton et pierre, dans l'embouchure du bras de mer Peenestrom séparant l'île d'Usedom du continent, près de l'île de Rügen. Il marque l'entrée sécurisée entre les hauts-fonds menant à Wolgast, le port et chantier naval de Peenemünde et vers la lagune de Szczecin. A la base de la tour se trouve une plate-forme d'amarrage pour les bateaux d'ingénierie de service. La tour a été entièrement rénovée en 2013.
 Description
 Le phare est une tour cylindrique en béton de de haut, avec une galerie et une lanterne, montée sur une base en béton. La tour est peinte en rouge avec une bande blanche au-dessus de la base et le toit de la lanterne est blanche. Son feu à occultations émet, à une hauteur focale de , un éclat blanc, rouge et vert d'une seconde, selon divers secteurs, par période de 6 secondes. Sa portée est de 9 milles nautiques (environ 17 km) pour le feu blanc, 6 milles nautiques (environ 11 km) pour le rouge et 5 milles nautiques (environ 9 km) pour le feu vert.
 Ce phare porte deux feux directionnels, l’un orienté nord-nord-ouest et l’autre ouest-nord-ouest.
 Identifiant : ARLHS : FED-189 - Amirauté : C2659 - NGA : 5968 .
 Caractéristiques du feu maritime
 Fréquence : 6 secondes (WRG)
 Lumière : 1 seconde
 Obscurité : 5 secondes
 Voir aussi
 Notes et références
 Lien connexe
 Liste des phares en Allemagne
 Liens externes
 Leuchttürme.net
 Lighthouses of Germany : Vorpommern
 Germany Liste ARLHS - Allemagne
 Deutschland - Online list of Light
 Peenemünde - Site Lightphotos.net
 Phare en Mecklembourg-Poméranie-Occidentale
 Phare du XXe siècle
 Phare de la mer Baltique


text:
(600) Musa – planetoida z pasa głównego asteroid okrążająca Słońce w ciągu 4 lat i 124 dni w średniej odległości 2,66 j.a. Została odkryta 14 czerwca 1906 roku w Taunton (Massachusetts) przez Joela Metcalfa. Nazwa planetoidy pochodzi od muz w mitologii greckiej. Przed jej nadaniem planetoida nosiła oznaczenie tymczasowe (600) 1906 UM.
 Zobacz też
 lista planetoid 1–1000
 lista ponumerowanych planetoid
 Bibliografia
 Linki zewnętrzne
 Planetoidy pasa głównego
 Nazwane planetoidy
 Obiekty astronomiczne odkryte w 1906


text:
 31.8.2016
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 L 234/10
 ROZPORZĄDZENIE WYKONAWCZE KOMISJI (UE) 2016/1440
 z dnia 30 sierpnia 2016 r.
 ustanawiające standardowe wartości w przywozie dla ustalania ceny wejścia niektórych owoców i warzyw
 KOMISJA EUROPEJSKA,
 uwzględniając Traktat o funkcjonowaniu Unii Europejskiej,
 uwzględniając rozporządzenie Parlamentu Europejskiego i Rady (UE) nr 1308/2013 z dnia 17 grudnia 2013 r. ustanawiające wspólną organizację rynków produktów rolnych oraz uchylające rozporządzenia Rady (EWG) nr 922/72, (EWG) nr 234/79, (WE) nr 1037/2001 i (WE) nr 1234/2007 (1),
 uwzględniając rozporządzenie wykonawcze Komisji (UE) nr 543/2011 z dnia 7 czerwca 2011 r. ustanawiające szczegółowe zasady stosowania rozporządzenia Rady (WE) nr 1234/2007 w odniesieniu do sektorów owoców i warzyw oraz przetworzonych owoców i warzyw (2), w szczególności jego art. 136 ust. 1,
 a także mając na uwadze, co następuje:
 (1)
 Rozporządzenie wykonawcze (UE) nr 543/2011 przewiduje – zgodnie z wynikami wielostronnych negocjacji handlowych Rundy Urugwajskiej – kryteria, na których podstawie Komisja ustala standardowe wartości dla przywozu z państw trzecich, w odniesieniu do produktów i okresów określonych w części A załącznika XVI do wspomnianego rozporządzenia.
 (2)
 Standardowa wartość w przywozie jest obliczana każdego dnia roboczego, zgodnie z art. 136 ust. 1 rozporządzenia wykonawczego (UE) nr 543/2011, przy uwzględnieniu podlegających zmianom danych dziennych. Niniejsze rozporządzenie powinno zatem wejść w życie z dniem jego opublikowania w Dzienniku Urzędowym Unii Europejskiej,
 PRZYJMUJE NINIEJSZE ROZPORZĄDZENIE:
 Artykuł 1
 Standardowe wartości celne w przywozie, o których mowa w art. 136 rozporządzenia wykonawczego (UE) nr 543/2011, są ustalone w załączniku do niniejszego rozporządzenia.
 Artykuł 2
 Niniejsze rozporządzenie wchodzi w życie z dniem jego opublikowania w Dzienniku Urzędowym Unii Europejskiej.
 Niniejsze rozporządzenie wiąże w całości i jest bezpośrednio stosowane we wszystkich państwach członkowskich.
 Sporządzono w Brukseli dnia 30 sierpnia 2016 r.
 W imieniu Komisji,
 za Przewodniczącego,
 Jerzy PLEWA
 Dyrektor Generalny ds. Rolnictwa i Rozwoju Obszarów Wiejskich
 (1) Dz.U. L 347 z 20.12.2013, s. 671.
 (2) Dz.U. L 157 z 15.6.2011, s. 1.
 ZAŁĄCZNIK
 Standardowe wartości w przywozie dla ustalania ceny wejścia niektórych owoców i warzyw
 (EUR/100 kg)
 Kod CN
 Kod państw trzecich (1)
 Standardowa wartość w przywozie
 0702 00 00
 MA
 168,9
 ZZ
 168,9
 0707 00 05
 TR
 179,1
 ZZ
 179,1
 0709 93 10
 TR
 133,1
 ZZ
 133,1
 0805 50 10
 AR
 137,6
 CL
 187,3
 TR
 156,0
 UY
 185,1
 ZA
 183,1
 ZZ
 169,8
 0806 10 10
 EG
 230,9
 TR
 127,5
 ZZ
 179,2
 0808 10 80
 AR
 120,9
 BR
 106,9
 CL
 155,3
 NZ
 131,3
 UY
 93,1
 ZA
 94,3
 ZZ
 117,0
 0808 30 90
 AR
 93,2
 CL
 103,1
 TR
 136,8
 ZA
 115,9
 ZZ
 112,3
 0809 30 10 , 0809 30 90
 TR
 130,6
 ZZ
 130,6
 (1) Nomenklatura krajów ustalona w rozporządzeniu Komisji (UE) nr 1106/2012 z dnia 27 listopada 2012 r. w sprawie wykonania rozporządzenia Parlamentu Europejskiego i Rady (WE) nr 471/2009 w sprawie statystyk Wspólnoty dotyczących handlu zagranicznego z państwami trzecimi, w odniesieniu do aktualizacji nazewnictwa państw i terytoriów (Dz.U. L 328 z 28.11.2012, s. 7). Kod „ZZ” odpowiada „innym pochodzeniom”.


text:
 8.5.2008
 ES
 Diario Oficial de la Unión Europea
 L 124/39
 DECISIÓN DEL COMITÉ MIXTO DEL EEE
 no 171/2007
 de 7 de diciembre de 2007
 por la que se modifica el anexo XXII (Derecho de sociedades) del Acuerdo EEE
 EL COMITÉ MIXTO DEL EEE,
 Visto el Acuerdo sobre el Espacio Económico Europeo, en la redacción dada al mismo por el Protocolo por el que se adapta el Acuerdo sobre el Espacio Económico Europeo, en lo sucesivo denominado «el Acuerdo», y, en particular, su artículo 98,
 Considerando lo siguiente:
 (1)
 El anexo XXII del Acuerdo fue modificado por la Decisión del Comité Mixto del EEE no 132/2007, de 26 de octubre de 2007 (1).
 (2)
 Debe incorporarse al Acuerdo el Reglamento (CE) no 610/2007 de la Comisión, de 1 de junio de 2007, que modifica el Reglamento (CE) no 1725/2003 por el que se adoptan determinadas Normas Internacionales de Contabilidad de conformidad con el Reglamento (CE) no 1606/2002 del Parlamento Europeo y del Consejo, en lo relativo a la Interpretación no 10 del Comité de Interpretaciones de las Normas Internacionales de Información Financiera (CINIIF) (2).
 (3)
 Debe incorporarse al Acuerdo el Reglamento (CE) no 611/2007 de la Comisión, de 1 de junio de 2007, que modifica el Reglamento (CE) no 1725/2003, por el que se adoptan determinadas Normas Internacionales de Contabilidad de conformidad con el Reglamento (CE) no 1606/2002 del Parlamento Europeo y del Consejo, en lo relativo a la Interpretación no 11 del Comité de Interpretaciones de las Normas Internacionales de Información Financiera (CINIIF) (3).
 DECIDE:
 Artículo 1
 En el punto 10ba [Reglamento (CE) no 1725/2003 de la Comisión] del anexo XXII del Acuerdo, se añaden los siguientes guiones:
 «—
 32007 R 0610: Reglamento (CE) no 610/2007 de la Comisión, de 1 de junio de 2007 (DO L 141 de 2.6.2007, p. 46),
 —
 32007 R 0611: Reglamento (CE) no 611/2007 de la Comisión, de 1 de junio de 2007 (DO L 141 de 2.6.2007, p. 49).».
 Artículo 2
 Los textos de los Reglamentos (CE) no 610/2007 y (CE) no 611/2007 en lenguas islandesa y noruega, que se publicarán en el Suplemento EEE del Diario Oficial de la Unión Europea, son auténticos.
 Artículo 3
 La presente Decisión entrará en vigor 20 días después de su adopción, siempre que se hayan transmitido al Comité Mixto del EEE todas las notificaciones previstas en el artículo 103, apartado 1, del Acuerdo (4).
 Artículo 4
 La presente Decisión se publicará en la sección EEE y en el Suplemento EEE del Diario Oficial de la Unión Europea.
 Hecho en Bruselas, el 7 de diciembre de 2007.
 Por el Comité Mixto del EEE
 El Presidente
 Stefán Haukur JÓHANNESSON
 (1) DO L 100 de 10.4.2008, p. 1.
 (2) DO L 141 de 2.6.2007, p. 46.
 (3) DO L 141 de 2.6.2007, p. 49.
 (4) No se han indicado preceptos constitucionales.