type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 15.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/22
 Kasační opravný prostředek podaný dne 20. května 2008 Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) vydanému dne 28. února 2008 ve věci T-215/06, American Clothing Associates v. OHIM
 (Věc C-208/08 P)
 (2008/C 209/32)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Další účastnice řízení: American Clothing Associates SA
 Návrhová žádání navrhovatele
 —
 zrušit rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 28. února 2008 ve věci T-215/06 v rozsahu, v němž měl za to, že čl. 7 odst. 1 písm. h) nařízení o ochranné známce Společenství (1) se nepoužije na ochranné známky pro služby;
 —
 uložit American Clothing Associates SA náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatel vznáší jediný důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení čl. 7 odst. 1 písm. h) nařízení o ochranné známce ve spojení s článkem 6 ter Pařížské úmluvy na ochranu průmyslového vlastnictví ze dne 20. března 1883, ve znění změn a doplňků (2). V rozporu s tím, co rozhodl Soud, se tento posledně uvedený článek, na který odkazuje čl. 7 odst. 1 písm. h) nařízení o ochranné známce Společenství, použije totiž bez rozdílu na ochranné známky pro výrobky a na ochranné známky pro služby.
 V tomto ohledu navrhovatel zaprvé uvádí, že Soud se dopustil nesprávného právního posouzení, když vyložil článek 6 ter Pařížské úmluvy doslovným způsobem a mimo kontextu, aniž by vzal v úvahu duch tohoto ustanovení a obecněji duch úmluvy, která od své revize provedené Lisabonským aktem ze dne 31. října 1958 ukládá rozšíření působnosti všech ustanovení týkajících se továrních a obchodních ochranných známek na ochranné známky pro služby, s výjimkou některých ustanovení, která nejsou použitelná v projednávaném případě.
 Navrhovatel poukazuje zadruhé na to, že samotný zákonodárce Společenství zpochybňuje, že by bylo třeba rozlišovat ochranné známky pro výrobky a ochranné známky pro služby, neboť článek 29 nařízení o ochranné známce, který provádí článek 4 A Pařížské úmluvy týkající se práva přednosti, výslovně zmiňuje služby, na které se vztahuje přihláška ochranné známky.
 Zatřetí uvádí, že v rozporu s tím, co rozhodl Soud v napadeném rozsudku, musí být článek 16 Smlouvy o známkovém právu, sjednané v Ženevě dne 27. října 1994, vykládán v tom smyslu, že objasňuje působnost Pařížské úmluvy, aniž by přesto rozšiřoval její působnost na situace, které Pařížská úmluva vylučuje ve svém současném znění.
 Konečně navrhovatel zdůrazňuje, že v novějším rozsudku samotný Soudní dvůr připustil, přinejmenším konkludentně, že Pařížská úmluva stanoví rovné zacházení s ochrannými známkami pro výrobky a ochrannými známkami pro služby.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).
 (2) Sbírka smluv Spojených národů, svazek 828, č. 11847, s. 108.


type: contracts

text:
 8.11.2012
 RO
 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
 L 309/12
 DECIZIA NR. 132/2012 A COMITETULUI MIXT AL SEE
 din 13 iulie 2012
 de modificare a anexei XIII (Transporturile) la Acordul privind SEE
 COMITETUL MIXT AL SEE,
 având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, astfel cum a fost modificat prin Protocolul de adaptare a Acordului privind Spațiul Economic European, denumit în continuare „acordul”, în special articolul 98,
 întrucât:
 (1)
 Anexa XIII la acord a fost modificată prin Decizia nr. 113/2012 a Comitetului mixt al SEE din 15 iunie 2012 (1).
 (2)
 Decizia de punere în aplicare 2011/821/UE a Comisiei din 7 decembrie 2011 privind recunoașterea Republicii Capului Verde în temeiul Directivei 2008/106/CE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește sistemele de formare și certificare a navigatorilor (2) trebuie încorporată în acord.
 (3)
 Decizia de punere în aplicare 2011/822/UE a Comisiei din 7 decembrie 2011 privind recunoașterea Bangladeshului în temeiul Directivei 2008/106/CE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește sistemele de formare și certificare a navigatorilor (3) trebuie încorporată în acord.
 (4)
 Decizia de punere în aplicare 2012/75/UE a Comisiei din 9 februarie 2012 privind recunoașterea Ghanei în temeiul Directivei 2008/106/CE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește sistemele de formare și certificare a personalului navigant maritim (4) trebuie încorporată în acord.
 (5)
 Decizia de punere în aplicare 2012/76/UE a Comisiei din 9 februarie 2012 privind recunoașterea Uruguayului în temeiul Directivei 2008/106/CE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește sistemele de formare și certificare a personalului navigant maritim (5) trebuie încorporată în acord,
 ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
 Articolul 1
 În anexa XIII la acord, după punctul 56jk (Decizia de punere în aplicare 2011/520/UE a Comisiei) se introduc următoarele puncte:
 „56jl.
 32011 D 0821: Decizia de punere în aplicare 2011/821/UE a Comisiei din 7 decembrie 2011 privind recunoașterea Republicii Capului Verde în temeiul Directivei 2008/106/CE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește sistemele de formare și certificare a navigatorilor (JO L 327, 9.12.2011, p. 67).
 56jm.
 32011 D 0822: Decizia de punere în aplicare 2011/822/UE a Comisiei din 7 decembrie 2011 privind recunoașterea Bangladeshului în temeiul Directivei 2008/106/CE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește sistemele de formare și certificare a navigatorilor (JO L 327, 9.12.2011, p. 68).
 56jn.
 32012 D 0075: Decizia de punere în aplicare 2012/75/UE a Comisiei din 9 februarie 2012 privind recunoașterea Ghanei în temeiul Directivei 2008/106/CE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește sistemele de formare și certificare a personalului navigant maritim (JO L 38, 11.2.2012, p. 45).
 56jo.
 32012 D 0076: Decizia de punere în aplicare 2012/76/UE a Comisiei din 9 februarie 2012 privind recunoașterea Uruguayului în temeiul Directivei 2008/106/CE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește sistemele de formare și certificare a personalului navigant maritim (JO L 38, 11.2.2012, p. 46).”
 Articolul 2
 Textele Deciziilor de punere în aplicare 2011/821/UE, 2011/822/UE, 2012/75/UE și 2012/76/UE în limbile islandeză și norvegiană, care urmează să fie publicate în suplimentul SEE la Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, sunt autentice.
 Articolul 3
 Prezenta decizie intră în vigoare la 14 iulie 2012, cu condiția să se fi efectuat toate notificările prevăzute la articolul 103 alineatul (1) din acord către Comitetul mixt al SEE (6).
 Articolul 4
 Prezenta decizie se publică în secțiunea SEE și în suplimentul SEE ale Jurnalului Oficial al Uniunii Europene.
 Adoptată la Bruxelles, 13 iulie 2012.
 Pentru Comitetul mixt al SEE
 Președintele
 Atle LEIKVOLL
 (1) JO L 270, 4.10.2012, p. 37.
 (2) JO L 327, 9.12.2011, p. 67.
 (3) JO L 327, 9.12.2011, p. 68.
 (4) JO L 38, 11.2.2012, p. 45.
 (5) JO L 38, 11.2.2012, p. 46.
 (6) Nu au fost semnalate obligații constituționale.


type: wikipedia

text:
Questa pagina contiene l'elenco delle pietre d'inciampo poste in Croazia. Esse commemorano il destino di persone uccise, deportate, espulse o spinte al suicidio ad opera del regime nazista. Le pietre d'inciampo (in tedesco Stolpersteine) sono una iniziativa dell'artista tedesco Gunter Demnig che ha già posato più di 68.000 pietre in tutta Europa.
 Generalmente, le pietre d'inciampo sono posizionate di fronte all'edificio dove le vittime hanno avuto la loro ultima residenza autogestita. Le prime e finora uniche pietre d'inciampo in questa regione sono state collocate il 21 maggio 2013 a Fiume. Il nome delle pietre d’inciampo in croato è kamen spoticanja.
 Le iscrizioni delle pietre sono state fatte in croato e in italiano.
 Le tabelle sono parzialmente ordinabili secondo l'ordine alfabetico del cognome.
 Fiume
 Libro
 Eugenio Lipschitz: Una storia ebraica, diario tradotto dall'Ungherese, editrice Magda Lipschitz Heimler, Firenze: Giuntina 2001, OCLC 955485660, 161 pagine
 Note
 Altri progetti
 Collegamenti esterni
 stolpersteine.eu, sito dell'iniziativa
 Ebrei a Fiume e Abbazia, nomi: Inschlicht a Luzio (italiano)
 Croazia
 Croazia


text:
 Avis juridique important
 |
 22002D0170
 2002/170/EG: Beslut nr 1/2002 av samarbetsrådet EG–f.d. jugoslaviska republiken Makedonien av den 30 januari 2002 om införande av två gemensamma förklaringar rörande Furstendömet Andorra och Republiken San Marino samt om ändring av protokoll 4 om definition av begreppet "ursprungsprodukter" och om metoder för administrativt samarbete
 Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 056 , 27/02/2002 s. 0024 - 0026
 Beslut nr 1/2002 av samarbetsrådet EG-f.d. jugoslaviska republiken Makedonienav den 30 januari 2002om införande av två gemensamma förklaringar rörande Furstendömet Andorra och Republiken San Marino samt om ändring av protokoll 4 om definition av begreppet "ursprungsprodukter" och om metoder för administrativt samarbete(2002/170/EG)SAMARBETSRÅDET HAR FATTAT DETTA BESLUTmed beaktande av interimsavtalet mellan Europeiska gemenskapen, å ena sidan, och f.d. jugoslaviska republiken Makedonien, å andra sidan(1), om handel och handelsrelaterade frågor, nedan kallat interimsavtalet,med beaktande särskilt av artikel 38 i protokoll 4 om definition av begreppet "ursprungsprodukter" och om metoder för administrativt samarbete till interimsavtalet, ochav följande skäl:(1) I avvaktan på ikraftträdandet av stabiliserings- och associeringsavtalet mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och f.d. jugoslaviska republiken Makedonien, å andra sidan, undertecknat i Luxemburg den 9 april 2001, ingick rådet genom beslut 2001/330/EG(2) interimsavtalet mellan Europeiska gemenskapen, å ena sidan, och f.d. jugoslaviska republiken Makedonien, å andra sidan, om handel och handelsrelaterade frågor.(2) I enlighet med artikel 50 i interimsavtalet, och sedan båda parter den 27 april 2001 anmält att de avslutat sina interna förfaranden, trädde interimsavtalet med tillhörande bilagor och protokoll, inbegripet protokoll 4 om definition av begreppet "ursprungsprodukter" och om metoder för administrativt samarbete, i kraft den 1 juni 2001(3).(3) En gemensam förklaring bör införas efter protokoll 4 avseende f.d. jugoslaviska republiken Makedoniens erkännande och godtagande av produkter med ursprung i San Marino som produkter med ursprung i gemenskapen. Införandet av en sådan gemensam förklaring är ett normalt tillvägagångssätt när det gäller förmånsavtal som förhandlats fram av gemenskapen med tredjeländer, och det faktum att det finns en tullunion mellan gemenskapen och San Marino gör det berättigat att införa en sådan gemensam förklaring.(4) En gemensam förklaring bör införas efter protokoll 4 avseende f.d. jugoslaviska republiken Makedoniens erkännande och godtagande av produkter enligt kapitlen 25-97 med ursprung i Furstendömet Andorra som produkter med ursprung i gemenskapen. Införandet av en sådan gemensam förklaring är ett normalt tillvägagångssätt när det gäller förmånsavtal som gemenskapen förhandlat fram med tredjeländer, och det faktum att det finns en tullunion mellan gemenskapen och Andorra för dessa produkter gör det berättigat att införa en sådan gemensam förklaring.(5) För tydlighetens skull bör några felaktigheter i protokoll 4 som rör inkorrekta hänvisningar i enskilda artiklar till andra artiklar rättas till, liksom några sakfel.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Protokoll 4 om definition av begreppet "ursprungsprodukter" och om metoder för administrativt samarbete till interimsavtalet mellan Europeiska gemenskapen, å ena sidan, och f.d. jugoslaviska republiken Makedonien, å andra sidan, om handel och handelsrelaterade frågor, som tillämpas sedan den 1 juni 2001, sedan båda parter den 27 april 2001 anmält att de avslutat sina interna förfaranden, skall ändras på följande sätt:1. I "Innehållsförteckning" i avdelning II i skall den andra strecksatsen ersättas med följande: ">Plats för tabell>"2. I "Innehållsförteckning" i avdelning II skall den tredje strecksatsen ersättas. (Föranleder ingen ändring i den svenska versionen).3. I artikel 3 skall rubriken ersättas med följande: "Bilateral kumulation i gemenskapen"4. Artikel 3 sista meningen skall ersättas med följande: "Det skall inte vara nödvändigt att sådant material har genomgått tillräcklig bearbetning eller behandling, förutsatt att det genomgått bearbetning eller behandling utöver vad som anges i artikel 7."5. Artikel 4 sista meningen skall ersättas med följande: "Det skall inte vara nödvändigt att sådant material har genomgått tillräcklig bearbetning eller behandling, förutsatt att det genomgått bearbetning eller behandling utöver vad som anges i artikel 7."6. I artikel 5.2 a, b, d, e och artiklarna 17.4 och 31.1 skall de ord som betecknar gemenskapens medlemsstater ersättas. (Föranleder ingen ändring i den svenska versionen).I artikel 5.2 c skall de ord som betecknar gemenskapens medlemsstater ersättas med följande:"gemenskapens medlemsstater"7. Artikel 15.1 skall ersättas. (Föranleder ingen ändring i den svenska versionen).8. Artikel 15.2 skall ersättas. (Föranleder ingen ändring i den svenska versionen).9. Artikel 15 sista stycket skall ersättas med följande: "7. Bestämmelserna i denna artikel skall tillämpas från och med den 1 januari 2003. Bestämmelserna i punkt 6 skall tillämpas till och med den 31 december 2005 och får ses över efter gemensam överenskommelse."10. Artikel 30.1 skall ersättas med följande: "1. För tillämpning av bestämmelserna i artikel 21.1 b och artikel 26.3 i fall där produkter faktureras i en annan valuta än euro, skall motvärdet i de nationella valutorna i gemenskapens medlemsstater eller i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien till belopp i euro fastställas årligen av vart och ett av de berörda länderna."11. I artikel 30.3 skall orden "Europeiska kommissionen" ersättas med följande:"Europeiska gemenskapernas kommission"Artikel 31.1 skall ändras på samma sätt. (Föranleder ingen ändring i den svenska versionen).12. Bilaga II nummer 1901 sista strecksatsen kolumn 3 skall ersättas med följande:"värdet av använt material enligt kapitel 17 inte överstiger 30 % av produktens pris fritt fabrik".13. Bilaga II nummer 2106 sista strecksatsen kolumn 3 skall ersättas med följande:"värdet av använt material enligt kapitel 17 inte överstiger 30 % av produktens pris fritt fabrik".14. I bilaga II nummer 5602 skall de tre sista strecksatser i kolumn 3 som gäller den första strecksatsen i kolumn 2 ersättas. (Föranleder ingen ändring i den svenska versionen).15. I bilaga II kapitel 57 skall de sista tre strecksatser i kolumn 3 som gäller den första strecksatsen i kolumn 2 ersättas. (Föranleder ingen ändring i den svenska versionen).Artikel 2Efter protokoll 4 skall följande gemensamma förklaringar läggas till: "GEMENSAM FÖRKLARINGrörande Furstendömet Andorra1. Produkter som omfattas av kapitlen 25-97 i Harmoniserade systemet med ursprung i Andorra skall godtas av f.d. jugoslaviska republiken Makedonien som produkter med ursprung i gemenskapen enligt detta avtal.2. Protokoll 4 skall också tillämpas när det gäller att fastställa de ovannämnda produkternas ursprungsstatus.GEMENSAM FÖRKLARINGrörande Republiken San Marino1. Produkter med ursprung i San Marino skall godtas av f.d. jugoslaviska republiken Makedonien som produkter med ursprung i gemenskapen enligt detta avtal.2. Protokoll 4 skall tillämpas på motsvarande sätt när det gäller att fastställa de ovannämnda produkternas ursprungsstatus."Artikel 3Detta beslut träder i kraft samma dag som det antas och skall tillämpas från och med den första dagen i månaden efter det att det har antagits.Utfärdat i Bryssel den 30 januari 2002.På samarbetsrådets vägnarOrdförande(1) EGT L 124, 4.5.2001, s. 2.(2) EGT L 124, 4.5.2001, s. 1.(3) EGT C 149, 19.5.2001, s. 1.


text:
 12.12.2019
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 323/16
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 8/2018
 ze dne 9. února 2018,
 kterým se mění příloha II (Technické předpisy, normy, zkoušení a certifikace) Dohody o EHP [2019/2044]
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda o EHP“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Nařízení Komise (EU) 2017/1151 ze dne 1. června 2017, kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 715/2007 o schvalování typu motorových vozidel z hlediska emisí z lehkých osobních vozidel a z užitkových vozidel (Euro 5 a Euro 6) a z hlediska přístupu k informacím o opravách a údržbě vozidla, mění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/46/ES, nařízení Komise (ES) č. 692/2008 a nařízení Komise (EU) č. 1230/2012 a zrušuje nařízení Komise (ES) č. 692/2008 (1), by mělo být začleněno do Dohody o EHP.
 (2)
 Nařízení Komise (EU) 2017/1154 ze dne 7. června 2017, kterým se mění nařízení Komise (EU) 2017/1151, kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 715/2007 o schvalování typu motorových vozidel z hlediska emisí z lehkých osobních vozidel a z užitkových vozidel (Euro 5 a Euro 6) a z hlediska přístupu k informacím o opravách a údržbě vozidla, kterým se mění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/46/ES, nařízení Komise (ES) č. 692/2008 a nařízení Komise (EU) č. 1230/2012 a zrušuje nařízení (ES) č. 692/2008 a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/46/ES, pokud jde o emise z lehkých osobních vozidel a z užitkových vozidel v reálném provozu (Euro 6) (2), ve znění opravy v Úř. věst. L 256, 4.10.2017, s. 11, by mělo být začleněno do Dohody o EHP.
 (3)
 Nařízením (EU) 2017/1151 se s účinkem ode dne 1. ledna 2022 zrušuje nařízení Komise (ES) č. 692/2008, které je začleněno do Dohody o EHP, a které by proto mělo být v Dohodě o EHP zrušeno s účinkem ode dne 1. ledna 2022.
 (4)
 Příloha II Dohody o EHP by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
 PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 Kapitola I přílohy II Dohody o EHP se mění takto:
 1.
 Za bod 45zzu (nařízení Komise (EU) č. 1230/2012) se vkládá nový bod, který zní:
 „45zzv.
 32017 R 1151: nařízení Komise (EU) 2017/1151 ze dne 1. června 2017, kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 715/2007 o schvalování typu motorových vozidel z hlediska emisí z lehkých osobních vozidel a z užitkových vozidel (Euro 5 a Euro 6) a z hlediska přístupu k informacím o opravách a údržbě vozidla, mění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/46/ES, nařízení Komise (ES) č. 692/2008 a nařízení Komise (EU) č. 1230/2012 a zrušuje nařízení Komise (ES) č. 692/2008 (Úř. věst. L 175, 7.7.2017, s. 1), ve znění:
 —
 32017 R 1154: nařízení Komise (EU) 2017/1154 ze dne 7. června 2017 (Úř. věst. L 175, 7.7.2017, s. 708), ve znění opravy v Úř. věst. L 256, 4.10.2017, s. 11.“
 2.
 V bodě 45zu (nařízení Komise (ES) č. 692/2008) a v bodě 45zx (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/46/ES) se doplňuje nová odrážka, která zní:
 „—
 32017 R 1151: nařízení Komise (EU) 2017/1151 ze dne 1. června 2017 (Úř. věst. L 175, 7.7.2017, s. 1).“
 3.
 V bodě 45zzu (nařízení Komise (EU) č. 1230/2012) se doplňují nová slova a nová odrážka, které znějí:
 „, ve znění:
 —
 32017 R 1151: nařízení Komise (EU) 2017/1151 ze dne 1. června 2017 (Úř. věst. L 175, 7.7.2017, s. 1).“
 4.
 V bodě 45zx (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/46/ES) se doplňuje nová odrážka, která zní:
 „—
 32017 R 1154: nařízení Komise (EU) 2017/1154 ze dne 7. června 2017 (Úř. věst. L 175, 7.7.2017, s. 708), ve znění opravy v Úř. věst. L 256, 4.10.2017, s. 11.“
 5.
 Znění bodu 45zu (nařízení Komise (ES) č. 692/2008) se zrušuje s účinkem od 1. ledna 2022.
 Článek 2
 Znění nařízení (EU) 2017/1151 a (EU) 2017/1154, ve znění opravy v Úř. věst. L 256, 4.10.2017, s. 11, v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 10. února 2018 za předpokladu, že jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody o EHP (*1).
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 9. února 2018.
 Za Smíšený výbor EHP
 předseda
 Claude MAERTEN
 (1) Úř. věst. L 175, 7.7.2017, s. 1.
 (2) Úř. věst. L 175, 7.7.2017, s. 708.
 (*1) Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.


type: other

text:
Uppsägning av tidsbegränsad anställning i förtid
 2013-05-29 i Uppsägning och avskedande
 FRÅGA |Hej! Jag ska jobba som en vikarie i sex månader på en förskola. Men efter bara en månad kom jag var vi oense om en sak jag och min chef. Mig chef blev så arg så han sa att jag var "uppsagd med omedelbar verkan ". Då hävdade jag att man inte kunde göra så. Då tog min chef fram det skriftliga anställningsbeviset och läste upp en klausul i avtalet. Han läste: "anställningen kan när som helst under anställmäningstiden avslutas på arbetsgivarens initiativ, med omedelbar verkan". Har min chef gjort rätt?
 Mattias Karlsson J |Hej och tack för att du vänder dig till Lawline med din fråga!Ett vikariat är en s.k. tidsbegränsad anställning. En tidsbegränsad anställning upphör vid anställningstidens utgång eller när arbetet är slutfört, om inte annat har avtalats (4 § LAS). En arbetsgivare kan endast säga upp en tidsbegränsad anställning i förtid om (i) arbetstagaren gjort sig skyldig till ett väsentligt kontraktsbrott eller om (ii) man har avtalat om en rätt att säga upp i förtid och arbetsgivaren har saklig grund för uppsägningen. I ditt fall verkar arbetsgivaren vilja göra gällande det andra alternativet: man hänvisar till avtalet.Om arbetsgivaren vill utnyttja en avtalad uppsägningsklausul för att säga upp ett tidsbegränsat avtal blir, enligt förarbetena, LAS regler om krav på saklig grund för uppsägningen och uppsägningstid tillämpliga (se prop. 1973:129 s. 240). Dessa regler är tvingande till arbetstagarens förmån och går inte att avtala bort till nackdel för arbetstagaren.Angående kravet på saklig grund kan följande sägas. Saklig grund för att säga upp någon kan föreligga antingen på grund av arbetsbrist eller personliga skäl. I ditt fall verkar det vara personliga skäl som de skulle hänvisa till. Med personliga skäl menas att arbetstagaren inte sköter sitt arbete så som denne ska, inte följer regler eller inte till fullo fullföljer sin del av avtalet. I vissa grava fall av misskötsel kan arbetsgivaren avskeda arbetstagaren. I sådana har arbetstagaren inte rätt till någon uppsägningstid. Detta kräver dock riktigt allvarliga fall av misskötsel, och verkar inte aktuellt i detta fall. Vad gäller uppsägningstid har du, vid uppsägning, rätt till en månad enligt 11 § LAS.Utifrån detta kan konstateras att allt inte verkar ha gått helt rätt till i ditt fall. Någon saklig grund verkar inte ha angetts för uppsägningen och de verkar inte vilja ge dig din uppsägningstid.Observera dock att om det finns ett kollektivavtal som är tillämplig på din arbetsplats så kan det vara så att detta, med bindande verkan, reglerar dessa frågor annorlunda än lagen. Observera också att frågorna regleras annorlunda om det rör sig om en provanställning eller om en anställning med avtalad prövotid. Sådana kan tämligen enkelt sägas upp i förtid.LAS finns https://lagen.nu/1982:80
 Vad gäller vid uppsägning när arbetsgivaren inte är bunden av ett kollektivavtal och arbetstagaren inte är medlem i facket?
 2013-05-23 i Uppsägning och avskedande
 FRÅGA |Hej! Om jag inte är medlem i facket och företaget inte har kollektival, hur ska företaget då gå till väga vid ev uppsägning av mig, vad gäller varsel och förhandling mm?
 Essie Malkoc |Hej, och tack för din fråga! Det som gäller i aktuellt fall är att man utgår ifrån lagen (1982:80) om anställningsskydd (LAS). http://www.notisum.se/rnp/sls/lag/19820080.HTM Vid uppsägning från arbetsgivarens sida måste uppsägningen vara sakligt grundad, se § 7 st 1 LAS. Saklig grund kan ha sin utgångspunkt antingen i en uppkommen arbetsbrist eller på grund av personliga skäl, § 7 st 2, 3 LAS. Vidare måste en uppsägning överlämnas skriftligen till arbetstagaren, § 8 LAS. Innan man säger upp personal på grund av arbetsbrist måste arbetsgivaren iaktta sin omplaceringsskyldighet § 7 st 1 men. 1 LAS, arbetsgivaren har en skyldighet att göra en noggrann undersökning om det finns möjlighet till en omplacering antingen på annan ort eller annan enhet på företaget med likvärdig tjänst som den nuvarande. Vidare måste en turordningslista upprättas, där man vid upprättandet av en sådan tillämpar den vedertagna principen "sist-in-först-ut", § 22 LAS. Då det inte framkommer några specifika detaljer i din frågeställning, är mitt svar utformat därefter. Du är självklart välkommen med följdfrågor i ärendet, eller med andra funderingar gällande juridik. Bästa Hälsningar,
 Förmåner under uppsägningstiden
 2013-05-02 i Uppsägning och avskedande
 FRÅGA |Har jag rätt att få ut min lön+semesterersättning under min uppsägningstid, trots att man är arbetsbefriad och har en ny anställning, från tiden för arbetsbefrielsen?
 Lars Bålman |Tack för din fråga. En arbetstagare som har blivit uppsagd har rätt att under uppsägningstiden behålla sin lön och andra anställningsförmåner även om arbetstagaren inte får några arbetsuppgifter alls eller får andra arbetsuppgifter än tidigare, 12 § lagen (1982:80) om anställningsskydd, LAS. Vad som kan vara aktuellt i ditt fall är emellertid 13 § LAS, som säger att om arbetsgivaren uttryckligen har förklarat att arbetstagaren inte behöver stå till förfogande under uppsägningstiden eller en del därav, får arbetsgivaren, om denne så vill, avräkna inkomster som arbetstagaren under uppsägningstiden har förvärvat i annan anställning.Om anställningen upphör innan arbetstagaren har fått den semesterlön som tjänats in, ska arbetstagaren i stället få semesterersättning, 28 § 1 st. semesterlagen (1977:480). Semesterersättning ska betalas ut till arbetstagaren utan oskäligt dröjsmål och senast en månad efter anställningens upphörande, 30 § 1 st. samma lag.
 2013-04-27 i Uppsägning och avskedande
 FRÅGA |Hej! Jag har ställt en fråga till er tidigare. Skulle vilja ha svar på följande, tack. Jag har blivit borttagen på turordningslistan vid ett varsel, kan jag kräva en personlig motivering varför 6 personer med kortare anställningstid, har blivit omplacerade på en avdelning där jag har likvärdig eller bättre kompetens? Här är en mailkonversation med min chef. Min fråga til henne: Hej! Jag skulle vilja ha en personlig motivering varför ni har gått förbi mig i turordningslistan, ni har även fått mail från facket där dom vill att ni ska ge mig det. Hennes svar till mig blev följande: Du har begärt att få besked om varför Du har blivit uppsagd i den stora förändringsprocessen som skett i Karlskrona och som inneburit att 122 medarbetare har sagts upp på grund av arbetsbrist. Jag kommer här nedan att återigen besvara dina frågor och hoppas du blir nöjd med svaret. Du har erhållit ett skriftligt besked om att Du är uppsagd på grund av arbetsbrist. Arbetsbristen är fastställd genom medbestämmandeförhandlingar med den fackliga organisationen och när det gäller vilka medarbetare som i sin tur skulle sägas upp så har företaget och den fackliga organisationen träffat en överenskommelse i enlighet med reglerna i kollektivavtalets § 13.5. En så kallad avtalsturlista. Parterna, det vill säga företaget och den fackliga organisationen, har i detta sammanhang gjort ett urval av de anställda som skall sägas upp så att företagets behov av kompetens särskilt beaktas liksom företagets möjligheter att bedriva konkurrenskraftig verksamhet och därmed bereda fortsatt anställning. Avgörande faktorer att ta hänsyn till är bland annat pågående längre uppdrag eller specifik kompetens för uppdraget. De anställdas kompetens, efterfrågad kompetens, och inriktning ska beaktas. Marknadssituationen och övriga omständigheter som påverkar företagets framtida inriktning och verksamhet ska också beaktas. Denna helhetsbedömning, om vilka som kunde omplaceras och vilka som skulle sägas upp på grund av arbetsbrist, har gjorts tillsammans med den fackliga organisationen och parterna har varit överens om denna helhetsbedömning vilket i sin tur lett till träffandet av den aktuella avtalsturlistan. Då det är en helhetsbedömning med många ingående faktorer, som beskrivs ovan, varken kan eller skall vi kommentera enskilda delar eller skäl som har lett fram till den träffade överenskommelsen. Du har fått besked om grunden till din uppsägning som är arbetsbrist och någon annan grund eller skäl finns inte med hänvisning till den stora förändring som skett och som lett till att 122 medarbetare sagts upp vilket vi är ledsna över men inte kan påverka då kunden sagt upp sitt avtal med oss.
 Susanne Cermenius |Hej!Tack för din fråga! Vid uppsägning på grund av arbetsbrist är huvudregeln att en arbetsgivare ska beakta turordningsreglerna, dvs personer som har arbetat kortare tid på en arbetsplats får gå innan de som jobbat där längre, enligt lagen om anställningsskydd(LAS) 22 §.Dock finns ett undantag från regeln och det är just det som din chef nämner i mailet: en avtalsturlista. Detta innebär att arbetsgivare tillsammans med facket kan upprätta en avtalsturlista där olika personer "går före i kön" på grund av t.ex kompetens eller liknande. Denna bedömning gör arbetsgivaren tillsammans med facket.Den här listan får givetvis inte vara diskriminerande och får heller inte strida mot god sed. En arbetsgivare är skyldig att uppge grunderna för uppsägningen enligt 9 § LAS men en personlig beskrivning kan bli svår att kräva som din chef nämner i mailet.Med vänlig hälsning,
 Turordning vid uppsägning pga arbetsbrist
 2013-05-28 i Uppsägning och avskedande
 FRÅGA |hej jag behöver lite rådgivning när det gäller en tvis om uppsägning jag är snickare och har arbetat i ett byggföretag i fyra år. Nu vill min chef säga upp mig på grund av arbetsbrist men jag är näst sist snställd. Motivet är att Personen som är sist anställd har specialkunskaper i alumiiniumkonstruktioner vilket har blivit ett viktigt framtida område. vad gäller? tack på förhand
 Karin Olofsson | Hej och tack för din fråga. Turordning vid uppsägning på grund av arbetsbrist regleras i 22 § i Lag (1982:80) om anställningsskydd (LAS). Paragrafen säger att turordningen bestäms med utgångspunkt i varje arbetstagares sammanlagda anställningstid hos arbetsgivaren. Arbetstagare med längre anställningstid har företräde framför arbetstagare med kortare anställningstid. Däremot framgår det även av 22 § 2 st. LAS att en arbetsgivare med högst tio arbetstagare får undanta högst två arbetstagare som enligt arbetsgivarens bedömning är av särskild betydelse för den fortsatta verksamheten. Vid beräkningen av antalet arbetstagare hos arbetsgivaren bortses från arbetstagare som avses i 1 § LAS (exempelvis arbetsledare, arbetstagare som tillhör arbetsgivarens familj, arbetstagare som är anställda med särskilt anställningsstöd osv). Om du arbetar på en mindre firma som har högst 10 arbetstagare har din arbetsgivare rätt att undanta den sist anställda personen om arbetsgivaren bedömer att personen i fråga är av särskild betydelse för den fortsatta verksamheten. Med vänlig hälsning
 Har abretsgivaren rätt att ta egendom?
 2013-05-20 i Uppsägning och avskedande
 FRÅGA |Hej, Min bror sade upp sig från sin anställning för en vecka sedan. Han jobbar som reparatör av skogsmaskiner och är ofta ute i skogen på uppdrag. Idag var hans första dag som han träffade chef och ledning. De kallade upp honom på ett möte, och tog vid sittande bord hans telefon (som han från början tog med sig privat och likaså abonemanget som de sedan tog över), dator och bil. Har arbetsgivaren laglig rätt att ta dator och telefon på det viset? Moraliskt tycker jag att det är fruktansvärt dåligt och förkastligt, men juridiskt? Tacksam för svar,
 Emina Gaspar-Vrana |Hej och tack för Din fråga!Nej, om det rör sig om privat egendom som inte har någonting att göra med tjänsten har varken arbetsgivaren eller någon annan någon rätt att ta egendomen på det viset. Med vänlig hälsning,Emina Gaspar-Vrana
 Uppsägning vid val mellan ett nytt sommarjobb och ett gammalt
 2013-04-29 i Uppsägning och avskedande
 FRÅGA |Jag undrar vilka uppsägningsregler som gäller för mig? Just nu jobbar jag på ett cafe och har anställningen "anställd för enstaka dagar". Jag tar snart studenten och nu sökt lite fler jobb och lyckligtvis har jag troligtvis fått jobb. Jag vet att man inte har någon uppsägningstid för den anställningen jag har, om man inte avtalat om dagar man ska jobba. På sommaren jobbar vi som är extra anställda för de ordinarie anställda. Jag har fått sommarschemat över det dagar jag ska jobba, men inte godkänt det än. Räknas detta som ett avtal? Och om jag nu får jobb på sommaren kan jag säga upp mig direkt?
 Markus Nilsson |Hej och tack för din fråga!En anställning kan vara på viss tid eller tillsvidare. Du verkar ha en tillsvidareanställning eftersom anställningen inte har någon tidsbegränsning. Om du har jobbat hos samma arbetsgivare kortare än 2 år är uppsägningstiden 1 månad (se 11§ LAS https://lagen.nu/1982:80). Ju längre du jobbat desto längre blir din uppsägningstid (se nämnd §). Om du inte iakttar uppsägningsiden kan du bli skadestånds-skylldig enl 38 § LAS.Hur ingås ett anställningsavtal? Enligt det skriftliga avtalet som du har med din arbetsigvare skulle jag säga att det vore att gå för långt att hävda att du skulle gå in på en heltid, eftersom det står att du ska jobba enstaka dagar. Anställningsavtal kan emellertid ingås genom s k konkludent handlande. Det skulle kunna ske genom att du inte har någon erinran mot schemat så har du accepterat att jobba mer än dina enstaka dagar.Du bör alltså så snart som möjligt ta kontakt med din arbetsgivare och berätta hur läget är. Om du är fackligt ansluten skulle jag rekomendera att du talar även med facket. Om du klargör för arbetsgivaren att du inte avser jobba utöver dina enstaka dagar skulle jag säga att arbetsgivaren inte kan tvinga dig att göra detta (avtalet kan inte sägas ha ingåtts genom ditt handlande).Om du får beskedet om ditt nya jobb mer än 1 månad innan du börjar på sommarschemat för det gamla jobbet, och du har jobbat kortare tid än 2 år där, har du naturligtvis också möjlighet att säga säga upp dig och samtidigt hinna iaktta uppsägningstiden.Lycka till!
 2013-04-22 i Uppsägning och avskedande
 FRÅGA |Hej! Skriver till er då jag ifrån min arbetsgivare mottagit ett övervägande om uppsägning och behöver hjälp alternativ vägledning hur man bäst/effektivast bemöter övervägandet. Omständigheterna i sak: Jag jobbar sedan 3 år på ett lokalt bussföretag som chaufför och kör linjetrafik i hela länet. Förra veckan så ankom jag till en ändhållplats varpå jag avslutade turen och sedvanligt skyltade om till "Ej i trafik" och skulle köra bussen till depån för att avsluta mitt arbetspass. På vägen till depån så passerade jag ett vägarbete varpå den ordinarie vägen till bussdepån var omledd till en annan väg runt kvarteret istället. Med detta så behöver jag meddela sen ankomst till den chaufför som ska ta över efter mig varpå jag tar upp min mobiltelefon och ringer in till kontoret på bussdepån för att meddela detta. Under tiden så kör jag sakta fram tillsammans med resterande trafik som självklart också blir vägledd att följa markering och omskyltningen av den ändrade vägen på grund av vägarbetet. Samtidigt som jag sitter i kö i telefonen för att meddela min sena ankomst så blir jag allt mer stressad eftersom trafiken flyter dåligt och klockan går. Detta gör mig tillräckligt distraherad för att jag för stunden "glömmer bort" bussens höjd och kör in i en viadukt som infinner sig på denna omledda väg och som vi aldrig kör i vanliga fall.. Summa summarum, jag kör in i viadukten och fastnar självklart med bussen varpå en "olycka" var ett faktum. Detta är orsaken till den aktuella övervägan om uppsägning som jag mottagit då min arbetsgivare anser att jag har brustit i uppmärksamheten och kallar det för "vårdslöshet i trafik" då dem enligt övervakningsfilen även såg att jag vid tillfället pratade i min mobiltelefon för att meddela sen ankomst till depån. Till saken hör att vi har bestämmelser om att vi INTE får prata i mobiltelefon under färd med passagerare ombord då vi befinner oss i linjetrafik. Vid tillfället så hade jag som tidigare nämnts avslutat turen och även skyltat om till "Ej i trafik" och alltså inte hade några passagerare ombord. Detta och med referens till situationens rådande omständigheter med trafikarbetet etc. så anser jag dock att det bör anses som ett "särskilt skäl" i ärendet då jag har för avsikt att fortsätta min anställning. Polisen ansåg inte att det förelåg några omständigheter om "vårdslöshet" då vägen var omledd, jag var ur trafik och själv på bussen, varpå jag endast fick böter och behålla mina behörigheter. Hur bemöter man min arbetsgivares "övervägande om uppsägning" bäst i det här fallet? Bestrider man övervägandet och vad ska i sådant fall ingå i aktuell skrivelse? MIN INSTÄLLNING: MITT YRKANDE: GRUNDER: OMSTÄNDIGHETERNA I SAK: Tacksam för om jag kan få någon slags vägledning/kommentar ifrån er så snart som möjligt då jag har för avsikt att "diktera" mitt svar nu under den kommande helgen. Tack på förhand! Vänlig hälsning Michael Pettersson
 Emelie Synnegård | Hej och tack för att du vänder dig till Lawline med din fråga! För att din arbetsgivare skall kunna säga upp dig krävs att det finns saklig grund för uppsägning, vilket kan vara antingen arbetsbrist eller personliga skäl. Med tanke på bakgrunden i ditt fall antar jag att de har grundat skrivelsen på personliga skäl vilket du i så fall bör argumentera emot. Att iaktta vid uppsägning på grund av personliga skäl är arbetstagarens fortsatta lämplighet att utföra arbetet. Om det inte har varit en allvarlig händelse brukar något enstaka fall av misskötsamhet inte föranleda uppsägning. Du måste i sådant fall ha brustit mot en väsentlig avtalsförpliktelse mot arbetsgivaren. Då du inte har förfarit oärligt är det också en anledning till varför du ska vara kvar. Innan de säger upp dig har de också en skyldighet att omplacera dig, så om det finns en sådan möjlighet. Lycka till!


text:
Võru valla aleviku- ja külavanema statuut – Riigi Teataja
 Võru valla aleviku- ja külavanema statuut
 Võru valla aleviku- ja külavanema statuut - sisukord
 § 3 Vanema valimine
 § 4 Ühise vanema valimine
 § 5 Aleviku või külaelanike üldkoosoleku toimumisest teatamine
 § 6 Vanemat valiva üldkoosoleku läbiviimine
 § 7 Vanema õigused
 § 8 Vanema ülesanded
 § 9 Vanema vastutus
 § 10 Vanema ülesannetest vabastamine
 § 11 Vanema ametitegevusega seotud kulude hüvitamine
 § 12 Kohaliku omavalitsuse ülesanded
 RT IV, 17.12.2019, 12
 Vastu võetud 11.12.2019 nr 81
 Määrus kehtestaks kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse 6 lõike 3 punkti 2 ja § 58 lõike 3, Võru vallavolikogu maaelukomisjoni 04.12.2018, 08.01.2019, 05.02.2019, 19.03.2019, 09.04.2019, 04.06.2019 protokolliliste otsuste ja ettepanekute, Võru valla mittetulundusühingute ümarlaual tehtud ettepanekute alusel ning arvestades aleviku- ja küla külavanema kohustuste ja õiguste ning ülesannete täpsema määratlemise vajadusega.
 Määrus reguleerib Võru valla aleviku- ja külavanema (edaspidi vanem) valimise korda, kandidaadile esitatavaid nõudeid, nimetatute õigusi ja kohustusi ning volituste kestuse perioodi.
 1) valla alevik või küla - Võru valla haldusterritooriumil paiknev küla või alevik;
 2) vanem - aleviku või küla esindaja, kes on valitud hääleõiguslike elanike poolt statuudi alusel ning juhindub oma tegevuses aleviku või küla ühistest huvidest ja seisukohtadest;
 3) ühine aleviku- või külavanem - ühist piiri omava aleviku-küla valitud esindaja, kes esindab alevikke ja/või külasid võrdsetel alustel;
 4) küla üldkoosolek - küla ja/või aleviku elanike koosolek asjaomase küla ja/või aleviku vanema valimiseks ja/või küla või alevikuga seotud küsimuste otsustamiseks;
 5) hääleõiguslik isik - vähemalt 16. aastane asjaomase aleviku-ja/või küla füüsiline isik, kelle alaline elukoht on või kinnisvara asub selles alevikus või külas. Üldkoosolekul on õigus laiendada hääleõiguslike isikute ringi.
 § 3. Vanema valimine
 (1) Võru valla haldusterritooriumil asuv alevik ja/või küla võib soovi korral valida aleviku- ja/või külavanema.
 (2) Alevikule ja/või külale valitakse üks vanem aleviku ja/või küla üldkoosolekul.
 (3) Vanemat valiva aleviku- või küla üldkoosoleku kokkukutsumise saavad algatada aleviku- ja/või külaelanik(ud).
 (4) Igal üldkoosolekul osaleval hääleõiguslikul aleviku- või külaelanikul on vanema valimisel üks hääl. Hääletamine on isiklik, hääle edasivolitusõiguseta.
 (5) Hääletamise läbiviimiseks üldkoosolekul valitakse koosolekul osalejate seast vähemalt kolmeliikmeline valimiskomisjon.
 (7) Salajane hääletamine viiakse läbi hääletussedelite abil. Valimiskomisjon viib salajase hääletamise läbi ja koostab hääletamise tulemuste kohta protokolli.
 (8) Vanem valitakse täisealiste aleviku- või külaelanike hulgast, kelle alaline elukoht on Võru vallas asjaomases alevikus või külas.
 (9) Vanem valitakse külaelanike üldkoosolekul poolthäälteenamusega vähemalt kolmeks aastaks või kuni viieks aastaks. Aleviku või küla vanema valimiseks peab üldkoosolekul osalema vähemalt 30% aleviku või küla elanike arvust rahvastikuregistri andmetel.
 (10) Vanema kandidaat seatakse üles üldkoosolekul osalejate poolt.
 (11) Vanema kandidaadiks saab esitada isiku, kes osaleb üldkoosolekul, kus valitakse vanem.
 (12) Vanema kandidaadid peavad esitama koosolekul nõusoleku kandideerimiseks ning see kantakse üldkoosoleku protokolli.
 (13) Vanemaks valitakse kandidaat, kes kogub kõige rohkem hääli.
 (14) Juhul kui enim hääli saavad võrdselt kaks kanditaati viiakse läbi kordushääletamine enim hääli saanud kahe kandidaadi vahel.
 (15) Statuudis reguleerimata valimistoimingute üle otsustab üldkoosolek.
 § 4. Ühise vanema valimine
 Omavahel ühist piiri omavad alevikud või külad võivad valida ühise vanema, kui elanikud nii otsustavad.
 § 5. Aleviku või külaelanike üldkoosoleku toimumisest teatamine
 Teade vanema valimise kohta peab olema välja pandud vastavas alevikus või külas ning vajadusel kasutama sotsiaalmeediat vähemalt kaks nädalat enne vanema valimise üldkoosoleku toimumist.
 § 6. Vanemat valiva üldkoosoleku läbiviimine
 (1) Üldkoosolekul osalejad registreeritakse ning üldkoosolek protokollitakse.
 (2) Üldkoosoleku alguses valivad hääleõiguslikud aleviku või külaelanikud üldkoosoleku juhataja ja protokollija. Üldkoosoleku juhataja juhib üldkoosolekut ja viib läbi salajase hääletamise. Üldkoosoleku protokollija tagab üldkoosoleku käigu ja otsuste protokollimise. Protokollile kirjutavad alla üldkoosoleku juhataja ja protokollija.
 (3) Üldkoosoleku juhataja esitab vanema valimise kohta koostatud protokolli koos registreerimislehega vallavalitsusele kümne (10) tööpäeva jooksul üldkoosoleku toimumise päevast arvates.
 (4) Vallavalitsus sõlmib üldkoosolekul valitud vanemaga lepingu käesolevas statuudis sätestatud ülesannete täitmiseks.
 § 7. Vanema õigused
 1) vastavalt vajadusele kutsuda kokku esindatava aleviku või küla üldkoosolekuid;
 2) esindada vastavat alevikku või küla ja osaleda sõnaõigusega vallavolikogu istungil või kutsutuna vallavalitsuse istungile, kui arutatakse tema poolt esindatava aleviku või küla puudutavaid küsimusi;
 3) taotleda alevikule või külale raha valla eelarvest vastavalt kehtestatud Võru valla kordadele ning toetusi erinevatest allikatest, lähtudes üldkoosolekul kinnitatud otsustest;
 4) saada kohalikust omavalitsusest oma ülesannete täitmiseks vajalikku teavet;
 5) juhtida aleviku- või külaelanike ning aleviku või küla territooriumil viibivate füüsiliste ja juriidiliste isikute tähelepanu heakorda, avalikku käitumist jms puudutavatele probleemidele;
 6) astuda vanema kohalt tagasi, kutsudes selleks kokku üldkoosoleku;
 7) saada tagasivalituks uueks ametiajaks.
 § 8. Vanema ülesanded
 Vanema ülesanded on:
 1) korraldada infovahetust külaelanike ning vallavalitsuse, vallavolikogu ja muude institutsioonide vahel;
 2) teavitada kohalikku omavalitsust aleviku- või küla probleemidest;
 3) osaleda valla poolt korraldatavatel MTÜ-de ümarlaua koosolekutel;
 4) teavitada Võru Vallavalitsust külas elavatest abivajajatest ning võimaluse korral korraldada nende abistamist;
 5) organiseerida alevikus ja/või külas ühistegevust, ärgitada aleviku- ja/või külaelanikke koostööle;
 6) viia vähemalt üks kord aastas läbi aleviku ja/või küla üldkoosolek ja esitada aruanne vanema tegevuse kohta;
 7) korraldama võimalusel aleviku ja/või küla ajaloo kogumine ja kroonika pidamine;
 8) suhelda ja teha koostööd alevikus ja/või külas tegutsevate kodanike ühendustega;
 9) koordineerida ja aidata korraldada aleviku või küla ühistegevusi ning ellu viia ühisprojekte;
 10) ametiaja lõppemisel kutsuda kokku üldkoosolek uue vanema valimiseks.
 § 9. Vanema vastutus
 Vanem on aruandekohustuslik külaelanike üldkoosoleku ees.
 § 10. Vanema ülesannetest vabastamine
 (1) Vanema omal soovil vanema ülesannetest vabastamiseks esitab vanem sellekohase teate üldkoosolekule. Võru Vallavalitsus lõpetab vanemaga lepingu üldkoosoleku protokolli alusel.
 (2) Vanema ülesannetest vabastamine külaelanike nõudmisel toimub külaelanike üldkoosolekul.
 (3) Vanema volitused lõpevad kui vähemalt üks alljärgnev tingimus on täidetud:
 1) uue vanema valimisel;
 2) elukoha muutumisel;
 3) surma korral.
 (4) Vanem vabastatakse ülesannete täitmisest üldkoosoleku poolt vastuvõetud ja protokollitud otsuse alusel.
 § 11. Vanema ametitegevusega seotud kulude hüvitamine
 (1) Vanemal on õigus taotleda kord aastas Võru Vallavalitsuselt vanema ülesannete täitmisega seotud kulude hüvitamist.
 (2) Vallavalitsus hüvitab vanema põhjendatud kulud vanema poolt esitatud avalduse ja kuludokumentide alusel.
 (3) Võru Vallavalitsus hüvitab kulud kuni 300 euro ulatuses ühes kalendriaastas.
 (4) Taotlus kulude hüvitamiseks tuleb vanemal esitada hiljemalt jooksva aasta 10. detsembriks Võru Vallavalitsusele. Taotluse põhjendatuse korral hüvitatakse kulud kümne (10) tööpäeva jooksul, kuid mitte hiljem kui jooksva aasta 31. detsembriks.
 (1) Võru Vallavalitsuse kultuurispetsialist peab valitud vanemate nimistut.
 (2) Vallavalitsus säilitab üldkoosoleku protokollid vanema valimise kohta viis (5) aastat ning vanemaga sõlmitud lepingud säilitatakse kümme (10) aastat peale lepingu lõppemist.
 (3) Võru Vallavalitsus annab informatsiooni vanemale tema statuudist tulenevate ülesannete täitmiseks.
 Tunnistada kehtetuks Vastseliina Vallavolikogu 19.03.2004 määrus nr 11 „Vastseliina valla külavanema statuudi kinnitamine“.
 Määrus jõustub alates 01.01.2020.


jurisdiction: US

text:
 281 Md. 483 (1977)
 380 A.2d 43
 MILTON THOMAS GREEN, ETC.
 v.
 STATE OF MARYLAND
 [No. 60, September Term, 1977.]
 Court of Appeals of Maryland.
 Decided December 6, 1977.
 The cause was argued before MURPHY, C.J., and SMITH, DIGGES, LEVINE, ELDRIDGE and ORTH, JJ.
 William J. Chen, Jr., Assigned Public Defender, for appellant.
 Arrie W. Davis, Assistant Attorney General, with whom were Francis B. Burch, Attorney General, and Clarence W. Sharp, Assistant Attorney General, on the brief, for appellee.
 ORTH, J., delivered the opinion of the Court.
 Milton Thomas Green, also known as Angelo Michael Daniels, was found guilty by a jury in the Circuit Court for Montgomery County of robbery with a deadly weapon, the use of a handgun in the commission of a felony, and the unlawful transportation of a handgun. He was sentenced to a total of fifteen years. On direct appeal the Court of Special Appeals affirmed the judgments. Green v. State, 35 Md. App. 510, 371 A.2d 1112 (1977). We granted Green's petition for a writ of certiorari, limiting our review solely to the question of whether he was denied a fair trial because the State was permitted to obtain an in-court identification in contravention of law.
 *485 I
 The victim of the robbery was Commander Rene Alfredo Molina, a member of the Ecuadorian Navy on duty in Washington, D.C. Although Molina's testimony at trial was elicited through a Spanish-English interpreter, it clearly established the corpus delicti of each of the crimes. About 11:15 p.m. on 16 November 1975, Molina dropped his wife and three other persons off at his apartment in the Wheaton area of Montgomery County upon their return from the Dulles International Airport. He drove to the parking area of his apartment complex to park his car for the night. He was followed by a Datsun sportscar, occupied by two black males. While sitting in his car on the parking lot, he was robbed by the passenger in the sportscar, who stole between twenty and forty dollars from him at the point of a handgun. The driver of the sportscar took the keys to Molina's car from the ignition switch and ordered him to get out of the car and walk toward his apartment. The felons drove away in their own car.
 As the prosecutor pointed out in his opening statement to the jury, the real issue in the case was the criminal agency of Green. During the presentation of the State's case, in the presence of the jury, over timely objection, and under circumstances most unusual, Molina twice identified Green as one of the robbers. A viewing of photographs by Molina at the instance of the police immediately after the robbery had not resulted in an identification. On the day of the trial, shortly before it began, Molina saw Green in the courthouse, and, upon that confrontation, said he was then able to identify Green. Thus, there were an unsuccessful pretrial attempt to have Molina identify Green through photograph viewing procedures, an extrajudicial identification of Green by Molina, and two judicial identifications of Green by Molina. There was never a hearing to determine the admissibility of the judicial identifications. The issue is the propriety of their admission in evidence.
 We glean the circumstances relating to the identifications of Green from the proceedings at the trial. About an hour and a half after the robbery, Molina went to the police station and viewed some 200 to 300 photographs. He made no *486 identification. The record does not disclose whether a photograph of Green was among those Molina viewed. Up to the day of trial Molina had not identified the driver of the sportscar who had participated in the robbery. On the day of the trial, but before it commenced, Molina saw Green in the courthouse and recognized him as the driver. Molina went promptly to the office of the State's Attorney and told the prosecutor that he was now able to identify Green as the driver. At some time thereafter, the prosecutor informed defense counsel of this development.
 At the trial, after evidence had been adduced to establish the corpus delicti, the prosecutor asked Molina if he had viewed photographs at the police station. Defense counsel asked for a bench conference at which he requested that the jury be excluded as it appeared that the State was about to introduce identification evidence. The State admitted that it was going to seek an in-court identification. The court said it understood that Molina had been unable to make an identification from photographs. This was verified by the prosecutor, but he said objection was premature. It was his position that the burden was on the defense "to show somehow or another the failure to make an identification out of court tainted the in-court [identification]... to make it illegal." The court thought that Molina could "testify that he was shown these photo arrays and that he could not make an identification. That is not objectionable." Defense counsel made clear that "at the point [the State] wants to ask whether or not [Molina] can identify [Green], I would like a hearing out of the presence of the jury on whether or not that is a tainted identification...." The court replied: "All right. We may have to do that. At this point we are not at that point." The trial proceeded before the jury, and shortly thereafter Molina testified about viewing photographs at the police station. It was elicited that he had not made an identification. The prosecutor then asked: "Do you see in Court now the person who was the driver of the Datsun?" Defense counsel immediately objected, but the court directed the interpreter to tell Molina that he could answer yes or no. Molina answered: "Yes," whereupon there was another bench *487 conference. Defense counsel requested a suppression hearing out of the presence of the jury. There ensued a discussion in which, as the Court of Special Appeals aptly put it, "two or three cognate issues blurred together and ... the common attention of [defense] counsel, the ... prosecutor and the trial judge never focused on the same question. The exchanges among all three parties were not sharply responsive and there appears to have been a communications gap as to precisely what the material issue was." Green, 35 Md. App. at 514. Although not definitively articulated, it appears manifest that defense counsel's demand for a suppression hearing out of the presence of the jury was not predicated upon any suggestion of illegality per se in the photographic viewing procedures but upon the fact that, as the prosecutor admitted, until Molina saw Green in the courtroom just before the commencement of the trial, he had been unable to make an identification. It was the circumstances under which Molina saw Green in the courtroom, defense counsel argued, which suggested that any in-court identification might be tainted. It cannot be ascertained from the record before us what the situation was when Molina first saw Green. The prosecutor suggested that it was when Green was brought into the courthouse. But the circumstances surrounding that entry are not shown. Whether he was brought in by a police officer or a guard or by his attorney is not disclosed. Who was then present is not known. Defense counsel now suggests that Green was in the courtroom when Molina saw him. He argues: "The victim was unable to make any identification of his assailants until the morning of trial when, prior to trial, the victim observed [Green] in the courtroom. The assailants were black men, [Green] is a black man, and [Green] was the only black man in the courtroom." Ipso facto, he urges, there was an impermissibly suggestive one-on-one confrontation. Defense counsel sought a hearing out of the presence of the jury to obtain a ruling by the court as to the admissibility of an in-court identification. The prosecutor, who had been resisting a suppression hearing on the ground that no extrajudicial identification had been made as a result of the photographic viewing procedures on the day of the robbery, *488 grasped the point. He told the court: "[Defense counsel] has now cast the die. He has given a specific proffer that this in-court identification is tainted by a pre-trial [confrontation].[1] He is no longer talking about solely what happened back in November [at the viewing of the photographs]. He is now saying what happened today when the victim saw the defendant being brought into the Courthouse taints the in-court identification. Now, I believe he has a right to that hearing in light of the proffer. That is my opinion." The court said: "We will give you a hearing." The jury was sent to the jury room so a hearing could be held out of its presence.
 After court convened following a short recess, but before the jury returned, the prosecutor said: "We can truncate the proceedings at this point. [Defense counsel] is going to make a motion, as I understand it, to suppress the in-court identification by this witness [Molina]. I will not ask, in light of that, this witness to make an in-court identification." The court opined that this satisfied the problem.
 The jury was brought back and Molina returned to the witness stand. The prosecutor asked:
 "Commander, with reference to what you told the jury that happened ... back in November of 1975, do you see anybody in court that had anything to do with this holdup?"
 Defense counsel objected and the witness answered, "Yes," before the court ruled. This, of course, prompted another bench conference. Defense counsel moved for a mistrial because the prosecutor, by asking the very question which he had expressly declared he would not ask, had obviated a suppression hearing after conceding that Green was entitled to it. The prosecutor noted that the question now challenged was "the same question as before." He defended his actions on the premise that there would be no in-court identification until Molina specifically pointed out Green as one of the robbers. It was his idea that Molina's declaration that he saw someone in the courtroom who participated in the holdup *489 would be followed by the request to designate that person. At that point, defense counsel could object, the objection would be sustained, and the matter not be pursued further. Defense counsel did not see it that way. He argued that "the ink was in the milk," and he was unable to see how it could be purified. It seemed that the court shared that view:
 "[The witness has] just answered the question yes. If you look around the courtroom, there is only one person out there in this courtroom that could possibly be involved in this ... thing. That is the defendant.
 * * *
 "What he has now answered is that he can see somebody, has seen somebody in this courtroom. The way it was asked this time and the affirmative answer can only point to the defendant."
 Defense counsel vigorously pursued his objection:
 "What can I possibly do now? He has got the question in. He has denied me my suppression hearing. I don't see what else Your Honor can do [but grant a mistrial]."
 The jury was again sent back to the jury room. The reporter read the record relating to the question as first asked. The court leaned toward the State's position: "He has not identified [Green] as being the one." Defense counsel thought the court was "stretching things there. There isn't any question but what there has been an identification. I have been denied a suppression hearing I am entitled to. That is the point." The court vacillated: "I have some question as to whether the jury based on the answers can't figure out who he was talking about," but "[t]he identification has not been made to the extent he has looked at the defendant and said `That is him.'" On the other hand, the court continued: "He didn't say, when you asked him the question, look around the courtroom, do you see anybody that participated in this robbery, he didn't say no. He answered yes. Having answered *490 that, if there were half a dozen other young black males in the courtroom that we could say might have been involved in this, it might have been a different story. We don't have a half a dozen blacks in the courtroom. We don't have anybody but the defendant." It was then determined, apparently to the satisfaction of all concerned, that Green was the only black in the courtroom both times the question was asked. Nevertheless, the judge denied the motion for a mistrial, cautioning the prosecutor that "there will be no more questions about this identification...." He left it up to defense counsel "to figure out how to handle" the identification "left hanging," suggesting only that "[t]here has been no positive identification of the defendant."
 II
 We are in complete agreement with two holdings of the Court of Special Appeals which the State readily concedes are correct: (1) before the admission of any evidence identifying Green as the criminal agent, he was entitled to the requested suppression hearing out of the jury's presence, and (2) there were in-court (judicial) identifications of Green placed before the jury without the required hearing. The holding of a suppression hearing, the course of its conduct, and the factors relevant to the admissibility vel non of challenged identification evidence, are dictated by rules now firmly established. See United States v. Wade, 388 U.S. 218, 87 S. Ct. 1926 (1967); Gilbert v. California, 388 U.S. 263, 87 S. Ct. 1951 (1967); Stovall v. Denno, 388 U.S. 293, 87 S. Ct. 1967 (1967); Foster & Forster v. State, 272 Md. 273, 323 A.2d 419, cert. denied, 419 U.S. 1036 (1974); Smith and Samuels v. State, 6 Md. App. 59, 250 A.2d 285, cert. denied, 254 Md. 720, 255 Md. 743 (1969), cert. denied, 397 U.S. 1057 (1970). See also, Manson v. Brathwaite, 432 U.S. 98, 97 S. Ct. 2243 (1977); Neil v. Biggers, 409 U.S. 188, 93 S. Ct. 375 (1972); Kirby v. Illinois, 406 U.S. 682, 92 S. Ct. 1877 (1972). As to confrontations at the instance of the police between a suspect or accused and a potential identifying witness, see, e.g., Foster & Forster, 272 Md. at 288-304; Davis v. State, 13 Md. App. 394, 399-403, 283 A.2d 432 (1971), cert. denied, 264 Md. 746 (1972); Billinger v. *491 State, 9 Md. App. 628, 636, 267 A.2d 275, cert. denied, 259 Md. 729 (1970); compare, Mills v. State, 19 Md. App. 614, 313 A.2d 560 (1974). As to such confrontations not at the instance of the police, see, e.g., Austin v. State, 12 Md. App. 629, 634-636, 280 A.2d 17, cert. denied, 263 Md. 709 (1971); Britton v. State, 10 Md. App. 70, 73-74, 267 A.2d 747, cert. denied, 259 Md. 730 (1970); Simon v. State, 7 Md. App. 446, 450-451, 256 A.2d 348 (1969), cert. denied, 256 Md. 748 (1970); Nance v. State, 7 Md. App. 433, 436-441, 256 A.2d 377 (1969); cert. denied, 256 Md. 747, cert. denied, 398 U.S. 954 (1970); Wethington v. State, 7 Md. App. 79, 83, 253 A.2d 523 (1969); Coit v. State, 7 Md. App. 70, 73-74, 253 A.2d 526, cert. denied, 256 Md. 744 (1969); Smith v. State, 6 Md. App. 23, 28-30, 249 A.2d 732, cert. denied, 254 Md. 720 (1969). Cf. Palmer v. State, 5 Md. App. 691, 249 A.2d 482 (1969) (pretrial confrontation held illegal).
 The Court of Special Appeals thought that the in-court identification was "prematurely made before the opportunity for a timely requested `taint' hearing" was satisfied. Green, 35 Md. App. at 531. It properly found that "[t]he exclusionary hearing ... was mandated to determine what, if any, effect the pretrial circumstances may have had upon the in-court identification." Id. at 523.
 In holding that an in-court identification was made, the Court of Special Appeals gave the premises for its conclusion:
 "Commander Molina's narrative definitely establishes that both of his assailants were Negro males. The record further establishes unequivocally that at this critical juncture in the trial, the appellant was the only Negro male in the courtroom. When, therefore, the robbery victim responded in the affirmative that he did see one of his assailants (the one who had been the driver of the Datsun sportscar) in the courtroom, this was an effective identification of the appellant notwithstanding the fact that all systems ground to an abrupt halt before the appellant was literally pointed to or identified by name. That the intellectual thought process involved *492 two steps rather than one does not diminish the end product that the appellant was effectively singled out. The process of elimination is within a jury's intellectual competence." Id. at 513.
 The identification to which the Court of Special Appeals refers was the first that went before the jury. As has been pointed out, Molina made a second in-court identification upon inquiry of the prosecutor after the prosecutor had stated that he would not ask the witness to do so. The second was as fully a judicial identification as the first.
 The Court of Special Appeals found that "no pretrial identification was made." Id. at 523. The State is in accord, asserting that "no pretrial identification was made in any event." We disagree. When Molina saw Green before the trial commenced, he immediately informed the prosecutor that he could now identify Green as one of the robbers, the driver of the sportscar. To all intent and purpose this confrontation effected an out of court (extrajudicial) identification of Green.
 Buttressed by its conclusion that no pretrial identification had been made and offered into evidence, the Court of Special Appeals thought that there was an "after-the-fact examination" which revealed either that there was no primary illegality in the pretrial circumstances or that the in-court identification had an independent source. It believed that nothing was brought out which was harmful to Green's cause, and, thus, "all is well." Id. at 531-532. Again, the State is in accord. It reasons that the Court of Special Appeals properly designated any error as non-prejudicial. It asserts: "[T]he record shows that all circumstances surrounding pretrial confrontations were in fact uncovered at the trial, notwithstanding that the timing may have been improper and the jury should have been excused." Because "absolutely nothing was elicited to demonstrate that anything impermissibly suggestive had been done by the police or anyone else to effectuate a pretrial identification." which, in any event, had not been made, "there was no source for any possible taint of the judicial identification." We do not subscribe to these views of the Court of Special Appeals and the State.
 *493 At the time of the first in-court identification it seems that neither the judge nor the prosecutor nor defense counsel appreciated that a judicial identification had been made. As the Court of Special Appeals observed: "[E]veryone treated the identification as if it had not yet occurred." Id. at 517. Whether allowing this judicial identification to go before the jury could have been cured by holding the suppression hearing as first contemplated is academic because the hearing was never held. It was aborted by the action of the prosecutor in again placing before the jury a judicial identification of Green by Molina. At the time of the second in-court identification, the prosecutor did precisely what he assured the judge and defense counsel he would not do  elicit from Molina an in-court identification before the jury without the suppression hearing to which he had conceded Green was entitled. It was of no moment that the prosecutor may not have intentionally misled the court and defense counsel. Even though he sincerely believed that he was not violating his agreement and was genuinely mistaken in his view that an identification would not be made until the witness was asked to point and did point to the person to be identified, the challenged identification was, nevertheless, twice before the jury, the second identification, at the least, emphasizing the first identification. Both the judge and defense counsel were surprised and chagrined at the action of the prosecutor. Defense counsel recognized the situation as it truly was and was steadfast in his claim of error. The judge, however, was ultimately persuaded, although not without pause, that a judicial identification had not occurred.
 We cannot be satisfied from the record before us that there was, as the Court of Special Appeals believed, an "after-the-fact examination" which was sufficient to show that there was no primary illegality in the pretrial circumstances or that, if they were illegal, the in-court identification had an independent source. The record here is simply not adequate for us to do so. We are unable to make our required independent constitutional examination and appraisal of all the facts, circumstances and environment in connection with the extrajudicial identification in order to *494 determine whether there was a primary illegality which so tainted the judicial identification that its admission rendered the trial unfair in violation of due process of law. Foster & Forster v. State, 272 Md. at 304. The ascertainment of such facts, circumstances and environment is properly the object of a suppression hearing, and would enable the trial court, in the first instance, and an appellate court, on appeal, in the discharge of its responsibility, to reach a considered determination of primary illegality vel non of the pretrial confrontation. Adherence to, rather than departure from, the established substantive and procedural rules to be followed upon due challenge to evidence of the criminal agency of a defendant is called for.
 Green urges only that the circumstances here required that he be afforded the opportunity through a suppression hearing to establish that the judicial identification of him was tainted. He contends that the opportunity was improperly denied him. We agree. We conclude that in the unusual, perhaps unique, circumstances by which evidence of Green's criminal agency was placed before the jury,[2] he was denied a fair trial. Prosecutorial misconduct, even though not calculated, combined with the failure of the trial court to conduct a suppression hearing, violated due process of law. See Wilhelm v. State, 272 Md. 404, 429-431, 326 A.2d 707 (1974). Therefore, *495 we reverse the judgment of the Court of Special Appeals and direct that Green be awarded a new trial.
 Judgment of the Court of Special Appeals reversed with direction to remand the case for a new trial; costs to be paid by Montgomery County.
 NOTES
 [1] The word in the transcript is "misidentification." We think it obvious that "confrontation" was meant as there was no evidence of a pretrial misidentification.
 [2] We note that after the State concluded its case, Green called Molina as his witness. During direct examination of Molina by defense counsel, Green was again identified as the driver of the Datsun. By this time, of course, the "ink was in the milk," and it is apparent from further examination of Molina that defense counsel was attempting to salvage what he could by showing that the driver remained in the car when the passenger first accosted the victim, and that the driver never displayed a weapon. On cross-examination the court precluded inquiry by the prosecutor as to why Molina could now identify Green but did not "pick [Green] out from the photographs on the night of the crime," and also sustained objection to the prosecutor's question: "Why did you come down to my office and tell me that [Green] was the driver and not the gunman?" The State makes no point of the recall of Molina by the defense except to observe that he "was examined regarding the basis for his judicial identification." In all the circumstances existent, we do not deem the identification by Molina on recall by Green to be a waiver of objection to the admission of the judicial identification during the State's case nor to render the error in first admitting the identification harmless. See Dorsey v. State, 276 Md. 638, 350 A.2d 665 (1976).


text:
Mineraloīds ir minerālam līdzīga viela, kas nav kristāliska - tas sastāv no sīkām kāda minerāla daļiņām koloīdā formā (būtībā - sacietējusi "želeja"). Mineraloīdi ietver tādus ķīmiskos savienojumus, kuru variācijas pārsniedz mineraloģijā pieņemtās viena minerāla veida ietvaros pieļaujamās ķīmiskā satura variācijas. Tipisks mineraloīds ir obsidiāns - tas ir amorfs stikls nevis kristāls. Pazīstams mineraloīds ir arī opāls. Daži speciālisti uzskata pērles par minerālu, jo tās sastāv no aragonīta kristāliņiem, tomēr tās drīzāk pieskaitāmas mineraloīdiem, jo pērlēs arī ir koloīda substance kurā minerālu kristālus saista organiska viela, pērlei nav noteikts ķīmiskais sastāvs.
 Ļoti izplatīts (arī Latvijā, jo sevišķi pirms purva rūdas ieguves perioda) mineraloīds ir limonīts - dažāda veida dzelzs hidroksīdu maisījums.
 Samērā reti izmantots termins.
 Skatīt arī
 Minerālu saraksts
 Mineraloģija
 he:מינרל#מינרלואידים


type: legislation

text:
 EUROPEISKA
 KOMMISSIONEN
 Bryssel den 28.5.2015
 COM(2015) 225 final
 2015/0116 (NLE)
 Förslag till
 RÅDETS BESLUT
 om den ståndpunkt som ska intas på Europeiska unionens vägnar
 i gemensamma EES-kommittén beträffande en ändring av protokoll 31 till EES-avtalet
 om samarbete inom särskilda områden vid sidan om de fyra friheterna
 (budgetposterna 02.03.01 och 12.02.01)
 SV SV
 ---pagebreak--- MOTIVERING
 1. BAKGRUND TILL FÖRSLAGET
 För att trygga den erforderliga rättssäkerheten och enhetligheten på den inre marknaden ska
 gemensamma EES-kommittén införliva all relevant unionslagstiftning i EES-avtalet så snart
 som den har antagits och också göra det möjligt för Eftastaterna i EES att delta i EU-åtgärder
 eller EU-program som är av betydelse för EES.
 2. RESULTAT AV SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH
 KONSEKVENSBEDÖMNINGAR
 Syftet med utkastet till gemensamma EES-kommitténs beslut (som åtföljer förslaget till
 rådsbeslut) är att ändra protokoll 31 (om samarbete inom särskilda områden vid sidan om de
 fyra friheterna) till EES-avtalet för att fortsätta de avtalsslutande parternas samarbete i fråga
 om åtgärder som finansieras via unionens allmänna budget och som avser ”Funktion och
 utveckling av den inre marknaden, i synnerhet när det gäller anmälningsförfaranden,
 certifiering samt tillnärmning av sektorer” och ”Genomförande och utveckling av den inre
 marknaden”.
 3. FÖRSLAGETS RÄTTSLIGA ASPEKTER
 Enligt artikel 1.3 i rådets förordning (EG) nr 2894/94 om formerna för genomförandet av
 Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet ska rådet när det gäller denna typ av
 beslut fastställa unionens ståndpunkt på förslag från kommissionen.
 Kommissionen lägger fram utkastet till gemensamma EES-kommitténs beslut för rådet för
 antagande som unionens ståndpunkt. Kommissionen hoppas kunna lägga fram unionens
 ståndpunkt i gemensamma EES-kommittén så snart som möjligt.
 SV 2 SV
 ---pagebreak--- 2015/0116 (NLE)
 Förslag till
 RÅDETS BESLUT
 om den ståndpunkt som ska intas på Europeiska unionens vägnar
 i gemensamma EES-kommittén beträffande en ändring av protokoll 31 till EES-avtalet
 om samarbete inom särskilda områden vid sidan om de fyra friheterna
 (budgetposterna 02.03.01 och 12.02.01)
 EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
 med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 114
 jämförd med artikel 218.9,
 med beaktande av rådets förordning (EG) nr 2894/94 av den 28 november 1994 om formerna
 för genomförandet av Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet1, särskilt artikel
 1.3,
 med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, och
 av följande skäl:
 (1) Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet2 (nedan kallat EES-avtalet)
 trädde i kraft den 1 januari 1994.
 (2) Enligt artikel 98 i EES-avtalet får gemensamma EES-kommittén besluta att ändra
 bland annat protokoll 31 till EES-avtalet.
 (3) Protokoll 31 till EES-avtalet innehåller bestämmelser om samarbete inom särskilda
 områden vid sidan om de fyra friheterna.
 (4) Samarbetet mellan de avtalsslutande parterna i EES-avtalet bör fortsätta i fråga om
 åtgärder som finansieras via unionens allmänna budget och som avser ”Funktion och
 utveckling av den inre marknaden, i synnerhet när det gäller anmälningsförfaranden,
 certifiering samt tillnärmning av sektorer” och ”Genomförande och utveckling av den
 inre marknaden”.
 (5) Protokoll 31 till EES-avtalet bör därför ändras så att detta utvidgade samarbete kan
 fortsätta även efter den 31 december 2014.
 (6) Unionens ståndpunkt i gemensamma EES-kommittén bör grunda sig på det bifogade
 utkastet till beslut.
 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
 Artikel 1
 Den ståndpunkt som ska intas på Europeiska unionens vägnar i gemensamma EES-kommittén
 beträffande den föreslagna ändringen av protokoll 31 till EES-avtalet om samarbete inom
 1
 EGT L 305, 30.11.1994, s. 6.
 2
 EGT L 1, 3.1.1994, s. 3.
 SV 3 SV
 ---pagebreak--- särskilda områden vid sidan om de fyra friheterna, ska grunda sig på det utkast till
 gemensamma EES-kommitténs beslut som bifogas detta beslut.
 Artikel 2
 Detta beslut träder i kraft samma dag som det antas.
 Utfärdat i Bryssel den
 På rådets vägnar
 Ordförande
 SV 4 SV
 ---documentbreak--- EUROPEISKA
 KOMMISSIONEN
 Bryssel den 28.5.2015
 COM(2015) 225 final
 ANNEX 1
 BILAGA
 GEMENSAMMA EES-KOMMITTÉNS BESLUT nr .../2015
 av den
 om ändring av protokoll 31 till EES-avtalet om samarbete inom särskilda områden vid
 sidan om de fyra friheterna
 till
 Förslag till rådets beslut
 om den ståndpunkt som ska intas på Europeiska unionens vägnar
 i gemensamma EES-kommittén beträffande en ändring av protokoll 31 till EES-avtalet
 om samarbete inom särskilda områden vid sidan om de fyra friheterna
 (budgetposterna 02.03.01 och 12.02.01)
 SV SV
 ---pagebreak--- BILAGA
 GEMENSAMMA EES-KOMMITTÉNS BESLUT nr .../2015
 av den
 om ändring av protokoll 31 till EES-avtalet om samarbete inom särskilda områden vid
 sidan om de fyra friheterna
 GEMENSAMMA EES-KOMMITTÉN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
 med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (nedan kallat EES-
 avtalet), särskilt artiklarna 86 och 98, och
 av följande skäl:
 (1) Samarbetet mellan de avtalsslutande parterna i EES-avtalet i fråga om sådana
 unionsåtgärder som finansieras via Europeiska unionens allmänna budget och som
 avser den inre marknadens genomförande, funktion och utveckling bör fortsätta.
 (2) Protokoll 31 till EES-avtalet bör därför ändras så att detta utvidgade samarbete kan
 fortsätta även efter den 31 december 2014.
 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
 Artikel 1
 Artikel 7 i protokoll 31 till EES-avtalet ska ändras på följande sätt:
 1. Följande punkt ska införas efter punkt 9:
 ”10. Eftastaterna ska från och med den 1 januari 2015 delta i unionsåtgärder inom
 ramen för följande budgetposter i Europeiska unionens allmänna budget för
 budgetåret 2015:
 – Budgetpost 02.03.01: ”Funktion och utveckling av den inre marknaden,
 i synnerhet när det gäller anmälningsförfaranden, certifiering samt
 tillnärmning av sektorer”.
 – Budgetpost 12.02.01: ”Genomförande och utveckling av den inre
 marknaden”.
 2. I punkterna 3 och 4 ska ”punkterna 5–9” ersättas med ”punkterna 5–10”.
 Artikel 2
 Detta beslut träder i kraft dagen efter det att den sista anmälningen enligt artikel 103.1 i EES-
 avtalet har gjorts.
 Det ska tillämpas från och med den 1 januari 2015.
 
 [Inga konstitutionella krav angivna.] [Konstitutionella krav finns angivna.]
 SV 2 SV
 ---pagebreak--- Artikel 3
 Detta beslut ska offentliggöras i EES-delen av och EES-supplementet till Europeiska
 unionens officiella tidning.
 Utfärdat i Bryssel den
 På gemensamma EES-kommitténs vägnar
 Ordförande
 Sekreterarna
 för gemensamma EES-kommittén
 SV 3 SV


text:
Eternal White (titré : eternal white ) est le single du groupe MAX.
 Présentation
 Le single sort le au Japon sous le label avex trax, neuf mois après le précédent single du groupe, Spring Rain. Il atteint la du classement des ventes de l'Oricon, et reste classé pendant cinq semaines. Vendu à quelque exemplaires, il est alors son single le moins vendu à l'exception des deux premiers (sortis en 1995), bien que mieux classé que le précédent.
 C'est le premier single du groupe sans Mina, qui a quitté le groupe à la suite de sa grossesse à la sortie du précédent single, désormais remplacée par Aki (elle reprendra sa place six ans plus tard en 2008).
 Il contient deux chansons originales et leurs versions instrumentales. La chanson-titre figurera finalement sur le cinquième album original du groupe, Jewel of Jewels, qui sortira trois ans et demi plus tard en 2006. La deuxième chanson du single, Another Truth, restera inédite en album.
 Liste des titres
 Crédits
 Direction : Kenichi Sakagami, Motohiko Kohno
 Masterisation : Tetsuya Yamamoto
 Enregistrement : Kenichi Nakamura
 Mixage : Kenichi Nakamura (titres 2, 4), Koji Morimoto (titres 1, 3)
 Références
 Liens externes
 Fiche officielle du single
 Fiche du single sur Discogs
 Chanson interprétée par MAX
 Single musical sorti en 2002


text:
 22.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/47
 Žaloba podaná dne 11. září 2008 – New Europe v. Komise
 (Věc T-383/08)
 (2008/C 301/81)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: New Europe (Brusel, Belgie) (zástupce: A.-M. Alamanou, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise vydané ve formě dopisu ze dne 2. července 2008 a obdržené žalobkyní téhož dne, jíž byl žalobkyni odepřen přístup k názvům a jménům společností a jednotlivců uváděným v dokumentech zpřístupněných Komisí a
 —
 uložit žalované náhradu nákladů tohoto řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Touto žalobou napadá žalobce rozhodnutí Komise, jež mu bylo oznámeno dopisem ze dne 2. července 2008, kterým Komise odmítla zpřístupnit názvy a jména společností a jednotlivců dotčených tzv. věcí „Eximo“ uváděné v dokumentech zpřístupněných Komisí žalobci v reakci na jeho původní žalobu
 Žalobce se domáhá zrušení napadeného rozhodnutí z těchto důvodů:
 Především trpí napadené rozhodnutí podle názoru žalobce zjevně nesprávným právním posouzením, jelikož Komise vycházela z jí nesprávně vyložených výjimek stanovených v čl. 4 odst. 1 písm. b) a čl. 4 odst. 2 první odrážce nařízení (ES) č. 1049/2001 (1), aniž by posoudila skutkové okolnosti nebo vyložila důvody svého odmítnutí. Žalobce dále uvádí, že se Komise dopustila nesprávného posouzení skutkových okolností zjištěním, že obchodní zájmy dotčených společností a soukromí a integrita dotčených jednotlivců by byla v případě zveřejnění jejich názvů nebo jmen vážně ohroženy. Krom toho žalobce tvrdí, že volbou extenzivního výkladu pojmů „ochrana obchodních zájmů“ a „ochrana soukromí a integrity jednotlivce“ Komise porušila zásadu nejširšího možného přístupu k dokumentům orgánů vytýčenou v čl. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 1049/2001.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001 L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03 s. 331).


text:
Flera kända personer har haft namnet Claes Rålamb:
 Claes Rålamb (riksråd), (1622-1698) riksråd och hovrättsråd i Åbo samt rikskammarråd 1664-1673.
 Claes Rålamb (landshövding), (1682-1751) landshövding i Hallands län 1737-1745.
 Claes Gustaf Rålamb (1705-1765),var en svensk ämbetsman
 Claes Rålamb (1750-1826) (1750-1826), hovstallmästare, förste direktör för Kungliga Operan 1792-1798, förste hovstallmästare 1796, Överhovstallmästare 1818.
 Claes Hans Rålamb (1784-1842), en svensk landshövding och tillförordnad överståthållare
 Claes Erik Rålamb, (1868-1940) förste hovmarskalk, överhovjägmästare och konstnär.


text:
 12.4.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 92/32
 Žaloba podaná dne 18. ledna 2008 – Evropaïki Dynamiki v. Komise
 (Věc T-32/08)
 (2008/C 92/66)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Athény, Řecko) (zástupce: N. Korogiannakis, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Zrušit rozhodnutí Komise, kterým byla nabídka žalobkyně označena za neúspěšnou, a kterým byla zakázka udělena úspěšnému uchazeči;
 —
 uložit Komisi zaplatit žalobkyni náhradu škody, kterou utrpěla následkem dotčeného nabídkového řízení, ve výši 65 565 EUR;
 —
 uložit Komisi zaplatit náklady na právní služby a jiné náklady a výdaje vynaložené ve spojení s touto žalobou, a to i v případě zamítnutí žaloby.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu své žaloby žalobkyně tvrdí, že v rámci výběrového řízení ENV.A.1/SER/2007/0032 týkajícího se „Analýzy trhu za účelem rozvoje nového přístupu k webové stránce ‚Životní prostředí pro mladé Evropany‘“ (Úř. věst. 2007/S 83-100898) Evropská komise nesplnila své povinnosti stanovené ve finančním nařízení (1), v jeho prováděcích pravidlech a ve směrnici 2004/18/ES (2).
 Žalobkyně dále tvrdí, že zadavatel se dopustil několika závažných nesprávných posouzení, jejichž následkem odmítl její nabídku. Mimoto zadavatel údajně porušil svoji povinnost odůvodnění a zejména povinnost informovat žalobkyni o odpovídajícím bodovém ohodnocení, které získal úspěšný uchazeč.
 Žalobkyně proto navrhuje zrušit rozhodnutí Evropské komise, kterým bylo rozhodnuto o odmítnutí její nabídky a o zadání zakázky úspěšnému uchazeči, a uložit žalované náhradu veškerých nákladů řízení, a to i v případě zamítnutí této žaloby. Podpůrně, vzhledem k tomu, že je velmi pravděpodobné, že zakázka bude do doby, než Soudní dvůr ve věci rozhodne, zcela splněna, takže již nebude možné rozhodnutí zrušit, navrhuje žalobkyně finanční vyrovnání (náhradu škody) ve smyslu článků 235 a 288 ES.
 (1) Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 248, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 74).
 (2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132).


text:
 Avis juridique important
 |
 11972B/PRO/03
 DOKUMENTER VEDROERENDE KONGERIGET DANMARKS, IRLANDS, KONGERIGET NORGES OG DET FORENEDE KONGERIGE STORBRITANNIEN OG NORDIRLANDS TILTRAEDELSE AF DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER, PROTOKOL NR. 3 OM KANALOEERNE OG OEEN MAN
 EF-Tidende nr. L 073 af 27/03/1972 s. 0164
 ++++ Protokol nr . 3 om Kanaloeerne og oeen Man Artikel 1 1 . Faellesskabsreglerne vedroerende told og kvantitative restriktioner , navnlig Tiltraedelsesaktens bestemmelse herom , anvendes paa Kanaloeerne og oeen Man paa samme vilkaar , som gaelder i Det forenede Kongerige . Isaer nedsaettes told og afgifter med tilsvarende virkning gradvis mellem disse omraader og Faellesskabet i dets oprindelige udstraekning og mellem disse omraader og de nye medlemsstater , i det i Tiltraedelsesaktens artikler 32 og 36 fastsatte tempo . Den faelles toldtarif og den harmoniserede EKSF-tarif anvendes gradvis i overensstemmelse med del i Tiltraedelsesaktens artikler 39 og 59 fastsatte tempo under hensyntagen til denne Akts artikler 109 , 110 og 119 . 2 . For landbrugsprodukterne og for de produkter , der er opstaaet ved foraedling af disse , og som er genstand for en saerlig samhandelsordning , anvendes over for tredjelande de importafgifter og andre importforanstaltninger , som er fastsat i faellesskabsreglerne , og som anvendes af Det forenede Kongerige . Ligeledes anvendes de bestemmelser i faellesskabsreglerne og navnlig bestemmelserne i Tiltraedelsesakten , der er noedvendige med henblik paa i samhandelen med disse produkter at muliggoere den fri bevaegelighed og overholdelsen af normale konkurrencevilkaar . Raadet fastsaetter med kvalificeret flertal paa forslag af Kommissionen vilkaarene for anvendelsen af de i foregaaende afsnit naevnte bestemmelser paa disse omraader . Artikel 2 De rettigheder , som personer hjemmehoerende i disse omraader under Det forenede Kongerige nyder godt af , beroeres ikke af Tiltraedelsesakten . Dog nyder de ikke godt af faellesskabsbestemmelserne vedroerende den fri bevaegelighed af personer og tjenesteydelser . Artikel 3 Bestemmelserne i EURATOM-traktaten , der finder anvendelse paa personer eller virksomheder som naevnt i denne traktats artikel 196 , anvendes paa disse personer eller virksomheder , naar de er etableret i fornaevnte omraader . Artikel 4 Myndighederne i disse omraader anvender den samme behandling over for enhver fysisk eller juridisk person i Faellesskabet . Artikel 5 Saafremt der ved anvendelsen af den i denne protokol beskrevne ordning skulle opstaa vanskeligheder paa den ene eller den anden side i forbindelserne mellem Faellesskabet og disse omraader , foreslaar Kommissionen uophoerligt Raadet de beskyttelsesforanstaltninger , som den skoenner noedvendige , idet vilkaarene og fremgangsmaaden for gennemfoerelsen praeciseres . Raadet traeffer med kvalificeret flertal afgoerelse inden en maaned . Artikel 6 I denne protokol forstaas som hjemmehoerende paa Kanaloeerne og oeen Man enhver statsborger i Det forenede Kongerige og i dets kolonier , der har dette statsborgerskab i kraft af , at han selv , en af hans foraeldre eller en af hans bedsteforaeldre er foedt , adopteret , naturaliseret eller indfoert i folkeregistret paa den paagaeldende oe ; dog betragtes en saadan person i denne henseende ikke som hjemmehoerende i disse omraader , hvis han selv , en af hans foraeldre eller en af hans bedsteforaeldre er foedt , adopteret , naturaliseret eller indfoert i folkeregistret i Det forenede Kongerige . Han betragtes heller ikke som hjemmehoerende i disse omraader , saafremt han paa noget tidspunkt har vaeret regelmaessigt bosiddende i Det forenede Kongerige i fem aar . De administrative bestemmelser , der er noedvendige med hensyn til identifikation af disse personer , vil blive meddelt Kommissionen .