text:
 3.12.2020
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 406/43
 РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) 2020/1823 НА КОМИСИЯТА
 от 2 декември 2020 година
 за изменение на Регламент (ЕС) No 234/2011 за прилагане на Регламент (ЕО) No 1331/2008 на Европейския парламент и на Съвета за установяване на обща разрешителна процедура за добавките в храните, ензимите в храните и ароматизантите в храните
 (текст от значение за ЕИП)
 ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
 като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
 като взе предвид Регламент (ЕО) No 1331/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 г. за установяване на обща разрешителна процедура за добавките в храните, ензимите в храните и ароматизантите в храните (1), и по-специално член 9, параграф 1 от него,
 като има предвид, че:
 (1)
 В Регламент (ЕО) No 1331/2008 са уредени процедурните правила за актуализацията на списъците с вещества, чието предлагане на пазара е разрешено в Съюза съгласно Регламент (ЕО) No 1333/2008 на Европейския парламент и на Съвета (2), Регламент (ЕО) No 1332/2008 на Европейския парламент и на Съвета (3) и Регламент (ЕО) No 1334/2008 на Европейския парламент и на Съвета (4) („секторните законодателни актове в областта на храните“).
 (2)
 Регламент (ЕС) No 234/2011 на Комисията (5) урежда съдържанието, изготвянето и представянето на заявления за актуализация на списъците на Съюза в съответствие с всеки отделен секторен законодателен акт в областта на храните. В посочения регламент се предвиждат подробни правила за проверка на валидността на заявленията за добавки в храните, ензими в храните и ароматизанти в храните, както и за вида информация, която трябва да бъде включена в становището на Европейския орган по безопасност на храните („Органа“).
 (3)
 С Регламент (ЕС) 2019/1381 на Европейския парламент и на Съвета (6) бяха изменени Регламент (ЕО) No 178/2002 (7) и Регламент (ЕО) No 1331/2008. Целта на тези изменения беше да се увеличи прозрачността и устойчивостта на оценката на ЕС на риска във всички области на хранителната верига, в които Органът предоставя научна оценка на риска, включително в областта на добавките в храните, ензимите в храните и ароматизантите в храните.
 (4)
 По отношение на пускането на пазара на добавки в храните, ензими в храните и ароматизанти в храните и на хранителни съставки с ароматични свойства за влагане във или върху храни, с изменението на Регламент (ЕО) No 178/2002 бяха въведени нови разпоредби, наред с другото, относно предоставянето от служителите на Органа, по искане на потенциален заявител, на общи съвети преди подаването на заявление, относно задължението за уведомяване за изследвания, възложени или проведени от стопанските субекти в подкрепа на заявлението, както и относно последиците от неспазването на това задължение. С него също така бяха въведени разпоредби относно публичното оповестяване от Органа, на ранен етап от процеса на оценка на риска, на всички научни данни, изследвания и друга информация в подкрепа на заявленията, с изключение на поверителна информация, последвано от консултация с трети страни. С измененията се определят също специфични процедурни изисквания по отношение на подаването на искания за поверителност и оценяването им от Органа, във връзка с информация, предоставена от заявител, когато Комисията изисква становището на Органа.
 (5)
 С Регламент (ЕС) 2019/1381 също беше изменен Регламент (ЕО) No 1331/2008, като в него бяха включени разпоредби, с които се цели да се осигури съгласуваност с адаптациите, внесени с Регламент (ЕО) No 178/2002, като се имат предвид секторните особености по отношение на поверителната информация.
 (6)
 Като се имат предвид обхватът и приложението на всички тези изменения, Регламент (ЕС) No 234/2011 следва да бъде адаптиран с цел да бъдат отразени промените по отношение на съдържанието, изготвянето и представянето на заявленията за актуализиране на списъците на Съюза съгласно всяко секторно законодателство в областта на храните, реда и условията за проверка на валидността на заявленията и информацията, която трябва да бъде включена в становищата на Органа. По-специално в Регламент (ЕС) No 234/2011следва да бъдат включени стандартните формати за данните, както и изискване в заявленията да се предоставя информация, доказваща съответствие с изискването за уведомяване, установено в член 32б от Регламент (ЕО) No 178/2002.В него следва също така да се пояснява, че оценката на съответствието с изискването за уведомяване е част от проверката на валидността на дадено заявление.
 (7)
 Освен това, като се има предвид фактът, че в съответствие с член 32б от Регламент (ЕО) No 178/2002 Органът отговаря за управлението на базата данни с изследвания, следва също така да се даде възможност на Комисията да се консултира с Органа като част от проверката на валидността на заявленията, с цел да се потвърди че заявлението отговаря на съответните изисквания, установени в посочения член.
 (8)
 Когато в хода на оценката на риска се провеждат обществени консултации в съответствие с член 32в, параграф 2 от Регламент (ЕО) No 178/2002, в становището на Органа следва да бъдат включени и резултатите от тези консултации, в съответствие с изискванията за прозрачност, на които е обект Органът.
 (9)
 Настоящият регламент следва да се прилага от 27 март 2021 г., за заявленията, подадени от тази дата нататък, като същата е и начална дата на прилагане на Регламент (ЕС) 2019/1381.
 (10)
 Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Постоянния комитет по растенията, животните, храните и фуражите,
 ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
 Член 1
 Изменения на Регламент (ЕС) No 234/2011
 Регламент (ЕС) No 234/2011 се изменя, както следва:
 1)
 Член 2 се изменя, както следва:
 а)
 параграф 1 се заменя със следното:
 „1. Заявлението, посочено в член 1, се състои от:
 а)
 писмо;
 б)
 техническо досие;
 в)
 подробно резюме на досието и резюме на досието за обществено ползване.“;
 б)
 параграф 3 се заменя със следното:
 „3. Техническото досие, посочено в параграф 1, буква б), съдържа:
 а)
 административните данни, посочени в член 4;
 б)
 данните, изисквани за оценката на риска съгласно предвиденото в членове 5, 6, 8 и 10, както и информацията относно уведомяването за изследвания в съответствие с член 32б от Регламент (ЕО) No 178/2002; както и
 в)
 данните, изисквани за управлението на риска съгласно предвиденото в членове 7, 9 и 11, както и информацията относно уведомяването за изследвания в съответствие с член 32б от Регламент (ЕО) No 178/2002.“;
 в)
 параграф 6 се заменя със следното:
 „6. В резюмето на досието, посочено в параграф 1, буква в), се включва мотивирано изявление, че употребата на продукта отговаря на условията, установени във:
 а)
 член 6 от Регламент (ЕО) No 1332/2008; или
 б)
 членове 6, 7 и 8 от Регламент (ЕО) No 1333/2008; или
 в)
 член 4 от Регламент (ЕО) No 1334/2008.
 В резюмето на досието за обществено ползване не се включва информация, за която е подадено искане за поверително третиране в съответствие с член 12 от Регламент (ЕО) No 1331/2008 и 39а от Регламент (ЕО) No 178/2002.“;
 2)
 Член 3, параграф 1 се заменя със следното:
 „1. До приемането на стандартните формати за данните в съответствие с член 39е от Регламент (ЕО) No 178/2002, заявлението се подава чрез системата за електронно подаване, предоставена от Комисията, в електронен формат, който позволява изтеглянето, отпечатването и търсенето на документи. След приемането на стандартните формати за данните в съответствие с член 39е от Регламент (ЕО) No 178/2002 заявлението се подава чрез системата за електронно подаване, предоставена от Комисията в съответствие с тези стандартни формати за данните. Заявителят взема предвид практическите насоки за подаване на заявления, предоставени от Комисията (на уебсайта на Генерална дирекция „Здравеопазване и безопасност на храните (*1).
 (*1) https://ec.europa.eu/food/safety_en“."
 3)
 Член 4 се изменя, както следва:
 а)
 буква м) се заменя със следното:
 „м)
 когато заявителят подаде, в съответствие с член 12 от Регламент (ЕО) No 1331/2008, искане определени части от информацията в досието, включително допълнителната информация, да бъдат третирани като поверителни, той прилага списък на частите, които трябва да бъдат третирани като поверителни, придружен от проверима обосновка, доказваща по какъв начин разкриването на такава информация би могло да навреди в значителна степен на интересите на заявителя;“;
 б)
 добавя се буква н):
 „н)
 списък на изследванията, представени в подкрепа на заявлението, включително информация, доказваща съответствие с член 32б от Регламент (ЕО) No 178/2002.“;
 4)
 Член 12 се заменя със следното:
 „Член 12
 Процедури
 1. При получаване на заявление Комисията проверява незабавно дали добавката в храните, ензимът в храните или ароматизантът попада в приложното поле на съответния секторен законодателен акт в областта на храните и дали заявлението съдържа всички изисквани съгласно глава II елементи, както и дали отговаря на изискванията, определени в член 32б от Регламент (ЕО) No 178/2002.
 2. Комисията може да се консултира с Органа относно пригодността на данните за оценка на риска в съответствие с научните становища относно изискванията за предоставяне на данни за целите на оценката на заявленията за вещества, както и относно съответствието на заявлението с изискванията, определени в член 32б от Регламент (ЕО) No 178/2002. Органът предоставя на Комисията становището си в срок от 30 работни дни.
 3. Ако Комисията счете заявлението за валидно, посоченият в член 5, параграф 1 от Регламент (ЕО) No 1331/2008 срок за оценка започва да тече от датата, на която Комисията получи посочения в параграф 2 от настоящия член отговор на Органа.
 Въпреки това, в съответствие с член 17, параграф 4, втора алинея, буква а) от Регламент (ЕО) No 1332/2008, при приемането на списък на Съюза с ензими в храните член 5, параграф 1 от Регламент (ЕО) No 1331/2008 не се прилага.
 4. В случай на заявление за актуализация на списъка на Съюза на добавките в храните, ензимите в храните или ароматизантите Комисията може да поиска допълнителна информация от заявителя, свързана с валидността на заявлението, и да уведоми заявителя относно срока, в който тази информация трябва да бъде предоставена. В случай на заявления, подадени в съответствие с член 17, параграф 2 от Регламент (ЕО) No 1332/2008, Комисията определя този срок заедно със заявителя.
 5. Заявлението се счита за невалидно, ако:
 а)
 не попада в обхвата на съответното секторно законодателство в областта на храните,
 б)
 не съдържа всички елементи, изисквани съгласно глава II,
 в)
 не отговаря на изискванията по член 32б от Регламент (ЕО) No 178/2002 или
 г)
 Органът счита, че данните, предоставени с оглед извършването на оценка на риска, не са подходящи.
 В такъв случай Комисията уведомява заявителя, държавите членки и Органа, като посочва причините, поради които заявлението се счита за невалидно.
 6. Чрез дерогация от параграф 5 и без да се засягат разпоредбите в член 32б, параграфи 4 и 5 от Регламент (ЕО) No 178/2002, дадено заявление може да бъде счетено за валидно, дори ако не съдържа всички изисквани елементи съгласно глава II, при условие че заявителят е представил съответстваща обосновка за всеки липсващ елемент.“;
 5)
 В член 13, параграф 1 се добавя следната буква ж):
 „ж)
 резултатите от консултациите, проведени в хода на процедурата по оценка на риска в съответствие с член 32в, параграф 2 от Регламент (ЕО) No 178/2002.“;
 6)
 Приложението се заменя с приложението към настоящия регламент.
 Член 2
 Влизане в сила и прилагане
 Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
 Той се прилага от 27 март 2021 г., за заявления, подадени до Комисията от тази дата нататък.
 Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
 Съставено в Брюксел на 2 декември 2020 година.
 За Комисията
 Председател
 Ursula VON DER LEYEN
 (1) ОВ L 354, 31.12.2008 г., стр. 1.
 (2) Регламент (ЕО) No 1333/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 г. относно добавките в храните (ОВ L 354, 31.12.2008 г., стр. 16).
 (3) Регламент (ЕО) No 1332/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 г. относно ензимите в храните и за изменение на Директива 83/417/ЕИО на Съвета, Регламент (ЕО) No 1493/1999 на Съвета, Директива 2000/13/ЕО, Директива 2001/112/ЕО на Съвета и Регламент (ЕО) No 258/97 (ОВ L 354, 31.12.2008 г., стр. 7).
 (4) Регламент (ЕО) No 1334/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 г. относно ароматизантите и определени хранителни съставки с ароматични свойства за влагане във или върху храни и за изменение на Регламент (ЕИО) No 1601/91 на Съвета, регламенти (ЕО) No 2232/96 и (ЕО) No 110/2008 и Директива 2000/13/ЕО (ОВ L 354, 31.12.2008 г., стр. 34).
 (5) Регламент (ЕС) No 234/2011 на Комисията от 10 март 2011 г. за прилагане на Регламент (ЕО) No 1331/2008 на Европейския парламент и на Съвета за установяване на обща разрешителна процедура за добавките в храните, ензимите в храните и ароматизантите в храните (ОВ L 64, 11.3.2011 г., стр. 15).
 (6) Регламент (ЕС) 2019/1381 на Европейския парламент и на Съвета от 20 юни 2019 г. относно прозрачността и устойчивостта на оценката на ЕС на риска в хранителната верига и за изменение на регламенти (ЕО) No 178/2002, (ЕО) No 1829/2003, (ЕО) No 1831/2003, (ЕО) No 2065/2003, (ЕО) No 1935/2004, (ЕО) No 1331/2008, (ЕО) No 1107/2009, (ЕС) 2015/2283 и Директива 2001/18/ЕО (ОВ L 231, 6.9.2019 г., стр. 1).
 (7) Регламент (ЕО) No 178/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2002 г. за установяване на общите принципи и изисквания на законодателството в областта на храните, за създаване на Европейски орган за безопасност на храните и за определяне на процедури относно безопасността на храните (ОВ L 31, 1.2.2002 г., стр. 1).
 ПРИЛОЖЕНИЕ
 „ПРИЛОЖЕНИЕ
 ОБРАЗЕЦ НА ПРИДРУЖИТЕЛНО ПИСМО КЪМ ЗАЯВЛЕНИЕ ЗА РАЗРЕШАВАНЕ НА ДОБАВКИ В ХРАНИТЕ
 ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
 Генерална дирекция
 Дирекция
 Отдел
 Дата: ...
 Относно:
 Заявление за разрешаване на добавка в храните в съответствие с Регламент (ЕО) No 1331/2008.
 ☐
 Заявление за разрешаване на нова добавка в храните
 ☐
 Заявление за изменение на условията за употреба на вече разрешена добавка в храните
 ☐
 Заявление за изменение на спецификациите на вече разрешена добавка в храните
 (Моля, отбележете ясно със знак в едно от полетата.)
 Заявителят(ите) и/или представителят(ите) му(им) в Европейския съюз.
 (наименование, адрес, ...)
 ...
 ...
 ...
 подава(т) настоящото заявление за разрешаване на добавка(и) в храните.
 Наименование на добавката в храните:
 ...
 ELINCS или EINECS номер (ако е присвоен):
 CAS No (ако е приложимо):
 Функционален(ни) клас(ове) на добавките в храните (*1):
 (списък)
 ...
 Категории храни и поискани нива:
 Категория храни
 Нормално ниво на употреба
 Предложено максимално ниво на употреба
 С уважение,
 Подпис: ...
 Приложени документи:
 ☐
 Пълно досие
 ☐
 Резюме на досието за обществено ползване (неповерително)
 ☐
 Подробно резюме на досието
 ☐
 Списък на частите от досието, за които се изисква да бъдат третирани като поверителни, придружени от проверяема обосновка, която показва по какъв начин оповестяването на тази информация би могло да навреди в значителна степен на интересите на заявителя
 ☐
 Списък на научните изследвания и цялата информация относно съобщаването на резултатите от проведените научни изследвания в съответствие с член 32, параграф 2 от Регламент (ЕО) No 178/2002
 ☐
 Копие на административните данни на заявителя(ите)
 ОБРАЗЕЦ НА ПРИДРУЖИТЕЛНО ПИСМО КЪМ ЗАЯВЛЕНИЕ ЗА РАЗРЕШАВАНЕ НА ЕНЗИМИ В ХРАНИТЕ
 ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
 Генерална дирекция
 Дирекция
 Отдел
 Дата: ...
 Относно:
 Заявление за разрешаване на ензим в храните в съответствие с Регламент (ЕО) No 1331/2008
 ☐
 Заявление за разрешаване на нов ензим в храните
 ☐
 Заявление за изменение на условията за употреба на вече разрешен ензим в храните
 ☐
 Заявление за изменение на спецификациите на вече разрешен ензим в храните
 (Моля, отбележете ясно със знак в едно от полетата.)
 Заявителят(ите) и/или представителят(ите) му(им) в Европейския съюз
 (наименование, адрес, ...)
 ...
 ...
 подава(т) настоящото заявление за разрешаване на ензим(и) в храните.
 Наименование на ензима в храните:
 ...
 Класификационен номер на ензима, присвоен от Комисията по ензимите на Международния съюз по биохимия и молекулярна биология (IUBMB):
 Изходен материал:
 ...
 ...
 Наименование
 Спецификации
 Храни
 Условия за употреба
 Ограничения за продажбата на ензима в храните на крайния потребител
 Специално изискване по отношение на етикетирането на храните
 С уважение,
 Подпис: ...
 Приложени документи:
 ☐
 Пълно досие
 ☐
 Резюме на досието за обществено ползване (неповерително)
 ☐
 Подробно резюме на досието
 ☐
 Списък на частите от досието, за които се изисква да бъдат третирани като поверителни, придружени от проверяема обосновка, която показва по какъв начин оповестяването на тази информация би могло да навреди в значителна степен на интересите на заявителя
 ☐
 Списък на научните изследвания и цялата информация относно съобщаването на резултатите от проведените научни изследвания в съответствие с член 32, параграф 2 от Регламент (ЕО) No 178/2002
 ☐
 Копие на административните данни на заявителя(ите)
 ОБРАЗЕЦ НА ПРИДРУЖИТЕЛНО ПИСМО КЪМ ЗАЯВЛЕНИЕ ЗА РАЗРЕШАВАНЕ НА АРОМАТИЗАНТИ В ХРАНИТЕ
 ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
 Генерална дирекция
 Дирекция
 Отдел
 Дата: ...
 Относно:
 Заявление за разрешаване на ароматизант в храните в съответствие с Регламент (ЕО) No 1331/2008
 ☐
 Заявление за разрешаване на ново ароматично вещество
 ☐
 Заявление за разрешаване на нов ароматичен препарат
 ☐
 Заявление за разрешаване на нов ароматичен прекурсор
 ☐
 Заявление за разрешаване на нов термично преработен ароматизант
 ☐
 Заявление за разрешаване на нов различен ароматизант
 ☐
 Заявление за разрешаване на нов изходен материал
 ☐
 Заявление за изменение на условията за употреба на вече разрешен ароматизант в храните
 ☐
 Заявление за изменение на спецификациите на вече разрешен ароматизант в храните
 (Моля, отбележете ясно със знак в едно от полетата.)
 Заявителят(ите) и/или представителят(ите) му(им) в Европейския съюз
 (наименование, адрес, ...)
 ...
 ...
 подава(т) настоящото заявление за разрешаване на ароматизант(и) в храните.
 Наименование на ароматизанта или на изходния материал:
 ...
 FL номер, номер по CAS, номер на JECFA, номер на Съвета на Европа (ако са присвоени):
 Органолептични свойства на ароматизанта:
 ...
 Категории храни и поискани нива:
 Категория храни
 Нормално ниво на употреба
 Предложено максимално ниво на употреба
 С уважение,
 Подпис: ...
 Приложени документи:
 ☐
 Пълно досие
 ☐
 Резюме на досието за обществено ползване (неповерително)
 ☐
 Подробно резюме на досието
 ☐
 Списък на частите от досието, за които се изисква да бъдат третирани като поверителни, придружени от проверяема обосновка, която показва по какъв начин оповестяването на тази информация би могло да навреди в значителна степен на интересите на заявителя
 ☐
 Списък на научните изследвания и цялата информация относно съобщаването на резултатите от проведените научни изследвания в съответствие с член 32, параграф 2 от Регламент (ЕО) No 178/2002
 ☐
 Копие на административните данни на заявителя(ите)
 “
 (*1) Функционалните класове на добавките в храните в храни и на добавките в храните в добавки в храните и в ензими в храните са изброени в приложение I към Регламент (ЕО) No 1333/2008. Ако добавката не попада в нито един от посочените класове, може да бъдат предложени ново наименование и дефиниция на функционален клас.


type: caselaw

jurisdiction: US

text:
This is an appeal from a decree of the Circuit Court of Baltimore City requiring the appellants to specifically perform a contract for the purchase from the appellee of twelve contiguous lots of land on the northwest side of Harford avenue between Gorsuch avenue and Washington street, in Baltimore City. The exact location and dimensions of the lots are shown upon a plat appearing in the record.
 The bill alleges the making of the contract and the refusal of the defendants to perform it for the reason alleged by *Page 157
 them that the title to the property was defective and unmarketable. By the contract, of which a copy was filed with the bill as an exhibit, the vendor was required to convey the property "by a merchantable title free of all incumbrances."
 The answer admits those allegations but does not specify the alleged defects in the title. It alleges that the defendants employed the Title Guarantee and Trust Company to examine and insure the title to the lots and that it, after sometime, reported that the title was defective but agreed to insure it for the sum of three hundred dollars which the defendant said was largely in excess of the fee originally agreed upon between him and that company. There is filed with the answer as an exhibit a letter from Curtis D. Tyson an examiner of the Title Insurance Company stating in substance that the title to the property was vested in the vendor, the appellee, subject to the fact that there was no conveyance on record, to the parties under whom the appellee claimed title, of a leasehold estate in the lots created by a lease to one Benjamin A. Willingham on September 1st, 1856, at an annual rent of $100; and that the company would not insure the title unless it was proven to its satisfaction that there had been an adverse possession of the lots by those, under whom the vendor claimed, for a period of twenty years.
 No testimony was taken in the Court below, but a written agreement was filed containing a statement of admitted facts. and also stipulating that the testimony taken in the case of George
 v. Hopper hereinafter mentioned might be read at the hearing of the case in the Court below and in this Court in case of an appeal. A copy of that testimony appears in the record. The material facts stated in the agreement are as follows:
 On September 1st, 1856, Benjamin A. Willingham being then seized of the twelve lots, subject to three mortgages to the North Baltimore Building Association, conveyed them to Hugh and James N. Keys and took back from them a lease thereof for ninety-nine years at an annual rent of one hundred dollars. The Building Association subsequently foreclosed *Page 158
 one of its mortgages which covered the lots designated on the plat as lots Nos. 7, 8 and 9 and bought them in fee at the mortgage sale and after the ratification of the sale they were duly conveyed to it. The association afterwards in 1860 instituted foreclosure proceedings, on its two other mortgages, under which the nine other lots "were sold or offered for sale in fee simple but objections were filed to the sale on March 30th, 1860, and that more than thirteen years thereafter, said objections having been in the meantime neither sustained nor dismissed," the association sold and conveyed all of its title to and interest in the twelve lots to Harrison Hopper by a deed dated May 14th, 1873.
 Benjamin A. Willingham who took the leasehold estate in the twelve lots under the lease of September 1st, 1856, from Hugh and James N. Keys, died in 1859, without having conveyed away his interest in them. By his will he directed the lots to be sold and the proceeds invested for the benefit of his widow Ann Rebecca for life with remainder to his children. John Fox was named as executor in the will, but he declined to act whereupon the widow was made administratrix c.t.a. She subsequently renounced the will electing to take her legal interest in the estate. No sale of the lots was made as directed by the will.
 The agreement filed in the case also states that Harrison Hopper had, by mesne conveyances the last of which was dated June 6th, 1872, acquired the reversion in fee and the rent of $100 in the twelve lots subject to the mortgages to the North Baltimore Building Association.
 It further states: "That in the year 1874, said Harrison Hopper instituted ejectment proceedings against Ann R. Raymo (she having remarried) the widow of said Benjamin A. Willingham, and the children of said Willingham, for the possession of said twelve lots, and that said Ann R. Raymo filed her bill of complaint against said Harrison Hopper in the Circuit Court for Baltimore County, praying that said Hopper be restrained from prosecuting said action of ejectment against the complainant, and that he be directed *Page 159
 to convey to her by a good and sufficient deed, all the right and title acquired by him in the said twelve lots (being the premises sued for), under the two deeds to said Hopper hereinbefore mentioned and that a sale might be had of said lots by a decree of the Court, and the proceeds distributed according to the respective rights of the parties and for general relief; that after testimony had been taken in said cause and after a hearing the said Court by its decree dated March 17, 1880, dismissed said bill of complaint with costs to the respondents; that said Ann R. Raymo appealed from said decree to the Court of Appeals of Maryland by which said Court said appeal of said Ann R. Raymo was dismissed with costs to the appellees, at the October term of said Court of Appeals in the year 1880 (56 Maryland Reports,
 unreported cases and recorded in Liber S.C.J., No. 1, folio 205, etc., of opinions unreported)."
 The record and opinion in the case of Raymo v. Hopper, in 56 Md., do not throw much light upon the present controversy. The bill in that case was filled by Mrs. Raymo to have Hopper enjoined from prosecuting his ejectment upon the ground of alleged fraud on his part in procuring the conveyances to himself of the twelve lots of ground in controversy which she alleged had been purchased by him for her use. The Court below dismissed her bill for want of any proof of the alleged frauds and we affirmed its decree on appeal for the same reason.
 After Hopper had acquired the lots in the manner already mentioned he mortgaged them along with other property on October 9th, 1888, to Isaac S. George for $5,000. Default having occurred under that mortgage it was foreclosed and the present appellee purchased the lots at the foreclosure sale. As purchaser the appellee excepted to the ratification of that sale upon the same grounds on which the appellant now relies, setting up the same alleged infirmity in Hopper's title to the leasehold estate that we now have before us. The testimony taken under the exceptions to the sale in that proceeding form part of the present record under the agreement already *Page 160
 mentioned. George Ramming, one of the witnesses, testified in 1908 that he had been living for forty-six years on Harford avenue in the immediate vicinity of the twelve lots and was familiar with them, and that they had been enclosed with a fence until about a year prior to the date of his testimony. He also said that he moved Mrs. Willingham and her family away from the property about thirty years ago and to the best of his knowledge neither she nor any of her family had ever lived there since or collected any rent therefor, but that Harrison Hopper had been in continuous and actual possession and control of the property and claimed to own it during the thirty years since the Willinghams moved away from it. During that time there were a number of tenants on the property including McGoven, William Cohen and others. Hopper frequently visited the property and requested witness to sell or rent it for him.
 William Cohen testified that he had rented one of the two frame houses on the property from Hopper sixteen or seventeen years ago and a man by the name of Rollins rented the other one for Hopper who frequently visited the premises. When the witness rented the house a shoemaker was living in one of its rooms and taking care of the property for Hopper. After witness vacated the property it was idle for a long time.
 William Rollins testified that he was a constable and had acted as agent of the property for Harrison Hopper and had collected the rent from it for him from Cohen and subsequently collected rent for him from other tenants of the property for a period of about eight years. No one to his knowledge except Hopper ever claimed to own the property or to collect rent from it.
 Fountain Walker testified that he had rented one of the houses on the property from William Rollins from August 4th, 1900, to April 24th, 1908. No one ever collected or attempted to collect the rent from him except Rollins and Hopper the latter claiming to own it.
 The agreement also states that Hopper had paid the taxes *Page 161
 on the entire twelve lots in Baltimore County from 1879 to 1888 and in Baltimore City (after the annexation) from 1889 to 1896 and that from 1879 to 1908 they were assessed to him upon the tax books and the taxes were assessed, levied and paid in his name.
 It further states that the Court records show that since 1880 no suit or proceeding has been filed or instituted in any Court of Record in Baltimore County or City by Ann Raymo the widow of Benjamin A. Willingham or by any one claiming under her or him against Harrison Hopper or any one claiming under him for the recovery or possession of the said twelve lots of ground or any part thereof or any interest therein.
 None of the conveyances or proceedings by which the transmutations of the title to the twelve lots of ground in question are said to have been effected appear in the record, but, assuming their operation and effect to have been correctly stated in the agreement of record by which the parties have seen fit to bind themselves, we think the learned Judge below committed no error in passing the decree appealed from.
 Harrison Hopper, under whom the appellee claims title, is conceded by the agreement of record to have acquired by conveyances the reversion in fee in the 12 lots with the rent of $100 as early as June 6th, 1872, subject to the claims of the Building Association as mortgagee, and to have acquired all of the title of that association by its conveyance to him of May 14th, 1873. In fact the only doubt as to the soundness of the title seriously set up in the appellant's answer to the bill, or relied on in its brief upon the appeal, is the possibility of an outstanding leasehold interest in some one claiming under Benjamin Willingham.
 Whether Hopper be regarded as having taken possession of the property as owner of the reversion and ground rent or as assignee of the Building Association mortgages, without reference to his rights as owner of the ground rent, his possession of the property, in the manner mentioned, for thirty *Page 162
 years accompanied by the payment of the taxes thereon and the fact that in all that time no one has attempted in any Court to contest his title were sufficient to established such legal and marketable title in him as to enable the appellee as plaintiff below to maintain its bill for specific performance. Sadtler v.Peabody Height Co., 66 Md. 1; Allen v. Van Bibber,89 Md. 434; Bay v. Posner, 78 Md. 49; Reiman v. Wagner,74 Md. 478; Lurman v. Hubner, 75 Md. 268; Gill v. Wells,59 Md. 492; Dickerson v. Kirk, 105 Md. 638.
 It has frequently been held by this Court that in cases like the present, which are in personam and not in rem, the Court does not undertake to pronounce with certainty that the title is either good or bad but whether it is free from reasonable doubt. A mere threat or a possibility of a contest will not be sufficient to induce the Court to refuse to grant specific performance. The doubt must be a rational one and such as would induce a prudent man to hestitate about taking the title. Gill
 v. Wells, supra; Herzberg v. Warfield, 76 Md. 449; Bay v.Posner, supra; Chew v. Tome, 93 Md. 244; Erdman v. Corse,87 Md. 506; Rother v. Sharp St. Station, 85 Md. 528.
 Failing to find in the record any good ground for reasonable doubt as to the soundness of the title to the lots in question we will affirm the decree.
 Decree affirmed with costs. *Page 163


type: other

text:
Heiksi blogi: Prokurör Eve Soostar: "Hülgamine ei tekita loomale füüsilisi ega vaimseid kannatusi!"
 Prokurör Eve Soostar: "Hülgamine ei tekita loomale füüsilisi ega vaimseid kannatusi!"
 "Hülgamine ei tekita loomale füüsilisi ega vaimseid kannatusi!"
 Prokurör Eve Soostari allkirja kandvast kriminaalmenetluse alustamata jätmise teatest saab nii välja lugeda küll. Jutt on hiljuti loomasõprade seas palju pahameelt tekitanud juhtumist, kui Keila elaniku Triin Viljuse tuttav koera Sinirebase tänaval asuvasse varjupaika pingi külge seotuna jättis ja seejärel lahkus.
 Eestimaa Loomakaitse Liit tegi selle kohta mõistagi avalduse politseisse, sest Loomakaitseseaduse (LoKS) § 4 lg 1 kohaselt on looma suhtes lubamatu tegu looma hukkumist, vigastamist või talle valu ja välditavaid füüsilisi ja vaimseid kannatusi põhjustav tegu, nagu looma sundimine talle üle jõu käivatele pingutustele, loomavõitluse korraldamine, looma hülgamine või abitusse seisundisse jätmine, loomale kannatusi põhjustav aretustegevus ja muu sarnaste tagajärgedega tegu, mis ei ole tingitud looma ravimisest, muust veterinaarsest menetlusest ega hädaolukorrast.
 Tõttöelda olen ma üsna sõnatu ja hämmingus, sest see on absoluutselt uus tase prokuratuuri poolt - kriminaalmenetlust ei alustata, sest hülgamine ei põhjusta looma hukkumist, vigastamist, valu või füüsilisi ja vaimseid kannatusi ......
 Mnjah, see pole mingi raketiteadus ja kõik tundub seaduses selge olema! Aga ma lihtsalt ei saa enam aru, mis kuradi moodi on võimalik seadust väänata ja ikka selleks, et uurimisasutused saaksid menetlusest hoiduda, kirjutataksegi lõdva randmega kokku täiesti suvaline juriidiline pask! Kuul pähe õigusemõistjad ja seaduseväänajad!!!
 Ka politsei saatis meid pikalt ja nende arust on samuti koera hülgamine täitsa okey tegevus:
 Teatis kriminaalmenetluse alustamata jätmises nr 17231701xxx
 29.09.2017 registreeriti politsei ühtses infosüsteemis juhtum 2317,17,000xxxx selle kohta, et Loomade Hoiupaiga territooriumile toodi koer, kes seoti pingi külge ja jäeti sinna maha.
 Eestimaa Loomakaitse Liidu poolt saadetud avaldusest nähtub, et 21.09.2017 toodi Tallinnas Sinirebase 24 asuvasse Loomade Hoiupaiga territooriumile koer, kes jäeti pingi külge seotuna Loomade Hoiupaiga territooriumile ning isik, kes koera oli toonud, lahkus. Hoiupaiga töötaja poolt tehti kindlaks looma omanik, kes ei olnud huvitatud koera endale tagasi võtmisest.
 "Seoses sellega, et koerale ei olnud tekitatud tervise kahjustusi, puudub alus kriminaalmenetluse alustamiseks KarS § 264 lg 3 alusel, sest julm kohtlemine karistusseadustiku mõistes tähendab põhimõttelist ja erilist hoolimatust looma tervise ja heaolu vastu.
 Samuti puudub alus kriminaalmenetluse alustamiseks KarS § 264 lg 2 alusel, sest avalikus kohas asuvast hoiupaigast koerast möödujad ei saanud teada, et tegemist on hüljatud loomaga, mistõttu ei olnud võimalik, et nad oleks leidnud, et antud juhtumi puhul on tegemist looma suhtes lubamatu teo toimepanemisega. Samuti peab avalikus kohas toime pandud süüteo puhul olema riivatud inimeste õigustunne. Seoses sellega, et koer toodi Loomade Hoiupaiga juurde, kus on eeldatav loomade viibimine, siis polnud mööduvatel inimestel alust arvata, et tegemist on looma hülgamisega.
 Riiklikku ja haldusjärelevalvet loomakaitseseaduse ja selle alusel kehtestatud õigusaktide nõuete täitmise üle teostavad Veterinaar- ja Toiduamet ning Keskkonnainspektsioon.
 Kuriteoteate läbivaataja kohuseks on kontrollida esitatud materjalide pinnalt, kas kriminaalmenetluse ajendil on võimalik sedastada kriminaalmenetluse alus ehk kuriteo tunnused, st avalduses toodud sündmuse kirjeldus peab vastama karistusseadustiku (KarS) eriosa süüteokoosseisule. Kriminaalmenetlus kui karistusõiguslik reageering on olemuslikult kõige tõsisem sekkumine isikuvabadustesse ja selle alustamine peab olema äärmiselt põhjendatud.
 Antud materjalide põhjal ei ole alust kriminaalmenetluse alustamiseks KarS § 264 lg 1 p 2, 3 alusel, sest ei ole tuvastatav, et looma suhtes pandi toime lubamatu tegu julmal viisil ja avalikus kohas. Samuti ei ole võimalik koguda täiendavaid tõendeid. Vastavalt Kriminaalmenetluse seadustiku §199 lg 1 p 1 sätetele ei alustata kriminaalmenetlust, kui puudub kriminaalmenetluse alus.
 Lähtuvalt eeltoodust ja tuginedes olemasolevatele materjalidele on 29.09.2017 Politsei- ja Piirivalveameti Põhja prefektuuri Lääne-Harju politseijaoskonna ennetus- ja menetlustalituse menetlusteenistuse koostatud kriminaalmenetluse alustamata jätmise materjal nr 17231701952.
 Vastavalt KrMS §207 lg.1 ja lg.3 sätetele võib kannatanu esitada kaebuse kriminaalmenetluse alustamata jätmise peale Põhja Ringkonnaprokuratuurile (aadress: Tatari 39, Tallinn 10134) käesoleva teate saamisest alates kümne päeva jooksul."
 Pahameelt avaldas telefonis minu blogiloo peale ka Triin Viljus isiklikult. Jutt ei olnud sõna-sõnalt selline ja teen lihtsalt lühikokkuvõtte:
 "Ma salvestan selle kõne, et seda kohtus teie vastu kasutada. Loomade Hoiupaik salvestas samuti kõne, aga mulle sellest teada ei antud ning seetõttu nad seda kohtus ega mujalgi kasutada ei saa ega tohigi!"
 "Tehke, mis tahate ja salvestage terviseks! Mind juriidilised nüansid ei huvita."
 "Miks te sellist jama kirjutasite?"
 "Ma ei kirjutanud jama vaid hoiupaik just nii väitis. Ma lähtusin politseile esitatud avaldusest ja me ei tee uisapäisa politseile tööd juurde vaid iga avaldus on läbi kaalutud."
 "Te ju nägite videost, et mina ei sidunud koera pingi külge vaid seda tegi meesterahvas!"
 "Ja siis? Koer oli ju teie ja eelnevalt just teie vestlesite varjupaigaga selle koera teemal."
 "Ma ei nõudnud koera tapmist vaid lihtsalt küsisin neilt kas ma peaksin koera magama panema, kui nad teda vastu ei võta?"
 "Varjupaiga inimesed väitsid muud, aga see polegi oluline - teie koer hüljati teie teadmisel ja see on fakt!"
 "Aga teie ei tohi sellest kirjutada!"
 "Vaadake, ma olen nagu tšuktši, kes laulab sellest, mida näeb. Ja nüüd ma kribasingi koera hülgamisest, sest see ju tegelikult toimus!"
 "Aga võtke loost välja minule kuuluva auto number! See käib tundlike isikuandmete alla!"
 "Ahaaa, see oli veel ka teie auto? Seda ma ei teadnud, aga fakt on see, et just sellest autost koer välja tiriti ja hiljem pingi külge seoti! Lisaks ei liigitu mingi massina nummer kuidagi delikaatsete isikuandmete alla ja seega ma ei muuda midagi!"
 "Pärast teie lugu olen ma saanud isegi tapmisähvardusi!"
 "Mina pole kedagi vägivallale õhutanud vaid rääkisin lihtsalt ühe koera hülgamisest!"
 "Hästi, minu jurist võtab teiega ühendust!"
 "Ärgu mind vaevaku ja võtku ühendust hoopis liidu juristidega. Kohtumiseni kohtus!"
 Loomulikult tegi loomakaitse liit uue avalduse Riigiprokuratuurile, aga tõenäoliselt saadetakse meid ka sealt pikalt, sest meil pole KAEBEÕIGUST! Seejärel pöördume kohtu poole, aga küllap sealgi kordub sama stsenaarium, sest kehtiva korra kohaselt saab edasi kaevata vaid "ASJA OMANIK" ehk loomapiinaja! Vat see on ka tase kuubis Eesti õigusruumis!!!
 Asi läheb karmiks ja nüüd on viimane aeg oma nahka päästma hakata. Sestap kallid loomahülgajad ja -piinajad võtke vastu mu siiramaid vabandused, et teie igati õigustatud ja inimlikest tegevustest valesti aru sain. Ma lihtsalt oma lollusest arvasin, et kehtivad seadused on ülimuslikud ja neid tuleb täita. Tõenäoliselt, loll nagu ma olen, sain neist ka ise valesti aru - süüdi-süüdi-süüdi ja enda õigustuseks pole mul enam midagi öelda.
 Ma tänan eraldi prokurör Eve Soostarit ja politseimajor Jaanika Sood oma silmade avamise eest ja nõustun, et taasiseseisvunud Eesti Vabariigi Riigikogu poolt esimesena kehtestatud Loomakaitseseadus oli valminud kiirustades ja koostatud lausidiootide poolt. Ma tänan ja vabandan südamest.
 Lisaks teen praegusele Riigikogule ja Maaeluministeeriumile ettepaneku Loomakaitseseadus kehtetuks kuulutada, sest seda ei täideta nagunii ja iga tädike-onuke võib seda tõlgendada nagu parasjagu heaks arvab. Kui te päris kehtetuks kuulutada ei taha, siis võtke vähemalt see neetud hülgamist puudutav punkt sealt välja - see tekitab tavainimestes lihtsalt segadust!
 Ja kordame nüüd veel kord üheskoos kõik üle, et tulevikus tublide inimeste solvamist vältida:
 "Loomahülgaja on tubli ühiskonna liige ja loomade hülgamine ei tekita elukatele mitte vähimalgi määral vaimseid ega füüsilisi kannatusi! Kõik hüljatud loomad on surnud tegelikult õnnest!"
 Ja veel üks kord:
 Tublid! Istuge 5+! Mina tänan!


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 Σημαντική ανακοίνωση νομικού περιεχομένου
 |
 52009PC0364
 Πρόταση Απόφαση του Συμβουλίου με την οποία επιτρέπεται στην Ομοσπονδιακή Δημοκρατία της Γερμανίας να εφαρμόσει μέτρο παρέκκλισης από το άρθρο 168 της οδηγίας 2006/112/EΚ σχετικά με το κοινό σύστημα φόρου προστιθέμενης αξίας /* COM/2009/0364 τελικό */
 [pic] | ΕΠΙΤΡΟΠΗ ΤΩΝ ΕΥΡΩΠΑΪΚΩΝ ΚΟΙΝΟΤΗΤΩΝ |Βρυξέλλες, 16.7.2009COM(2009) 364 τελικόΠρότασηΑΠΟΦΑΣΗ ΤΟΥ ΣΥΜΒΟΥΛΙΟΥμε την οποία επιτρέπεται στην Ομοσπονδιακή Δημοκρατία της Γερμανίας να εφαρμόσει μέτρο παρέκκλισης από το άρθρο 168 της οδηγίας 2006/112/EΚ σχετικά με το κοινό σύστημα φόρου προστιθέμενης αξίαςΑΙΤΙΟΛΟΓΙΚΗ ΕΚΘΕΣΗΠλαίσιο της πρότασης |110 | Αιτιολόγηση και στόχοι της πρότασης Σύμφωνα με το άρθρο 395 παράγραφος 1 της οδηγίας 2006/112/ΕΚ, της 28ης Νοεμβρίου 2006, σχετικά με το κοινό σύστημα φόρου προστιθέμενης αξίας (στο εξής: «οδηγία ΦΠΑ»), το Συμβούλιο, αποφασίζοντας ομόφωνα έπειτα από πρόταση της Επιτροπής, μπορεί να επιτρέπει σε κάθε κράτος μέλος να θεσπίζει ειδικά μέτρα παρέκκλισης από τις διατάξεις της εν λόγω οδηγίας, για λόγους απλούστευσης των διαδικασιών επιβολής του φόρου προστιθέμενης αξίας (ΦΠΑ) ή πρόληψης ορισμένων τύπων φοροδιαφυγής ή φοροαποφυγής. Με επιστολή που καταχωρίσθηκε στη Γενική Γραμματεία της Επιτροπής στις 19 Δεκεμβρίου 2008, η Ομοσπονδιακή Δημοκρατία της Γερμανίας (στο εξής «Γερμανία») ζήτησε την άδεια να συνεχίσει την εφαρμογή μέτρου παρέκκλισης από το άρθρο 168 της οδηγίας ΦΠΑ. Σύμφωνα με το άρθρο 395 παράγραφος 2 της οδηγίας για τον ΦΠΑ, η Επιτροπή ενημέρωσε τα άλλα κράτη μέλη, με επιστολή της 3ης Ιουνίου 2009, σχετικά με το αίτημα της Γερμανίας. Με επιστολή της 9ης Ιουνίου 2009, η Επιτροπή γνωστοποίησε στη Γερμανία ότι διέθετε όλες τις απαραίτητες πληροφορίες για την εξέταση του αιτήματος. |120 | Γενικό πλαίσιο Σύμφωνα με το άρθρο 168 της οδηγίας για τον ΦΠΑ, ο υποκείμενος στον φόρο έχει το δικαίωμα έκπτωσης του ΦΠΑ που καταβάλλει για τις αγορές αγαθών και υπηρεσιών τις οποίες πραγματοποιεί για τις φορολογούμενες πράξεις του. Το μέτρο παρέκκλισης ωστόσο, την παράταση του οποίου ζητεί η Γερμανία, αποκλείει εντελώς από το δικαίωμα έκπτωσης τον φόρο προστιθέμενης αξίας που επιβάλλεται σε αγαθά και υπηρεσίες όταν το ποσοστό χρησιμοποίησής τους για τις ιδιωτικές ανάγκες του υποκείμενου σε φόρο ή για χρήση ξένη προς τις ανάγκες της επιχείρησης είναι υψηλότερο του 90%. Αυτό το μέτρο παρέκκλισης είχε αρχικά χορηγηθεί με την απόφαση 2000/186/ΕΚ του Συμβουλίου της 28ης Φεβρουαρίου 2000 (ΕΕ L 59 της 4.3.2000, σ. 12) μέχρι τις 31 Δεκεμβρίου 2002 και στη συνέχεια παρατάθηκε με την απόφαση 2003/354/ΕΚ του Συμβουλίου της 13ης Μαΐου 2003 (ΕΕ L 123 της 17.5.2003, σ. 47) μέχρι τις 30 Ιουνίου 2004 και κατόπιν με την απόφαση 2004/817/ΕΚ του Συμβουλίου της 19ης Νοεμβρίου 2004 (ΕΕ L 357 της 2.12.2004, σ. 33) μέχρι τις 31 Δεκεμβρίου 2009. Η Επιτροπή ανάφερε ήδη στην πρότασή της που προηγήθηκε της απόφασης 2000/186/ΕΟΚ (COM(1999)690 τελικό) ότι κρίνει το μέτρο αυτό συμβατό με το άρθρο 27 της έκτης οδηγίας 77/388/ΕΟΚ (ΕΕ L 145 της 13.6.1977, σ. 1), το οποίο αντικαταστάθηκε, χωρίς ουσιαστική τροποποίηση, από το άρθρο 395 της οδηγίας ΦΠΑ. Ειδικότερα, η Επιτροπή επεσήμανε ότι η παρέκκλιση βασίζεται στην ανάγκη να απλουστευθεί η διαδικασία επιβολής του ΦΠΑ, ενώ, παράλληλα, επηρεάζει ελάχιστα το ύψος του οφειλόμενου φόρου στο τελικό στάδιο κατανάλωσης. Θα πρέπει συνεπώς να χορηγηθεί η παρέκκλιση λαμβάνοντας υπόψη ότι εξακολουθεί να υφίσταται η κατάσταση καθώς και τα πραγματικά περιστατικά στα οποία βασίστηκε η αρχική παρέκκλιση. Εντούτοις, η παράταση θα πρέπει να περιοριστεί χρονικά ώστε να υπάρξει η δυνατότητα να εκτιμηθεί, πριν από την εξέταση ενδεχόμενης νέας αίτησης παράτασης και βάσει των κατάλληλων πληροφοριών που προσκόμισε η Γερμανία, κατά πόσον οι συνθήκες οι οποίες δικαιολογούσαν την παράταση δεν έχουν με την πάροδο του χρόνου μεταβληθεί. Επομένως, η παρέκκλιση θα πρέπει να περιοριστεί έως τις 31 Δεκεμβρίου 2012. |130 | Ισχύουσες διατάξεις στον τομέα της πρότασης Απόφαση του Συμβουλίου, της 19ης Νοεμβρίου 2004, που επιτρέπει στη Γερμανία να εφαρμόσει μέτρο παρέκκλισης από το άρθρο 17 της έκτης οδηγίας 77/388/ΕΟΚ περί εναρμονίσεως των νομοθεσιών των κρατών μελών των σχετικών με τους φόρους κύκλου εργασιών (ΕΕ L 357 της 2.12.2004, σ. 33). |141 | Συνοχή με τις άλλες πολιτικές και στόχους της Ένωσης Άνευ αντικειμένου. |Διαβουλεύσεις με τα ενδιαφερόμενα μέρη και εκτίμηση επιπτώσεων |Διαβουλεύσεις με τα ενδιαφερόμενα μέρη |219 | Άνευ αντικειμένου. |Συγκέντρωση και χρήση εμπειρογνωμοσύνης |229 | Δεν υπήρξε ανάγκη προσφυγής σε εξωτερικούς εμπειρογνώμονες. |230 | Εκτίμηση επιπτώσεων Η πρόταση απόφασης αποσκοπεί στην απλούστευση της διαδικασίας επιβολής ΦΠΑ όσον αφορά δαπάνες για αγαθά και υπηρεσίες που σε μεγάλο βαθμό χρησιμοποιούνται για χρήση ξένη προς τις ανάγκες της επιχείρησης και συνεπώς οι δυνητικές επιπτώσεις της είναι θετικές. Ωστόσο, λόγω του περιορισμένου πεδίου εφαρμογής της παρέκκλισης και της περιορισμένης χρονικής εφαρμογής της, οι επιπτώσεις θα είναι ούτως ή άλλως περιορισμένες. |Νομικά στοιχεία της πρότασης |305 | Περίληψη της προτεινόμενης ενέργειας Χορήγηση άδειας στη Γερμανία να συνεχίσει να εφαρμόζει μέτρο παρέκκλισης από την οδηγία ΦΠΑ όσον αφορά τον πλήρη αποκλεισμό από το δικαίωμα έκπτωσης σε περίπτωση που το ποσοστό χρησιμοποίησης αγαθών και υπηρεσιών από τον υποκείμενο σε φόρο για χρήση ξένη προς τις ανάγκες της επιχείρησης υπερβαίνει το 90% . |310 | Νομική βάση (Άρθρο 395 της οδηγίας ΦΠΑ). |329 | Αρχή της επικουρικότητας Σύμφωνα με το άρθρο 395 της οδηγίας ΦΠΑ, το κράτος μέλος που επιθυμεί να θεσπίσει μέτρα παρέκκλισης από την εν λόγω οδηγία πρέπει να λάβει την έγκριση του Συμβουλίου, η οποία θα έχει τη μορφή απόφασης του Συμβουλίου. Επομένως, η πρόταση είναι σύμφωνη με την αρχή της επικουρικότητας. |Αρχή της αναλογικότητας Η πρόταση είναι σύμφωνη με την αρχή της αναλογικότητας για τον(τους) εξής λόγο(-ους). |331 | Η απόφαση αφορά άδεια που χορηγείται σε κράτος μέλος κατόπιν αιτήσεώς του και δεν αποτελεί υποχρέωση. |332 | Δεδομένου του περιορισμένου πεδίου εφαρμογής της παρέκκλισης, το ειδικό μέτρο είναι ανάλογο προς τον επιδιωκόμενο στόχο. |Επιλογή μέσων |341 | Σύμφωνα με το άρθρο 395 της οδηγίας ΦΠΑ, παρέκκλιση από τους κοινούς κανόνες σε θέματα ΦΠΑ επιτρέπεται μόνο με ομόφωνη απόφαση του Συμβουλίου έπειτα από πρόταση της Επιτροπής. Συνεπώς, η απόφαση του Συμβουλίου είναι το πλέον κατάλληλο μέσο δεδομένου ότι μπορεί να απευθύνεται σε μεμονωμένα κράτη μέλη. |Δημοσιονομικές επιπτώσεις |409 | Η πρόταση δεν έχει επιπτώσεις για τον κοινοτικό προϋπολογισμό. |Πρόσθετες πληροφορίες |Ρήτρα επανεξέτασης/αναθεώρησης/λήξης ισχύος |533 | Η πρόταση περιλαμβάνει ρήτρα λήξης ισχύος. |E-4931 |ΠρότασηΑΠΟΦΑΣΗ ΤΟΥ ΣΥΜΒΟΥΛΙΟΥμε την οποία επιτρέπεται στην Ομοσπονδιακή Δημοκρατία της Γερμανίας να εφαρμόσει μέτρο παρέκκλισης από το άρθρο 168 της οδηγίας 2006/112/EΚ σχετικά με το κοινό σύστημα φόρου προστιθέμενης αξίαςΤΟ ΣΥΜΒΟΥΛΙΟ ΤΗΣ ΕΥΡΩΠΑΪΚΗΣ ΕΝΩΣΗΣ,Έχοντας υπόψη:τη συνθήκη για την ίδρυση της Ευρωπαϊκής Κοινότητας,την οδηγία 2006/112/EΚ του Συμβουλίου, της 28ης Νοεμβρίου 2006, για το κοινό σύστημα φόρου προστιθέμενης αξίας[1], και ιδίως το άρθρο 395 παράγραφος 1,την πρόταση της Επιτροπής,Εκτιμώντας τα ακόλουθα:(1) Με επιστολή που καταχωρίστηκε στη Γενική Γραμματεία της Επιτροπής στις 19 Δεκεμβρίου 2008, η Ομοσπονδιακή Δημοκρατία της Γερμανίας (στο εξής «Γερμανία») ζήτησε να της επιτραπεί να συνεχίσει να εφαρμόζει μέτρο παρέκκλισης από τις διατάξεις της οδηγίας 2006/112/ΕΚ που διέπει το δικαίωμα έκπτωσης και είχε προγενέστερα χορηγηθεί με την απόφαση 2004/817/ΕΚ[2] του Συμβουλίου βάσει της τότε εφαρμοστέας έκτης οδηγίας 77/388/ΕΚ[3].(2) Σύμφωνα με το άρθρο 395 παράγραφος 2 της οδηγίας 2006/112/ΕΚ, η Επιτροπή ενημέρωσε τα άλλα κράτη μέλη, με επιστολή της 3ης Ιουνίου 2009, σχετικά με το αίτημα που υπέβαλε η Γερμανία. Με επιστολή της 9ης Ιουνίου 2009, η Επιτροπή γνωστοποίησε στη Γερμανία ότι διέθετε όλες τις απαραίτητες πληροφορίες για την εκτίμηση του αιτήματος.(3) Το μέτρο παρέκκλισης αποσκοπεί στον πλήρη αποκλεισμό από το δικαίωμα έκπτωσης του ΦΠΑ που επιβάλλεται στις δαπάνες σχετικά με αγαθά και υπηρεσίες όταν το ποσοστό χρησιμοποίησής τους για τις ιδιωτικές ανάγκες του υποκείμενου σε φόρο ή του προσωπικού του, ή γενικότερα για χρήση ξένη προς τις ανάγκες της επιχείρησης, είναι υψηλότερο του 90%.(4) Το μέτρο αυτό αποτελεί παρέκκλιση από το άρθρο 168 της οδηγίας 2006/112/ΕΚ που θεσπίζει τη γενική αρχή του δικαιώματος έκπτωσης και αποσκοπεί στην απλούστευση της διαδικασίας επιβολής του ΦΠΑ. Επηρεάζει το ποσό του οφειλόμενου φόρου κατά αμελητέο μόνον τρόπο στο στάδιο της τελικής κατανάλωσης.(5) Τα πραγματικά και νομικά περιστατικά που δικαιολογούσαν την τρέχουσα εφαρμογή του συγκεκριμένου μέτρου απλούστευσης δεν έχουν μεταβληθεί και εξακολουθούν να ισχύουν. Θα πρέπει συνεπώς να επιτραπεί στη Γερμανία να εφαρμόσει το μέτρο απλούστευσης για μεγαλύτερο χρονικό διάστημα, το οποίο όμως θα περιορίζεται χρονικά έως τις 31 Δεκεμβρίου 2012 ώστε να καταστεί δυνατή η αξιολόγηση του μέτρου.(6) Η παρέκκλιση δεν θα έχει αρνητικές συνέπειες στους ιδίους πόρους της Κοινότητας που προέρχονται από τον ΦΠΑ,ΕΞΕΔΩΣΕ ΤΗΝ ΠΑΡΟΥΣΑ ΑΠΟΦΑΣΗ:Άρθρο 1Κατά παρέκκλιση του άρθρου 168 της οδηγίας 2006/112/ΕΚ, επιτρέπεται στη Γερμανία να αποκλείσει πλήρως τις δαπάνες για αγαθά και υπηρεσίες από το δικαίωμα έκπτωσης του ΦΠΑ όταν το ποσοστό χρησιμοποίησής τους για τις ιδιωτικές ανάγκες του υποκείμενου σε φόρο ή του προσωπικού του, ή γενικότερα για χρήση ξένη προς τις ανάγκες της επιχείρησης, είναι υψηλότερο του 90%.Άρθρο 2Η απόφαση εφαρμόζεται έως τις 31 Δεκεμβρίου 2012.Άρθρο 3Η παρούσα απόφαση απευθύνεται στην Ομοσπονδιακή Δημοκρατία της Γερμανίας.Βρυξέλλες,Για το ΣυμβούλιοΟ Πρόεδρος [1] ΕΕ L 347 της 11.12.2006, σ. 1.[2] ΕΕ L 357 της 2.12.2004, σ. 33.[3] ΕΕ L 145 της 13.6.1977, σ.1.


text:
 5.5.2014
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 C 135/58
 Skarga wniesiona w dniu 28 lutego 2014 r. – Canadian Solar Emea i in. przeciwko Radzie
 (Sprawa T-162/14)
 2014/C 135/77
 Język postępowania: angielski
 Strony
 Strona skarżąca: Canadian Solar Emea GmbH (Monachium, Niemcy); Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc. (Changshu, Chiny); Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc. (Luoyang, Chiny); Csi Cells Co. Ltd (Suzhou, Chiny); and Csi Solar Power (Chiny), Inc. (Suzhou) (przedstawiciele: A. Willems, S. De Knop i J. Charles, lawyers)
 Strona pozwana: Rada Unii Europejskiej
 Żądania
 Strona skarżąca wnosi do Sądu o:
 —
 stwierdzenie dopuszczalności skargi;
 —
 stwierdzenie nieważności rozporządzenia wykonawczego Rady (UE) nr 1238/2013 z dnia 2 grudnia 2013 r. nakładającego ostateczne cło antydumpingowe oraz stanowiącego o ostatecznym poborze cła tymczasowego nałożonego na przywóz modułów fotowoltaicznych z krzemu krystalicznego i głównych komponentów (tj. ogniw) pochodzących lub wysyłanych z Chińskiej Republiki Ludowej (Dz.U. L 325, s. 1) w zakresie mającym zastosowanie do skarżących;
 —
 obciążenie pozwanej kosztami postępowania.
 Zarzuty i główne argumenty
 Na poparcie skargi strona skarżąca podnosi sześć zarzutów.
 1.
 Zarzut pierwszy dotyczący tego, iż instytucje naruszyły art. 5 ust. 10 i art. 5 ust. 11 rozporządzenia Rady (WE) nr 1225/2009 (1), ponieważ nałożyły środki antydumpingowe na moduły fotowoltaiczne z krzemu krystalicznego i główne komponenty wysyłane z Chińskiej Republiki Ludowej, podczas gdy zawiadomienie o wszczęciu postępowania wspominało jedynie o modułach fotowoltaicznych z krzemu krystalicznego i głównych komponentach pochodzących z Chińskiej Republiki Ludowej.
 2.
 Zarzut drugi dotyczący tego, iż instytucje naruszyły art. 1 i 17 rozporządzenia Rady (WE) nr 1225/2009, ponieważ nałożyły środki antydumpingowe na moduły fotowoltaiczne z krzemu krystalicznego i główne komponenty nieobjęte dochodzeniem antydumpingowym.
 3.
 Zarzut trzeci dotyczący tego, iż instytucje naruszyły art. 2 rozporządzenia Rady (WE) nr 1225/2009, ponieważ zastosowały metodologię nierynkową w celu obliczenia marginesu dumpingu dla produktów z państw posiadających gospodarkę rynkową.
 4.
 Zarzut czwarty dotyczący tego, iż instytucje naruszyły art. 1 ust. 4 rozporządzenia Rady (WE) nr 1225/2009, ponieważ przeprowadziły jedno dochodzenie dla dwóch różnych produktów (a mianowicie modułów fotowoltaicznych z krzemu krystalicznego i ogniw).
 5.
 Zarzut piąty dotyczący tego, iż instytucje naruszyły art. 2 ust. 7 lit. c) rozporządzenia Rady (WE) nr 1225/2009, ponieważ nie zbadały wniosków skarżących o traktowanie na zasadach rynkowych.
 6.
 Zarzut szósty dotyczący tego, iż instytucje naruszyły art. 3 i art. 9 ust. 4 rozporządzenia Rady (WE) nr 1225/2009, ponieważ nie zakwalifikowały oddzielnie szkody poniesionej przez przemysł Unii spowodowanej zarówno przez przywóz po cenach dumpingowych jak też inne znane czynniki i w konsekwencji nałożyły stawkę przewyższającą stawkę, jaka była konieczna w celu usunięcia szkody dla przemysłu Unii spowodowanej przez przywóz po cenach dumpingowych.
 (1) Rozporządzenie Rady (WE) nr 1225/2009 z dnia 30 listopada 2009 r. w sprawie ochrony przed przywozem produktów po cenach dumpingowych z krajów niebędących członkami Wspólnoty Europejskiej (Dz.U. L 343, s. 51)