type: legislation

text:
 12.10.2016
 SL
 Uradni list Evropske unije
 L 275/3
 IZVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) 2016/1799
 z dne 7. oktobra 2016
 o določitvi izvedbenih tehničnih standardov v zvezi z vzporejanjem bonitetnih ocen zunanjih bonitetnih institucij za kreditno tveganje v skladu s členom 136(1) in (3) Uredbe (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta
 (Besedilo velja za EGP)
 EVROPSKA KOMISIJA JE –
 ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
 ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o bonitetnih zahtevah za kreditne institucije in investicijska podjetja (1) in zlasti tretjega pododstavka člena 136(1) ter tretjega pododstavka člena 136(3) Uredbe,
 ob upoštevanju naslednjega:
 (1)
 Določbe v tej uredbi so tesno povezane, saj obravnavajo vzporejanje ocen kreditnega tveganja, razen tistih, ki so dodeljene pozicijam v listinjenju. Za zagotovitev skladnosti med tistimi določbami, ki bi morale začeti veljati istočasno, ter za olajšanje celovitega pregleda in enotnega dostopa do določb za tiste, za katere te obveznosti veljajo, je zaželeno vse izvedbene tehnične standarde, ki jih zahteva Uredba (EU) št. 575/2013 v zvezi z vzporejanjem ocen kreditnega tveganja, razen tistih, ki so dodeljene pozicijam v listinjenju, združiti v eno samo Uredbo.
 (2)
 Člen 136(1) Uredbe (EU) št. 575/2013 zahteva, da se za vse zunanje bonitetne agencije (v nadaljnjem besedilu: ECAI) določi, kateri stopnji kreditne kakovosti iz oddelka 2 navedene uredbe ustrezajo zadevne bonitetne ocene ECAI („vzporejanje“). ECAI so bonitetne agencije, ki so registrirane ali certificirane v skladu z Uredbo (ES) št. 1060/2009 Evropskega parlamenta in Sveta (2), ali centralne banke, ki izdajajo bonitetne ocene in so izvzete iz uporabe navedene uredbe.
 (3)
 Nekateri podobni izrazi in koncepti, ki se uporabljajo v Uredbi (ES) št. 1060/2009 in v Uredbi (EU) št. 575/2013 lahko povzročajo nesporazume. „Bonitetna ocena“ je izraz, ki se v skladu z Uredbo (EU) št. 575/2013 uporablja tako za „oznake“ različnih kategorij ocen ECAI kot za dodelitev takšne ocene določeni postavki. Vendar točki (h) in (a) člena 3(1) Uredbe (ES) št. 1060/2009 jasno razlikujeta med tema dvema konceptoma z uporabo izrazov „bonitetna kategorija“ oziroma „bonitetna ocena“. Ker je ta dva koncepta treba uporabljati ločeno in zaradi komplementarnosti obeh uredb, bi bilo treba, da bi se izognili zmedi, uporabljati natančnejšo terminologijo iz Uredbe (ES) št. 1060/2009.
 (4)
 Ker člen 4(1) Uredbe (ES) št. 1060/2009 kreditnim institucijam in investicijskim podjetjem dovoljuje uporabo bonitetnih ocen v regulativne namene samo, če jih izdajo bonitetne agencije s sedežem v Uniji, ki so registrirane ali certificirane v skladu s to uredbo, bi moralo vzporejanje bonitetnih ocen ECAI zajemati bonitetne ocene, ki so skladne z opredelitvijo bonitetne ocene iz točke (a) člena 3(1) te uredbe. Nadalje, glede na to, da se v skladu s členom 136 Uredbe (EU) št. 575/2013, vzporejanje zahteva za vse ECAI, pri čemer opredelitev le-teh iz člena 4(1)(98) navedene uredbe vključuje tudi bonitetne ocene, ki jih pripravijo centralne banke, izvzete iz uporabe Uredbe (ES) št. 1060/2009, bi moralo vzporejanje bonitetnih kategorij ECAI zajemati tudi takšne bonitetne ocene. Uredba (EU) št. 575/2013 prepoveduje uporabo bonitetnih ocen za nekatere razrede sredstev (kot je lastniški kapital) v okviru standardiziranega pristopa. Kar zadeva ocenjevanje kolektivnih naložbenih podjemov (v nadaljnjem besedilu: KNP) s stalnim donosom, bi bilo zato treba v vzporejanje bonitetnih ocen ECAI zajeti samo tiste, ki so odvisni zgolj od kreditne kakovosti osnovnih sredstev.
 (5)
 Cilj vzporejanja je dodelitev ustreznih uteži tveganja iz Uredbe (EU) št. 575/2013 bonitetnim kategorijam ECAI. Zato bi moralo biti pri vzporejanju mogoče opredeliti ne le relativnih razlik glede tveganja, ampak tudi absolutne ravni tveganja vsake bonitetne kategorije, s čimer bi se zagotovile ustrezne ravni kapitala v okviru standardiziranega pristopa.
 (6)
 Glede na širok razpon metodologij, ki jih uporabljajo ECAI, sta objektivnost in doslednost metodologij vzporejanja ključna vidika tako za zagotovitev enakih konkurenčnih pogojev za institucije kot tudi za pošteno obravnavo ECAI. Zato je treba pri pripravi pravil o uporabi kvantitativnih in kvalitativnih dejavnikov in njihovi primerjavi s primerjalno vrednostjo izhajati iz prejšnjega regulativnega okvira, in sicer Dela 3 Revidiranih smernic o priznavanju zunanjih bonitetnih agencij z dne 30. novembra 2010, da bi se zagotovil nemoten prehod na vzporejanje iz te uredbe. To bi prav tako zagotovilo skladnost z mednarodnimi standardi iz tega področja, kar se odraža v Prilogi 2 sporazuma „Basel II: Mednarodno približevanje merjenja kapitalske ustreznosti in kapitalskih standardov: spremenjeni okvir – celovita različica“ iz junija 2006.
 (7)
 Opredelitve neplačila, ki jih uporabljajo ECAI, se lahko razlikujejo od tiste, ki je določena v členu 178 Uredbe (EU) št. 575/2013, kar se odraža v Uredbi (ES) št. 1060/2009 in Delegirani uredbi Komisije (EU) 2015/2 (3). Vseeno bi bilo treba za zagotovitev, da splošna raven kapitala, ki je potreben za zunanje ocenjene izpostavljenosti, ni spremenjena, za namene te uredbe kot opredelitev neplačila uporabiti vrste neplačil, uporabljene za umerjanje primerjalnih vrednosti iz točke (c) člena 136(2) Uredbe (EU) št. 575/2013.
 (8)
 Vzporejanje mora biti razumljeno kot ujemanje bonitetnih kategorij ECAI z regulativno lestvico, določeno za bonitetne namene. Zato bi se moralo obravnavati kot ločen koncept od tega, kar mora Evropski organ za vrednostne papirje in trge (ESMA) zagotoviti v obliki poročila v skladu s členom 21(4b) Uredbe (ES) št. 1060/2009, da se vlagateljem omogoči enostavna primerjava vseh bonitetnih ocen, ki obstajajo v zvezi s posameznim ocenjenim subjektom. Prav tako za namene te uredbe vzporejanje ne pomeni vzporejanj, ki se razvijejo znotraj drugih okvirov, kot je bonitetni okvir Eurosistema, saj lahko ti delujejo v skladu z različnimi metodologijami in opredelitvami.
 (9)
 Za vsak zadevni sklop bonitetnih kategorij (bonitetna lestvica) bi bilo treba izvesti drugačno vzporejanje. Kadar je bonitetna lestvica ECAI enaka za razrede izpostavljenosti, se vzporejanje ne bi smelo razlikovati, da se zagotovi razlikovanje uteži tveganja po razredih izpostavljenosti, določenih z Uredbo (EU) št. 575/2013. Kadar ima ECAI več bonitetnih lestvic, bi bilo treba pri vzporejanju upoštevati razmerje, ki ga ECAI vzpostavi med njimi.
 (10)
 Nenaročene bonitetne ocene iz točke (x) člena 3(1) Uredbe (ES) št. 1060/2009 bi bilo treba vključiti v vzporejanje ECAI, če je te ocene mogoče uporabljati za regulativne namene v skladu s členom 4(1) Uredbe (ES) št. 1060/2009 in je Evropski bančni organ (EBA) potrdil, da se po kakovosti ne razlikujejo od naročenih bonitetnih ocen te ECAI v skladu s členom 138 Uredbe (EU) št. 575/2013.
 (11)
 Pri pripravi vzporejanja bi bilo treba uporabiti tako kvantitativne kot kvalitativne dejavnike, pri čemer se kvalitativni dejavniki upoštevajo na drugi stopnji, kot in kadar so potrebni, zlasti pa kadar kvantitativni dejavniki ne zadostujejo. Posledično bi kvalitativni dejavniki morali prispevati k pregledovanju, popravljanju in izboljševanju vsakršnega začetnega vzporejanja, opravljenega na podlagi kvantitativnih dejavnikov, kadar je takšen pregled upravičen in potreben. Ta dvostopenjski pristop je potreben, da se prispeva k objektivnosti vzporejanja in za zagotovitev, da vzporejanje dejansko predstavlja ujemanje bonitetnih kategorij ECAI z regulativno lestvico, ki je bila opredeljena za bonitetne namene.
 (12)
 Potreben je za preprečitev neprimernega večjega oškodovanja tistih ECAI, ki zaradi njihovega nedavnega vstopa na trg predložijo omejene kvantitativne informacije, da se bonitetna vprašanja uravnotežijo z vprašanji trga. Zato bi bilo treba zmanjšati pomembnost kvantitativnih dejavnikov za izpeljavo vzporejanja. Vzporejanje bi bilo treba posodobiti vsakič, kadar je to potrebno, da se upoštevajo kvantitativne informacije, zbrane po začetku veljavnosti te uredbe.
 (13)
 Stopnjo neplačil, povezano s postavkami, katerim se dodeli ista bonitetna kategorija, bi bilo treba šteti za najbolj reprezentativen kvantitativni dejavnik ter bi jo bilo treba izračunati iz podatkov o neplačilu za takšne postavke. Kadar ni na voljo dovolj podatkov o neplačilu za takšne postavke, bi bilo še vedno treba izračunati okvirno oceno stopnje neplačil na podlagi mnenja zadevnega ECAI in vseh dokazov o neplačilu, povezanih s postavkami, katerim se dodeli ista bonitetna kategorija, za katero se izvaja vzporejanje.
 (14)
 Pri izračunu stopnje neplačil je treba izpolniti nekatere zahteve za zagotovitev, da vse ECAI dobijo primerljiv rezultat. Na primer, stopnja neplačil mora biti merjena za obdobje treh let, da se omogoči opazovanje večjega števila neplačil, kadar je tveganje zelo nizko, ter mora upoštevati umike, da se prepreči podcenjevanje tveganja. Poleg tega ne bi smel vključevati niti ocen javnega sektorja niti ocen izdaje, glede na redek pojav neplačil za prvo vrsto ocen ter da se prepreči pristranski izračun stopenj neplačila v korist izdajateljem z visokim številom izdaj tako, da se zanje uporabijo ocene izdaje.
 (15)
 Stopnje neplačil bi bilo treba izračunati za vsako bonitetno kategorijo, kolikor je to mogoče za dolgoročno in kratkoročno opazovalno obdobje. Prvo bi moralo dati podlago za vzporejanje, medtem ko bi moralo slednje zagotoviti zgodnje opozorilo glede morebitnega povečanja ali zmanjšanja ravni tveganja bonitetne kategorije. Kadar ni na voljo zadostno število bonitetnih ocen, bi bilo zaradi visoke stopnje negotovosti glede izračuna kratkoročnih stopenj neplačil treba izračunati le dolgoročne stopnje neplačil. V tem primeru bi kvalitativni dejavniki morali zagotoviti opozorilo o morebitnem povišanju ravni tveganja bonitetne kategorije.
 (16)
 Opredelitev neplačila, kot jo je določila ECAI za izračun stopnje neplačila v zvezi s postavkami, katerim se dodeli ista bonitetna kategorija, je ključni element vzporejanja. Zaradi strožje opredelitve neplačila so stopnje neplačil lahko višje v primerjavi z drugimi manj strogimi opredelitvami neplačila. Zato bi bilo treba oceniti učinek opredelitve neplačila na izračun stopnje neplačila, da se zagotovi pravilno vzporejanje.
 (17)
 Kadar je na voljo le malo podatkov o neplačilih, bi bilo treba pri vzporejanju upoštevati časovno obdobje, upoštevano v bonitetni kategoriji, da se zagotovi skladnost po vseh ECAI. Torej, kadar je bilo izbrano kratkoročno obdobje, lahko nekatere postavke izpolnjujejo pogoje za določeno raven tveganja. Vendar lahko te iste postavke predstavljajo precej drugačno raven tveganja, če se ocenijo za triletno obdobje, izbrano za izračun stopnje neplačila. Ta dejavnik mora biti priznan in ustrezno upoštevan pri vzporejanju.
 (18)
 Pomen bonitetne kategorije in njen relativen položaj znotraj bonitetne lestvice bi morala biti zlasti koristna, kadar ni na voljo nobenega kvantitativnega dejavnika in je vzporeditev sosednje bonitetne kategorije znana. V ta namen bi bilo treba stopnje kreditne kakovosti karakterizirati v smislu vidikov, kot so sposobnost izdajatelja, da izpolni svoje finančne obveznosti, njegova občutljivost na gospodarske razmere ali njegova bližina statusu neplačnika.
 (19)
 Prav tako bi bilo treba upoštevati splošne dejavnike tveganja postavk, ki se jim dodeli bonitetna kategorija. Velikost in stopnja razpršenosti dejavnosti postavk, katerim se dodeli bonitetna kategorija, bi se morali šteti za pomembna kazalnika njihovega profila osnovnega tveganja. Prav tako bi moralo biti mogoče kot kvalitativne dejavnike obravnavati druga merila kreditne kakovosti, dodeljena postavkam iste bonitetne kategorije, da se posredujejo dodatne informacije glede neplačil znotraj zadevne bonitetne kategorije. Pomembnost, objektivnost in zanesljivost različnih meril kreditne kakovosti bi bilo treba previdno analizirati, preden se začnejo uporabljati za namene vzporejanja.
 (20)
 Za zagotovitev skladnosti z mednarodnimi standardi bi bilo treba za namene vzporejanja uporabiti primerjalne vrednosti dolgoročnih in kratkoročnih stopenj neplačil, navedene v dokumentu: „Basel II: Mednarodno približevanje merjenja kapitalske ustreznosti in kapitalskih standardov: spremenjeni okvir – celovita različica“ iz junija 2006. Vendar bi bilo treba zagotoviti natančnejša pravila, da se upošteva raznolikost ECAI, ki trenutno delujejo na trgu EU in katerih stopnje neplačil lahko precej odstopajo od vzorca mednarodnih ECAI, ki je podlaga za trenutno primerjalno vrednost. Natančneje, dolgoročno primerjalno vrednost bi bilo treba opredeliti v smislu intervalov in tako priznati, da je lahko s posamezno stopnjo kreditne kakovosti združljivih več vrednosti.
 (21)
 Bonitetne kategorije bi bilo treba sprva vzporediti v stopnjo kreditne kakovosti na podlagi primerjave njihove dolgoročne stopnje neplačila z dolgoročno primerjalno vrednostjo in informacij, ki jih zagotovijo kvalitativni dejavniki.
 (22)
 V skladu z drugim pododstavkom člena 136(1) Uredbe (EU) št. 575/2013 bi bilo treba ustreznost vzporejanja pogosto pregledati, ker se lahko dolgoročna stopnja neplačila spremeni in postane reprezentativna za različno stopnjo kreditne kakovosti. V ta namen bi bilo treba nedavne kratkoročne stopnje neplačil, ki se ugotovijo znotraj bonitetne kategorije, redno primerjati z njihovimi zadevnimi kratkoročnimi primerjalnimi vrednostmi („raven spremljanja“ in „sprožitvena raven“). Kršitev kratkoročnih primerjalnih vrednosti dve leti zapored lahko kaže na poslabšanje standardov ocenjevanja, kar lahko pomeni, da je nova osnovna dolgoročna stopnja neplačila reprezentativna za manj ugodno stopnjo kreditne kakovosti. Ta pokazatelj bi bil bolj relevanten, kadar se krši sprožitvena raven, ne pa ravni spremljanja. Predvsem bi lahko ena sama postavka v neplačilu, povezana z najvišjimi bonitetnimi kategorijami, sprožila možnost pregleda vzporejanja, dodeljenega ECAI, ki je ocenila postavko.
 (23)
 Revidirane osnutke izvedbenih tehničnih standardov bi bilo treba predložiti, kadar so potrebni, da se novo ustanovljene ECAI vključi v vzporejanje.
 (24)
 Ker je ves čas treba spoštovati Uredbo (EU) 575/2013, je treba izvajanje vzporejanja nenehno spremljati.
 (25)
 Ta uredba temelji na osnutkih izvedbenih tehničnih standardov, ki so jih Komisiji skupaj predložil EBA, ESMA in Evropski organ za zavarovanja in poklicne pokojnine (EIOPA) (evropski nadzorni organi).
 (26)
 Komisija je 29. marca 2016 Skupni odbor evropskih nadzornih organov seznanila s svojim namenom, da potrdi osnutek izvedbenih tehničnih standardov s spremembami, da bi zagotovila ravnovesje med stabilnim bonitetnim pristopom in potrebo po izogibanju nadaljnji koncentraciji na že tako zelo koncentriranem trgu bonitetnega ocenjevanja, na katerem prevladujejo tri velike ECAI s skupnim tržnim deležem približno 90 %. Komisija je v svojem obvestilu poudarila zlasti potrebo po preprečitvi, da bi se po treh letih samodejno uporabilo konzervativnejše vzporejanje za vse ECAI, ki niso izdelale dovolj ocen in ne glede na kakovost njihovih ocen, saj pri takšnem pristopu obstaja nevarnost nastanka regulativne ovire za vstop na trg, prav tako tudi ogroža konkurenčni položaj manjših/novejših ECAI zgolj zato, ker ne pripravijo toliko ocen kot večje uveljavljene agencije. V svojem uradnem mnenju z dne 12. maja 2016 je Skupni odbor evropskih nadzornih organov potrdil svoje prvotno stališče in ni ponovno predložil izvedbenih tehničnih standardov, spremenjenih v skladu s predlaganimi spremembami Komisije.
 (27)
 Za zagotovitev ravnovesja med stabilnim bonitetnim pristopom in konkurenco na trgu bonitetnega ocenjevanja bi se v osnutku izvedbenih tehničnih standardov morale spremeniti določbe, ki lahko neprimerno bolj oškodujejo manjše/novejše ECAI zaradi njihovega nedavnega vstopa na trg, zlasti določbe v zvezi z uporabo konzervativnejše obravnave v primeru omejenih podatkov in samodejnim začetkom veljavnosti novega vzporejanja z letom 2019 ter določba v zvezi s pregledom vzporejanja in razpredelnicami vzporejanja, ki bodo veljavne od leta 2019.
 (28)
 EBA, ESMA in EIOPA so izvedle odprta javna posvetovanja o osnutkih izvedbenih tehničnih standardov, na katerih temelji ta uredba, analizirale morebitne s tem povezane stroške in koristi ter zaprosile za mnenje interesno skupino za bančništvo, ustanovljeno v skladu s členom 37 Uredbe (EU) št. 1093/2010 Evropskega parlamenta in Sveta (4) – mnenje interesne skupine za vrednostne papirje in trge, ustanovljene v skladu s členom 37 Uredbe (EU) št. 1095/2010 Evropskega parlamenta in Sveta (5) – in mnenje interesne skupine za zavarovanja in pozavarovanja, ustanovljene v skladu s členom 37 Uredbe (EU) št. 1094/2010 Evropskega parlamenta in Sveta (6) –
 SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
 NASLOV I
 KVANTITATIVNI DEJAVNIKI, KVALITATIVNI DEJAVNIKI IN PRIMERJALNA VREDNOST
 POGLAVJE 1
 Kvantitativni dejavniki
 Člen 1
 Kvantitativni dejavniki vzporejanja bonitetne kategorije
 Kvantitativni dejavniki iz točke (a) člena 136(2) Uredbe (EU) št. 575/2013 so kratkoročne in dolgoročne stopnje neplačil, povezane s postavkami, katerim se dodeli ista bonitetna kategorija, kot je določeno v členih 2 do 6.
 Člen 2
 Postavke, ki se uporabljajo za izračun kvantitativnih dejavnikov
 Izračun stopenj neplačil iz člena 1 za vsako bonitetno kategorijo se izvede izključno na podlagi postavk, ki jim je zunanja bonitetna agencija (ECAI), za katero se izvaja vzporejanje, dodelila isto bonitetno kategorijo, če te postavke izpolnjujejo vse naslednje zahteve:
 (a)
 pripadajo „bonitetnim ocenam gospodarskih družb“ iz točke (a) člena 3 Delegirane uredbe (EU) 2015/2 in se dodeljujejo glede na izdajatelja;
 (b)
 dodeli se jim eno od naslednjega:
 (i)
 naročena bonitetna ocena;
 (ii)
 nenaročena bonitetna ocena, ki izpolnjuje zahteve iz člena 138 Uredbe (EU) št. 575/2013.
 Oddelek 1
 Izračun kvantitativnih dejavnikov za bonitetno kategorijo, kadar je na voljo dovolj bonitetnih ocen
 Člen 3
 Ugotavljanje, ali je na voljo dovolj bonitetnih ocen
 1. Za izračun kratkoročne stopnje neplačil se število postavk, katerim ECAI, za katero se izvaja vzporejanje, dodeli isto bonitetno kategorijo, šteje za zadostno, kadar postavke izpolnjujejo vse naslednje zahteve:
 (a)
 jih je dovolj glede na zaznan profil tveganja bonitetne kategorije, pri čemer je pokazatelj število postavk, ki predstavljajo inverz primerjalne vrednosti dolgoročne stopnje neplačila za bonitetno kategorijo, kot je navedeno v točki (a) člena 14;
 (b)
 so reprezentativne za najnovejšo skupino postavk, katerim se dodeli ista bonitetna kategorija.
 2. Za izračun dolgoročne stopnje neplačil se število postavk, katerim ECAI, za katero se izvaja vzporejanje, dodeli isto bonitetno kategorijo, šteje za zadostno, kadar je na voljo najmanj deset najnovejših kratkoročnih stopenj neplačil, kot so navedene v odstavku 1.
 Člen 4
 Kratkoročne stopnje neplačil za bonitetno kategorijo, kadar je na voljo dovolj bonitetnih ocen
 1. Kadar je na voljo dovolj bonitetnih ocen glede na člen 3(1), se kratkoročne stopnje neplačil iz člena 1 izračunajo na način, ki je opisan v odstavkih 2 do 5.
 2. Kratkoročne stopnje neplačil za bonitetno kategorijo se izračunajo za triletno obdobje kot količnik, pri čemer:
 (a)
 imenovalec predstavlja število postavk, katerim se dodeli ista bonitetna kategorija, prisotnih na začetku časovnega obdobja;
 (b)
 števec predstavlja število postavk iz točke (a), ki so v neplačilu pred koncem časovnega obdobja.
 3. Postavke, ki se umaknejo pred koncem časovnega obdobja in niso v neplačilu, prispevajo le k imenovalcu kratkoročnih stopenj neplačil iz točke (a) odstavka 2 s 50-odstotno utežjo. Vsaka postavka, za katero obstaja dokaz, da je bila umaknjena pred neplačilom, se šteje za postavko v neplačilu.
 4. Postavke se štejejo za postavke v neplačilu, ki se vključijo v števec iz točke (b) odstavka 2, kadar pride do enega izmed naslednjih dogodkov:
 (a)
 vloga za stečaj ali prisilna uprava, zaradi česar bo verjetno prišlo do neplačila ali zamude pri plačilu pogodbeno zavezujočih plačil za servisiranje dolga;
 (b)
 neplačilo ali zamuda pri plačilu pogodbeno zavezujočega plačila obresti ali glavnice, razen če so plačila izvršena v pogodbeno dovoljenem obdobju odloga;
 (c)
 zamenjava problematičnih obveznosti (distressed exchange), če ponudba pomeni, da bo vlagatelj prejel nižjo vrednost od obljubljene glede na prvotne vrednostne papirje;
 (d)
 ocenjeni subjekt je zaradi svojega finančnega stanja pod pomembnim regulativnim nadzorom.
 5. Kratkoročne stopnje neplačil se vsake pol leta izračunajo za vsako razpoložljivo skupino postavk, katerim se dodeli ista bonitetna kategorija, in sicer 1. januarja in 1. julija vsakega leta.
 Člen 5
 Dolgoročna stopnja neplačil bonitetne kategorije, kadar je na voljo dovolj bonitetnih ocen
 1. Kadar je na voljo dovolj bonitetnih ocen v skladu s členom 3, se dolgoročna stopnja neplačil iz člena 1 izračuna v skladu z odstavki 2 do 4.
 2. Dolgoročna stopnja neplačil se izračuna kot tehtano povprečje vsaj 20 najnovejših kratkoročnih stopenj neplačil, izračunanih v skladu s členom 4(1). Če se razpoložljive kratkoročne stopnje neplačil razprostirajo čez daljše obdobje in so pomembne, se uporabijo kratkoročne stopnje neplačil za to daljše obdobje. Kadar je na voljo manj kot 20 kratkoročnih stopenj neplačila, izračunanih v skladu s členom 4(1), se oceni preostale kratkoročne stopnje neplačila, da se dobi 20 kratkoročnih stopenj neplačila.
 3. Za pripravo tehtanega povprečja iz odstavka 2 kratkoročne stopnje neplačila, izračunane v skladu s členom 4, zajemajo zadnje obdobje recesije. To obdobje recesije obsega semester ali več negativnih stopenj rasti bruto domačega proizvoda na glavnih geografskih območjih, na katera se nanašajo ocenjene postavke.
 4. Za pripravo tehtanega povprečja iz odstavka 2 velja naslednje:
 (a)
 kratkoročne stopnje neplačila, izračunane v skladu s členom 4(1), se tehtajo glede na število postavk, določenih v točki (a) člena 4(2);
 (b)
 ocenjene kratkoročne stopnje neplačil se tehtajo glede na ocene števila postavk, katerim se dodeli ista bonitetna kategorija in so prisotne na začetku časovnega obdobja.
 Uteži zagotovijo ustrezno zastopanost let recesije in let brez recesije v celotnem gospodarskem ciklu.
 Oddelek 2
 Izračun kvantitativnih dejavnikov bonitetne kategorije, kadar ni na voljo dovolj bonitetnih ocen
 Člen 6
 Uporabljene postavke in dolgoročna stopnja neplačil za bonitetno kategorijo, kadar ni na voljo dovolj bonitetnih ocen
 Kadar ni na voljo dovolj bonitetnih ocen iz člena 3, se dolgoročna stopnja neplačil iz člena 1 izračuna v skladu z naslednjim:
 (a)
 temelji na oceni dolgoročne stopnje neplačila, ki jo zagotovi ECAI, povezane z vsemi postavkami, katerim se dodeli ista bonitetna kategorija, v skladu s točko (a) člena 136(2) Uredbe (EU) št. 575/2013;
 (b)
 ocena iz točke (a) se dopolni s številom postavk, ki so v neplačilu in ki niso v neplačilu, katerim bonitetno kategorijo dodeli ECAI, za katero se izvaja vzporejanje.
 POGLAVJE 2
 Kvalitativni dejavniki
 Člen 7
 Kvalitativni dejavniki vzporejanja bonitetne kategorije
 Kvalitativni dejavniki iz točke (b) člena 136(2) Uredbe (EU) št. 575/2013 so:
 (a)
 opredelitev neplačila, ki jo uporablja ECAI, kot je navedeno v členu 8;
 (b)
 časovno obdobje bonitetne kategorije, ki ga upošteva ECAI, kot je navedeno v členu 9;
 (c)
 pomen bonitetne kategorije in njen relativen položaj znotraj bonitetne lestvice, ki jo določi ECAI, kot je navedeno v členu 10;
 (d)
 kreditna kakovost postavk, katerim se dodeli ista bonitetna kategorija, kot je navedeno v členu 11;
 (e)
 ocena, ki jo zagotovi ECAI, dolgoročne stopnje neplačila, povezane z vsemi postavkami, katerim se dodeli ista bonitetna kategorija, v skladu s točko (a) člena 136(2) Uredbe (EU) št. 575/2013, kot je določeno v členu 12;
 (f)
 razmerje, ki ga vzpostavi ECAI („notranje vzporejanje“), kadar je na voljo, med na eni strani bonitetno kategorijo, ki je predmet vzporejanja, in na drugi strani drugimi bonitetnimi kategorijami, ki jih pripravi ista ECAI, kadar je vzporejanje za slednje kategorije že določeno v skladu s to uredbo, kot je navedeno v členu 13;
 (g)
 vse ostale zadevne informacije, ki lahko opišejo stopnjo tveganja, ki ga izraža bonitetna kategorija.
 Člen 8
 Opredelitev neplačila, ki jo uporablja ECAI
 Vrsta dogodkov, ki jih ECAI upošteva pri ugotavljanju, ali je postavka v neplačilu, se primerja s tistimi, ki so določene v členu 4(4), pri čemer se uporabljajo vsi razpoložljivi podatki. Kadar primerjava pokaže, da ECAI ni upoštevala vseh takšnih vrst neplačil, se kvantitativni dejavniki iz člena 1 ustrezno prilagodijo.
 Člen 9
 Časovno obdobje bonitetne kategorije
 Časovno obdobje, ki ga je ECAI upoštevala za dodeljevanje bonitetne kategorije, je ustrezen pokazatelj, ali je stopnja tveganja te bonitetne kategorije vzdržna skozi časovno obdobje iz člena 4(2).
 Člen 10
 Pomen in relativen položaj bonitetne kategorije
 1. Pomen bonitetne kategorije, ki jo določi ECAI, se določi glede na značilnosti sposobnosti izpolnjevanja finančnih obveznosti, kot se odraža v postavkah, katerim se dodeli takšna bonitetna kategorija, ter natančneje glede na stopnjo njene občutljivosti na gospodarske razmere in bližino nezmožnosti izpolnjevanja obveznosti.
 2. Pomen bonitetne kategorije se primerja s pomenom, določenim za vsako stopnje kreditne kakovosti, kot je določeno v členu 15.
 3. Pomen bonitetne kategorije se obravnava v kombinaciji z njegovim relativnim položajem v okviru bonitetne lestvice, ki jo določi ECAI.
 Člen 11
 Kreditna kakovost postavk, katerim se dodeli ista bonitetna kategorija
 1. Kreditna kakovost postavk, katerim se dodeli ista bonitetna kategorija, se določi ob upoštevanju vsaj njihove velikosti in stopnje razpršenosti njihovih poslovnih dejavnosti po tržnih sektorjih ter stopnje njihove geografske razpršenosti.
 2. Uporabijo se lahko različna merila kreditne kakovosti, pripisane postavkam iste bonitetne kategorije, kolikor je to primerno, da se dopolnijo informacije, ki jih zagotavljajo kvantitativni dejavniki iz člena 1, kadar so zanesljiva in relevantna za vzporejanje.
 Člen 12
 Ocena dolgoročne stopnje neplačila, ki jo določi ECAI, povezana s vsemi postavkami, katerim se dodeli ista bonitetna kategorija
 Ocena dolgoročne stopnje neplačila, ki jo določi ECAI, povezana z vsemi postavkami, katerim se dodeli ista bonitetna kategorija, se upošteva za namene vzporejanja, če je le ustrezno utemeljena.
 Člen 13
 Notranje vzporejanje bonitetne kategorije, ki ga določi ECAI
 Ustrezna stopnja kreditne kakovosti drugih bonitetnih kategorij, ki jih je pripravila ista ECAI, za katero obstaja notranje vzporejanje v skladu s točko (f) člena 7, se uporabi kot ustrezen pokazatelj ravni tveganja bonitetne kategorije, ki se vzporeja.
 POGLAVJE 3
 Primerjalna vrednost in povezani viri
 Člen 14
 Primerjalna vrednost
 Primerjalna vrednost iz točke (c) člena 136(2) Uredbe (EU) št. 575/2013 je lahko:
 (a)
 primerjalna vrednost za dolgoročno stopnjo neplačil za vsako stopnjo kreditne kakovosti, kot je določena v razpredelnici 1 Priloge I;
 (b)
 primerjalna vrednost za kratkoročno stopnjo neplačil za vsako stopnjo kreditne kakovosti, kot je določena v razpredelnici 2 Priloge I.
 Člen 15
 Referenčni pomen bonitetne kategorije na stopnjo kreditne kakovosti
 Referenčni pomen bonitetne kategorije, ki ustreza posamezni stopnji kreditne kakovosti, je določen v Prilogi II.
 NASLOV II
 RAZPREDELNICE VZPOREJANJA
 Člen 16
 Razpredelnice vzporejanja
 Ujemanje bonitetnih kategorij posamezne ECAI s stopnjami kreditne kakovosti, določenimi v oddelku 2 poglavja 2 naslova II dela tri Uredbe (EU) št. 575/2013, je določeno v Prilogi III.
 NASLOV III
 KONČNA DOLOČBA
 Člen 17
 Začetek veljavnosti
 Ta uredba začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
 Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
 V Bruslju, 7. oktobra 2016
 Za Komisijo
 Predsednik
 Jean-Claude JUNCKER
 (1) UL L 176, 27.6.2013, str. 1.
 (2) Uredba (ES) št. 1060/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o bonitetnih agencijah (UL L 302, 17.11.2009, str. 1).
 (3) Delegirana uredba Komisije (EU) 2015/2 z dne 30. septembra 2014 o dopolnitvi Uredbe (ES) št. 1060/2009 Evropskega parlamenta in Sveta glede regulativnih tehničnih standardov za predstavitev informacij, ki jih bonitetne agencije dajo na voljo Evropskemu organu za vrednostne papirje in trge (UL L 2, 6.1.2015, str. 24).
 (4) Uredba (EU) št. 1093/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 o ustanovitvi Evropskega nadzornega organa (Evropski bančni organ) in o spremembi Sklepa št. 716/2009/ES ter razveljavitvi Sklepa Komisije 2009/78/ES (UL L 331, 15.12.2010, str. 12).
 (5) Uredba (EU) št. 1095/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 o ustanovitvi Evropskega nadzornega organa (Evropski organ za vrednostne papirje in trge) in o spremembi Sklepa št. 716/2009/ES ter razveljavitvi Sklepa Komisije 2009/77/ES (UL L 331, 15.12.2010, str. 84).
 (6) Uredba (EU) št. 1094/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 o ustanovitvi Evropskega nadzornega organa (Evropski organ za zavarovanja in poklicne pokojnine) in o spremembi Sklepa št. 716/2009/ES ter razveljavitvi Sklepa Komisije 2009/79/ES (UL L 331, 15.12.2010, str. 48).
 PRILOGA I
 Primerjalne vrednosti za namene člena 14
 Razpredelnica 1
 Dolgoročna primerjalna vrednost
 (3-letno obdobje)
 Stopnja kreditne kakovosti
 Dolgoročna primerjalna vrednost
 Srednja vrednost
 Spodnja meja
 Zgornja meja
 1
 0,10 %
 0,00 %
 0,16 %
 2
 0,25 %
 0,17 %
 0,54 %
 3
 1,00 %
 0,55 %
 2,39 %
 4
 7,50 %
 2,40 %
 10,99 %
 5
 20,00 %
 11,00 %
 26,49 %
 6
 34,00 %
 26,50 %
 100,00 %
 Razpredelnica 2
 Kratkoročna primerjalna vrednost
 (3-letno obdobje)
 Stopnja kreditne kakovosti
 Kratkoročna primerjalna vrednost
 Raven spremljanja
 Sprožitvena raven
 1
 0,80 %
 1,20 %
 2
 1,00 %
 1,30 %
 3
 2,40 %
 3,00 %
 4
 11,00 %
 12,40 %
 5
 28,60 %
 35,00 %
 6
 Ni relevantno
 Ni relevantno
 PRILOGA II
 Referenčni pomen bonitetne kategorije na stopnjo kreditne kakovosti za namene člena 15
 Stopnja kreditne kakovosti
 Pomen bonitetne kategorije
 1
 Ocenjeni subjekt ima izjemno/zelo dobro sposobnost, da izpolni svoje finančne obveznosti in zanj velja minimalno/zelo nizko kreditno tveganje.
 2
 Ocenjeni subjekt ima dobro sposobnost, da izpolni svoje finančne obveznosti in zanj velja nizko kreditno tveganje, vendar je nekoliko bolj dovzeten za negativne učinke sprememb okoliščin in gospodarskih pogojev kot ocenjeni subjekti, uvrščeni v stopnjo kreditne kakovosti 1 (CQS 1).
 3
 Ocenjeni subjekt ima zadostno sposobnost, da izpolni svoje finančne obveznosti in zanj velja zmerno kreditno tveganje.
 Vendar je bolj verjetno, da bodo negativni gospodarski pogoji ali spremenjene okoliščine poslabšali sposobnost ocenjenega subjekta, da izpolni svoje finančne obveznosti.
 4
 Ocenjeni subjekt ima sposobnost, da izpolni svoje finančne obveznosti in zanj velja precejšnje kreditno tveganje.
 Subjekt se sooča z večjimi negotovostmi in je izpostavljen negativnim poslovnim, finančnim ali gospodarskim pogojem, zaradi česar lahko postane njegova sposobnost izpolnjevanja finančnih obveznosti neustrezna.
 5
 Ocenjeni subjekt je sposoben izpolnjevati svoje finančne obveznosti, vendar zanj velja visoko kreditno tveganje.
 Negativni poslovni, finančni ali gospodarski pogoji bodo verjetno oslabili sposobnost ali pripravljenost ocenjenega subjekta, da izpolni svoje finančne obveznosti.
 6
 Ocenjeni subjekt je trenutno ranljiv ali zelo ranljiv in zanj velja zelo visoko kreditno tveganje, med drugim ni sposoben izpolnjevati svojih finančnih obveznosti ali je temu zelo blizu.
 Njegova sposobnost izpolnjevanja finančnih obveznosti je odvisna od ugodnih poslovnih, finančnih in gospodarskih pogojev.
 PRILOGA III
 Razpredelnice vzporejanja za namene člena 16
 Stopnja kreditne kakovosti
 1
 2
 3
 4
 5
 6
 AM Best Europe-Rating Services Ltd.
 Lestvica dolgoročnih bonitetnih ocen izdajateljev
 aaa, aa+, aa, aa-
 a+, a, a-
 bbb+, bbb, bbb-
 bb+, bb, bb-
 b+, b, b-
 ccc+, ccc, ccc-, cc, c, rs
 Lestvica ocen dolgoročnega dolga
 aaa, aa+, aa, aa-
 a+, a, a-
 bbb+, bbb, bbb-
 bb+, bb, bb-
 b+, b, b-
 ccc+, ccc, ccc-, cc, c, d
 Lestvica ocen finančne moči
 A++, A+
 A, A-
 B++, B+
 B, B-
 C++, C+
 C, C-, D, E, F, S
 Lestvica kratkoročnih ocen
 AMB-1+
 AMB-1-
 AMB-2, AMB-3
 AMB- 4
 ARC Ratings S.A.
 Lestvica srednjeročnih in dolgoročnih ocen izdajateljev
 AAA, AA
 A
 BBB
 BB
 B
 CCC, CC, C, D
 Lestvica srednjeročnih in dolgoročnih ocen izdaj
 AAA, AA
 A
 BBB
 BB
 B
 CCC, CC, C, D
 Lestvica kratkoročnih ocen izdajateljev
 A-1+
 A-1
 A-2, A-3
 B, C, D
 Lestvica kratkoročnih ocen izdaj
 A-1+
 A-1
 A-2, A-3
 B, C, D
 ASSEKURATA Assekuranz Rating-Agentur GmbH
 Lestvica dolgoročnih bonitetnih ocen
 AAA, AA
 A
 BBB
 BB
 B
 CCC, CC/C, D
 Lestvica kratkoročnih ocen podjetij
 A++
 A
 B, C, D
 Axesor SA
 Lestvica globalnih ocen
 AAA, AA
 A
 BBB
 BB
 B
 CCC, CC, C, D, E
 BCRA – Credit Rating Agency AD
 Lestvica dolgoročnih ocen bank
 AAA, AA
 A
 BBB
 BB
 B
 C, D
 Lestvica dolgoročnih ocen zavarovalnic
 iAAA, iAA
 iA
 iBBB
 iBB
 iB
 iC, iD
 Lestvica dolgoročnih ocen podjetij
 AAA, AA
 A
 BBB
 BB
 B
 CCC, CC, C, D
 Lestvica dolgoročnih ocen občin
 AAA, AA
 A
 BBB
 BB
 B
 CCC, CC, C, D
 Lestvica dolgoročnih ocen izdaj
 AAA, AA
 A
 BBB
 BB
 B
 CCC, CC, C, D
 Lestvica kratkoročnih ocen bank
 A-1+
 A-1
 A-2, A-3
 B, C, D
 Lestvica kratkoročnih ocen podjetij
 A-1+
 A-1
 A-2, A-3
 B, C, D
 Lestvica kratkoročnih ocen občin
 A-1+
 A-1
 A-2, A-3
 B, C, D
 Lestvica kratkoročnih ocen izdaj
 A-1+
 A-1
 A-2, A-3
 B, C, D
 Banque de France
 Lestvica globalnih dolgoročnih ocen izdajateljev
 3++
 3+, 3
 4+
 4, 5+
 5, 6
 7, 8, 9, P
 Capital Intelligence Ltd
 Lestvica mednarodnih dolgoročnih ocen izdajateljev
 AAA, AA
 A
 BBB
 BB
 B
 C, RS, SD, D
 Lestvica mednarodnih dolgoročnih ocen izdaj
 AAA, AA
 A
 BBB
 BB
 B
 CCC, CC, C, D
 Lestvica mednarodnih kratkoročnih ocen izdajateljev
 A-1+
 A-1
 A-2, A-3
 B, C, D
 Lestvica mednarodnih kratkoročnih ocen izdaj
 A-1+
 A-1
 A-2, A-3
 B, C, D
 Cerved Rating Agency S.p.A.
 Lestvica dolgoročnih ocen podjetij
 A1.1, A1.2, A1.3
 A2.1, A2.2, A3.1
 B1.1, B1.2
 B2.1, B2.2
 C1.1
 C1.2, C2.1
 Creditreform Ratings AG
 Lestvica dolgoročnih ocen
 AAA, AA
 A
 BBB
 BB
 B
 C, D
 CRIF S.p.A.
 Lestvica globalnih dolgoročnih ocen
 AAA, AA
 A
 BBB
 BB
 B
 CCC, D1, D2
 Dagong Europe Credit Rating
 Lestvica dolgoročnih bonitetnih ocen
 AAA, AA
 A
 BBB
 BB
 B
 CCC, CC, C, D
 Lestvica kratkoročnih bonitetnih ocen
 A-1
 A-2, A-3
 B, C, D
 DBRS Ratings Limited
 Lestvica ocen dolgoročnih obveznosti
 AAA, AA
 A
 BBB
 BB
 B
 CCC, CC, C, D
 Lestvica ocen komercialnih zapisov in kratkoročnega dolga
 R-1 H, R-1 M
 R-1 L
 R-2, R-3
 R-4, R-5, D
 Lestvica ocen odplačevanja terjatev
 IC-1
 IC-2
 IC-3
 IC-4
 IC-5
 D
 European Rating Agency, a.s.
 Lestvica dolgoročnih ocen
 AAA, AA, A
 BBB
 BB
 B
 CCC, CC, C, D
 Lestvica kratkoročnih ocen
 S1
 S2
 S3, S4, NS
 EuroRating Sp. z o.o.
 Lestvica globalnih dolgoročnih ocen
 AAA, AA
 A
 BBB
 BB
 B
 CCC, CC, C, D
 Euler Hermes Rating GmbH
 Lestvica globalnih dolgoročnih ocen
 AAA, AA
 A
 BBB
 BB
 B
 CCC, CC, C, SD, D
 FERI EuroRating Services AG
 Lestvica ocen agencije FERI EuroRating
 AAA, AA
 A
 BBB, BB
 B
 CCC, CC, D
 Fitch Ratings
 Lestvica dolgoročnih bonitetnih ocen izdajateljev
 AAA, AA
 A
 BBB
 BB
 B
 CCC, CC, C, RD, D
 Finančne obveznosti podjetij – lestvica dolgoročnih ocen
 AAA AA
 A
 BBB
 BB
 B
 CCC, CC, C
 Lestvica dolgoročnih mednarodnih ocen finančne moči zavarovateljev (IFS)
 AAA, AA
 A
 BBB
 BB
 B
 CCC, CC, C
 Lestvica kratkoročnih ocen
 F1+
 F1
 F2, F3
 B, C, RD, D
 Lestvica kratkoročnih ocen finančne moči zavarovateljev (IFS)
 F1+
 F1
 F2, F3
 B, C
 GBB-Rating Gesellschaft für Bonitätsbeurteilung GmbH
 Lestvica globalnih dolgoročnih ocen
 AAA, AA
 A, BBB
 BB
 B
 CCC, CC, C, D
 ICAP Group S.A
 Lestvica globalnih dolgoročnih ocen
 AA, A
 BB, B
 C, D
 E, F
 G, H
 Japan Credit Rating Agency Ltd
 Lestvica dolgoročnih ocen izdajateljev
 AAA, AA
 A
 BBB
 BB
 B
 CCC, CC, C, LD, D
 Lestvica dolgoročnih ocen izdaj
 AAA, AA
 A
 BBB
 BB
 B
 CCC, CC, C, D
 Lestvica kratkoročnih ocen izdajateljev
 J-1+
 J-1
 J-2
 J-3, NJ, LD, D
 Lestvica kratkoročnih bonitetnih ocen izdaj
 J-1+
 J-1
 J-2
 J-3, NJ, D
 Kroll Bond Rating Agency
 Lestvica dolgoročnih bonitetnih ocen
 AAA, AA
 A
 BBB
 BB
 B
 CCC, CC, C, D
 Lestvica kratkoročnih bonitetnih ocen
 K1+
 K1
 K2, K3
 B, C, D
 Moody's Investors Service
 Lestvica globalnih dolgoročnih ocen
 Aaa, Aa
 A
 Baa
 Ba
 B
 Caa, Ca, C
 Lestvica ocen obvezniških skladov
 Aaa-bf, Aa-bf
 A-bf
 Baa-bf
 Ba-bf
 B-bf
 Caa-bf, Ca-bf, C-bf
 Lestvica globalnih kratkoročnih ocen
 P-1
 P-2
 P-3
 NP
 Standard & Poor's Ratings Services
 Lestvica dolgoročnih bonitetnih ocen izdajateljev
 AAA, AA
 A
 BBB
 BB
 B
 CCC, CC, R, SD/D
 Lestvica dolgoročnih bonitetnih ocen izdaj
 AAA, AA
 A
 BBB
 BB
 B
 CCC, CC, C, D
 Lestvica ocen finančne moči zavarovateljev
 AAA, AA
 A
 BBB
 BB
 B
 CCC, CC, SD/D, R
 Lestvica ocen kreditne kakovosti skladov
 AAAf, AAf
 Af
 BBBf
 BBf
 Bf
 CCCf
 Lestvica ocen za vrednotenje srednjih podjetij (MME)
 MM1
 MM2
 MM3, MM4
 MM5, MM6
 MM7, MM8, MMD
 Lestvica kratkoročnih bonitetnih ocen izdajateljev
 A-1+
 A-1
 A-2, A-3
 B, C, R, SD/D
 Lestvica kratkoročnih bonitetnih ocen izdaj
 A-1+
 A-1
 A-2, A-3
 B, C, D
 Scope Ratings AG
 Lestvica globalnih dolgoročnih ocen
 AAA, AA
 A
 BBB
 BB
 B
 CCC, CC,C, D
 Lestvica globalnih kratkoročnih ocen
 S-1+
 S-1
 S-2
 S-3, S-4
 Spread Research
 Lestvica mednarodnih dolgoročnih ocen
 AAA, AA
 A
 BBB
 BB
 B
 CCC, CC, C, D
 The Economist Intelligence Unit Ltd
 Lestvica razpona ocen za države
 AAA, AA
 A
 BBB
 BB
 B
 CCC, CC, C, D


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 Avis juridique important
 |
 21975D1231(03)
 Beschluß Nr. 1/75 des Gemischten Ausschusses EWG- Finnland vom 2. Dezember 1975 zur Änderung von Artikel 23 des Protokolls Nr. 3 über die Bestimmung des Begriffs "Erzeugnisse mit Ursprung in" oder "Ursprungserzeugnisse" und über die Methoden der Zusammenarbeit der Verwaltungen
 Amtsblatt Nr. L 338 vom 31/12/1975 S. 0014
 BESCHLUSS Nr 1/75 DES GEMINSCHETEN AUSSCHUSSES vom 2. Dezember 1975 zur Änderung von Artikel 23 des Protokolls Nr. 3 über die Bestimmung des Begriffs Erzeugnisse mit Ursprung in" oder Ursprungserzeugnisse" und über die Methoden der Zusammenarbeit der VerwaltungenDER GEMISCHTE AUSSCHUSS -gestützt auf das am 5. Oktober 1973 in Brüssel unterzeichnete Abkommen zwischen der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft und der Republik Finnland,gestützt auf das Protokoll Nr. 3 über die Bestimmung des Begriffs Erzeugnisse mit Ursprung in" oder Ursprungserzeugnisse" und über die Methoden der Zusammenarbeit der Verwaltungen, in folgenden Protokoll Nr.3 genannt, insbesondere auf Artikel 28, in Erwägung nachstehender Gründe: Die derzeitige Fassung des durch den Beschluß Nr. 11/74 des Gemischten Ausschusses vom 2. Dezember 1974 bis zum 31. Dezember 1975 ausser Kraft gesetzten Artikel 23 Absatz 1 des Protokolls Nr. 3 bestimmt, daß das Verbot irgendeiner Zollrückvergütung oder Nichterhebung von Zöllen für Waren ohne Ursprungseigenschaft, die zur Herstellung von Ursprungserzeugnissen verwendet werden, von dem Zeitpunkt ab Anwendung findet, in dem der auf die den verarbeiteten Waren gleichartigen Ursprungserzeugnisse zu erhebende Zoll in der Gemeinschaft oder in Finnland auf 40% des Ausgangzolls gesenkt worden ist. Der Bezug auf einen bestimmten Stand des Zollabbaus zur Bestimmung des Anwendungszeitpunkts dieser Vorschriften ist geeignet, praktische Schwierigkeiten herbeizuführen, die sich vor allem aus den unterschiedlichenZolltarifbestimmungen für die Fertigwaren einerseits und die den verarbeiteten Waren gleichartigen Ursprungserzeugnisse andererseits ergeben. Es empfiehlt sich demzufolge, einen einheitlichen Anwendungszeitpunkt für die Gesamtheit der betreffenden Waren vorzusehen; dieser kann mit dem Zeitpunkt des Inkrafttretens dieses Beschlusses übereinstimmen. Des weiteren bestimmt Artikel 23 in der derzeitigen Fassung in Absatz 2 und 3, daß für die Anwendung der bestehenden Zolltarifbestimmungen gemäß Artikel 3 Absatz 1 des Abkommens in Warenverkehr zwischen den früheren EFTA-Staaten nur die in Artikel 25 Absatz 1 des Protokolls Nr.3 genannten Waren Gegenstand irgendeiner Zollrückvergütung oder Nichterhebung von Zöllen sein können. Aus diesen Bestimmungen ergibt sich praktisch, daß die Gewährung irgendeiner Zollrückvergütung oder die Nichterhebung von Zöllen für die Waren mit Ursprung in der Gemeinschaft in ihrer ursprünglichen Zusammensetzung oder in Irland verboten ist, die bei der Herstellung von Waren verwendet werden die in den Genuß der Zolltarifbetimmungen aus Artikel 3 Absatz 1 des Abkommens kommen können. Dieses Verbot muß bestehenbleiben, solange die sich aus Artikel 3 Absatz 1 des Abkommens ergebenden Zolltarifbestimmungen nicht mit denen aus Absatz 2 dieses Artikels übereinstimmen. Für die Mehrzahl der betreffenden Waren wird dieses Verbot allerdings nur bis zum 30. Juni 1977 dauern; es empfiehlt sich im Sinne einer Vereinfachung, diesen Stichtag für alle betreffende Waren vorzusehen - BESCHLIESST: Artikel 1 Artikel 23 des Protokolls Nr.3 erhält folgende Fassung: Artikel 23 (1) Unbeschadet des Artikels 1 des Protokolls Nr.2 können Waren, die denen entsprechen, auf die das Abkommen Anwendung findet, und die zur Herstellung von Waren verwendet werden für die eine Warenverkehrsbescheinigung EUR.1 augestellt oder ein Formblatt EUR.2 ausgefuellt wird, nur dann Gegenstand irgendeiner Zollrückvergütung oder Nichterhebung von Zöllen sein, wenn sie Ursprungserzeugnisse der Gemeinschaft, Finnlands oder eines der sechs in Artikel 2 dieses Protokolls genannten Staaten sind. (2) Unbeschadet des Artikels 1 des Protokolls Nr.2 können Erzeugnisse mit Ursprung in der Gemeinschaft in ihrer ursprünglichen Zusammensetzung oder in Irland, die zur Herstellung von Waren gemäß den Bedingungen des Artikels 25 Absatz 1 verwendet werden, in dem Staat, in dem die genannte Herstellung erfolgt, bis zum 30. Juni 1977 nicht Gegenstand irgendeiner Zollrückvergütung oder Nichterhebung von Zöllen sein. (3) In diesem und in den folgenden Artikeln umfasst der Ausdruck Zölle' auch die Abgaben zollgleicher Wirkung." Artikel 2 Dieser Beschluß tritt an 1. Januar 1976 in Kraft. Geschehen zu Brüssel am 2. Dezember 1975. Im Namen des Gemischten AusschussesDer VorsitzendeR. de KERGORLAY


type: caselaw

jurisdiction: US

text:
 290 Md. 295 (1981)
 STATE OF MARYLAND
 v.
 WILLIAM JOSHUA LEONARD
 [No. 117, September Term, 1980.]
 Court of Appeals of Maryland.
 Decided May 22, 1981.
 The cause was argued before MURPHY, C.J., and SMITH, DIGGES, ELDRIDGE, COLE, DAVIDSON and RODOWSKY, JJ.
 Maureen O'Ferrall, Assistant Attorney General, with whom was Stephen H. Sachs, Attorney General, on the brief, for appellant.
 Gary S. Offutt, Assistant Public Defender, with whom was Alan H. Murrell, Public Defender, on the brief, for appellee.
 PER CURIAM:
 We granted certiorari in this case to consider whether the Court of Special Appeals correctly applied the principles of Carr v. State, 284 Md. 455, 397 A.2d 606 (1979), when, in reversing Leonard's convictions, it concluded that the trial court had erred in not permitting Leonard's counsel to inspect a prior statement of a State's witness who had testified at the trial. For the reasons set forth by Judge *296 Wilner in Leonard v. State, 46 Md. App. 631, 421 A.2d 85 (1980), the judgment of the Court of Special Appeals is affirmed.
 Judgment of the Court of Special Appeals affirmed, with costs.


type: wikipedia

text:
I feldspati o feldispati sono un gruppo di minerali molto comuni classificati come tectosilicati.
 Costituiscono circa il 41% della massa della crosta continentale, ma si possono trovare anche in gabbro e basalto, costituenti principali della crosta oceanica. Sono presenti in rocce magmatiche intrusive ed effusive, in molti tipi di rocce metamorfiche e sedimentarie e nelle vene idrotermali.
 Nell’ottobre del 2012 il rover Curiosity analizzò un campione di roccia
 marziana dove trovò elevate percentuali di feldspati.
 Etimologia
 Il nome Feldspato deriva dal termine tedesco Feldspat (da Feld, ossia “campo”, e Spat che indica in modo generico un minerale a struttura laminare).
 L'albite, dal latino albus, è chiamata così per via del suo colore biancastro.
 Composizione chimica
 Tutti feldspati hanno formula generale X(Al, Si)4O8, in cui X può essere K+, Na+, Ba++, Ca++, Rb+, Sr++ e Fe++. Quelli di potassio, sodio e calcio sono molto comuni, mentre sono più rari quelli di bario, rubidio, stronzio e ferro.
 Il silicio si trova al centro di tetraedri con ai vertici quattro atomi di ossigeno, e l'alluminio sostituisce il silicio a seconda del tipo di feldspato. Possono esistere specie isomorfe di feldspati per sostituzioni tra potassio e sodio, sodio e calcio, potassio e bario.
 Lo stato strutturale, che indica la distribuzione di Si e Al, è in funzione della temperatura di cristallizzazione e delle successive temperature a cui viene sottoposto il feldspato. La stabilità dell’impalcatura è determinata dalla sostituzione fra Si4+ e Al3+ e dall'ingresso di ioni alcalini (o alcalino-terrosi nel caso in cui gli atomi di silicio sostituiti siano due), che neutralizzano la carica. Generalmente una condizione disordinata è la conseguenza di una cristallizzazione avvenuta ad alte temperature seguita da un raffreddamento veloce, mentre una condizione ordinata si ha se il raffreddamento è avvenuto molto lentamente o se le temperature di cristallizzazione sono state inferiori.I feldspati possono alterare in minerali argillosi, sericite (mica muscovite a grana fine), saussurite (miscela con albite, epidoto ed altri prodotti dati dalla disintegrazione di plagioclasio calcico), che gli conferiscono un aspetto "sporco".
 Abito cristallino
 I cristalli sono generalmente tabulari, prismatici e geminati.
 Geminazione
 I feldspati tendono a gemellarsi facilmente sullo stesso piano, producendo associazioni parallele di cristalli geminati. Se le superfici di contatto sono parallele e multiple ne deriva un geminato polisintetico. Leggi di geminazione nei feldspati sono caratteristiche dei diversi sistemi cristallini. Per il sistema triclino vigono la legge dell'albite con {010} piano di geminazione e la legge del periclino con [010] asse di geminazione. Quando presenti contemporaneamente è possibile osservare al microscopio un caratteristico motivo incrociato, frequente nel microclino. Nel sistema monoclino le geminazioni più comuni avvengono secondo {100} e {001}. In particolare modo, nell'ortoclasio, è possibile distinguere due tipi di geminazione per contatto: un geminato Manebach con {001} piano di geminazione e un geminato Baveno con {021} piano di geminazione. Il geminato Carlsbad, più frequente, è di compenetrazione e la geminazione avviene lungo l'asse c [001].
 Colore
 I feldspati sono generalmente incolori a causa della mancanza di elementi cromofori nella struttura; non sono quasi mai trasparenti. Il feldspato, nei suoi termini puri, è solitamente bianco a causa di riflessioni interne date da inclusioni e superfici di clivaggio. Alcuni feldspati possono essere neri a causa di inclusioni di ferro-titanio, o avere una colorazione giallastra data da piccole quantità di ferro trivalente. I feldspati di potassio sono spesso rosa perché presentano dell'ematite finemente dispersa. Alcuni microclini definiti amazzoniti sono blu a causa della presenza di piombo.
 Striscio
 Lo striscio dei feldspati è bianco.
 Meteorizzazione
 La meteorizzazione chimica dei feldspati risulta nella formazione di minerali argillosi come illite e caolinite.
 Classificazione
 La composizione degli elementi può essere espressa in base a tre termini puri
 K-feldspato, KAlSi3O8
 albite, NaAlSi3O8
 anortite, CaAl2Si2O8
 rappresentabili in un sistema di 3 componenti (Or, An, Ab) all'interno di un diagramma di miscibilità.
 K-feldspato e albite, miscibili ad elevate temperature, danno origine alla serie dei feldspati alcalini.
 Albite e anortite, miscibili a tutte le temperature, danno origine alla serie dei plagioclasi.
 Tra K-feldspati e anortite, invece, si verificano solo soluzioni solide limitate perché i cationi hanno differenti raggi ionici e cariche, fattori che rendono instabile la struttura a bassa temperatura.
 Feldspati alcalini
 Gli estremi puri dei feldspati alcalini sono albite (NaAlSi3O8) e feldspato potassico (KAlSi3O8).
 Gli alcalifeldspati presentano tre modificazioni polimorfe:
 ortoclasio (monoclino),
 sanidino (monoclino),
 microclino (triclino),
 Si differenziano per il diverso grado di ordine dell'alluminio nei siti tetraedrici, che dipende dalla temperatura di formazione. La loro distinzione è possibile tramite l'utilizzo di tecniche di diffrazione a raggi X; anche le proprietà osservabili in microscopia ottica ne consentono la distinzione.
 Tra albite e feldspato potassico si possono trovare soluzioni solide complete solo ad elevate temperature; con il raffreddamento divengono infatti stabili due fasi separate ed il risultato sarà la trasformazione di un feldspato omogeneo in un concrescimento eterogeneo. Questi concrescimenti sono chiamati pertiti e sono il prodotto di fenomeni di essoluzione.
 Nella serie dei feldspati alcalini l’orientazione delle lamelle di essoluzione è grossolanamente parallela alla faccia {100}. Le strutture macropertitiche sono proprie di molti graniti e vengono chiamate così perché possono essere visibili a occhio nudo; le strutture micropertitiche possono essere viste utilizzando un microscopio ottico mentre le strutture criptopertitiche possono essere viste solo con un microscopio elettronico. Le antipertiti si hanno quando il minerale ospite è un plagioclasio e le lamelle sono di K-feldspato (questo avviene raramente).
 L'anortoclasio è un feldspato piuttosto raro costituito di concrescimenti orientati di prevalente feldspato sodico e quantità subordinate di feldspato potassico.
 L’ortoclasio origina da rocce intrusive ed ha simmetria monoclina di classe 2/m, con una distribuzione dei tetraedri intermedia tra il sanidino e il microclino in quanto cristallizza a temperature intermedie. L'adularia è una tipologia di ortoclasio formatosi a bassa temperatura in vene idrotermali, che può cristallizzare in altri due tipi di minerali a seconda delle condizioni di pressione e temperatura: sanidino e microclino.
 Il sanidino, che si trova nelle rocce vulcaniche effusive e subvulcaniche, è un monoclino di classe 2/m. Si forma ad alte temperature ed ha una distribuzione disordinata dei tetraedri.
 Il microclino ha simmetria triclina con gruppo puntuale 1-; manca di piani di simmetria e assi di rotazione. La distribuzione dei tetraedri Al-Si è ordinata e gli ioni K+ non occupano posizioni particolari. Viene chiamato anche microclino massimo in quanto l'ordinamento completo porta alla massima triclinicità. Origina da rocce che cristallizzano ad elevata profondità e da pegmatiti, a basse temperature o con una velocità di raffreddamento lenta.
 Feldspati di bario
 I feldspati di bario sono considerati feldspati alcalini e si formano per sostituzione del potassio con il bario nella struttura del minerale.
 Sono monoclini e comprendono:
 Celsiana, BaAl2Si2O8
 Ialofane, (K,Ba)(Al,Si)4O8.
 Plagioclasi
 I plagioclasi sono triclini ed includono:
 È comune trovare plagioclasio sodico (oligoclasio) nel granito, varietà più ricche di calcio (labradorite) in rocce mafiche come il gabbro, e andesina in rocce ignee intermedie come l'andesite. I plagioclasi hanno una struttura molto simile al microclino.
 L’albite è generalmente triclina (gruppo puntuale 1-) ed in base alla temperatura può essere monoalbite o analbite. La monoalbite costituisce una variante monoclina.
 L'estremo calcico è rappresentato dall’anortite, triclina e con un ordinamento perfetto di silicio e alluminio nei tetraedri della struttura.
 Nella serie dei plagioclasi si trovano soluzioni solide complete alle alte temperature, dove, da un punto di vista strutturale, l’identificazione esatta di un termine è complessa a causa del rapporto Al/Si variabile da albite ad anortite. Il riconoscimento dunque avviene solamente con analisi chimica o misurazione dei parametri ottici. A basse temperature, invece, vi sono tre tipi di tessiture di essoluzione, o lacune di miscibilità, rilevabili indirettamente attraverso la comparsa di iridescenza nei cristalli. I concrescimenti peristeritici compaiono nell’intervallo composizionale An5-An15. I concrescimenti di Bøggild si presentano in alcuni plagioclasi nell’intervallo composizionale An47-An58; la loro presenza è indicata dal gioco di colori che si osserva nella labradorite. Il terzo tipo, chiamato concrescimento di Huttenlocher, si manifesta nella regione An60-An85, rappresentativo il caso della Bytownite. La roccia formata quasi interamente da feldspato plagioclasico è nota come anortosite.
 I plagioclasi sono più suscettibili agli agenti atmosferici rispetto a K-feldspati, e l'anortite ricca di Ca è la meno resistente; questo è uno dei motivi per cui il K-feldspato è più comune nella sabbia rispetto al plagioclasio.
 Elenco minerali
 Adularia, KAlSi3O8
 Albite, NaAlSi3O8
 Amazonite, KAlSi3O8
 Andesina, (Na,Ca)(Al,Si)4O8
 Anortite, CaAl2Si2O8
 Anortoclasio, (Na,K)AlSi3O8
 Banalsite, Na2BaAl4Si4O16
 Buddingtonite, (NH4)AlSi3O8
 Bytownite, (Ca,Na)(Al,Si)4O8
 Celsiana, BaAl2Si2O8
 Dmisteinbergite, CaAl2Si2O8
 Ialofane, (K,Ba)(Al,Si)4O8
 Kokchetavite, KAlSi3O8
 Labradorite, (Ca,Na)(Al,Si)4O8
 Microclino, KAlSi3O8
 Oligoclasio, (Na,Ca)(Al,Si)4O8
 Ortoclasio, KAlSi3O8
 Paracelsiana, BaAl2Si2O8
 Reedmergnerite, NaBSi3O8
 Rubiclino, (Rb,K)AlSi3O8
 Sanidino, KAlSi3O8
 Slawsonite, SrAl2Si2O8
 Stronalsite, Na2SrAl4Si4O16
 Svyatoslavite, CaAl2Si2O8
 Produzione e Usi
 Nel 2010 sono state estratte circa venti milioni di tonnellate di feldspato, la maggior parte da Italia (4.7 Mt), Turchia (4.5 Mt) e Cina (2 Mt). L'estrazione avviene da grossi corpi granitici (chiamati plutoni), da pegmatiti, o da sabbie composte da feldspati. Attualmente la richiesta di feldspato grezzo è soddisfatta dalle miniere già presenti al mondo. Rocce ricche di feldspato vengono utilizzate anche per ottenere argilla.
 II feldspato è comunemente utilizzato nell’industria del vetro e della ceramica; nel vetro l’allumina viene usata per dare resistenza, durabilità e tenacia agli agenti corrosivi. Nelle ceramiche i feldspati alcalini (CaO, K2O, Na2O) fungono da flussante e abbassano la temperatura di una miscela. Nella fase iniziale i flussanti si fondono formando la matrice del vetro e vincolando le altre componenti assieme. Per realizzare porcellane e refrattari i feldspati vengono comunemente miscelati con quarzo e caolino. Negli U.S.A. circa il 66% del feldspato è utilizzato nell’industria del vetro (contenitori e isolanti) e nelle ceramiche (isolante elettrico, prodotti sanitari, arredamenti). Viene estratto soprattutto in Carolina del Nord, Virginia, California, Oklahoma, Idaho, Georgia e Dakota del Sud.
 I feldspati vengono usati anche come riempimento e diluente di plastiche, vernici e gomme; in campo biomedico vengono utilizzati come additivi in materiali ceramici, soprattutto dentali. Sono impiegati anche nella gioielleria e come rivestimenti di monumenti o edifici, soprattutto se iridescenti.
 In geologia e in archeologia, i feldspati vengono usati come indicatori per la datazione K-Ar, datazione Ar-Ar e datazione a luminescenza.
 I feldspati possono essere sostituiti da miscele di pirofilite, argilla, talco e quarzo, grazie alle caratteristiche simili.
 Rischi per la salute
 Non ci sono informazioni sufficienti sugli eventuali rischi che causano alla salute. Si consiglia generalmente di trattare le specie minerali con attenzione.
 Esemplari notevoli
 I più grandi feldspati estratti finora sono:
 un microclino misurante 50 x 36 x 14 metri di 16000 tonnellate, estratto nel Colorado;
 una pertite misurante 10 x 5 x 2 metri di 230 tonnellate, proveniente dagli USA;
 un ortoclasio misurante 10 x 10 x 0,40 metri di 100 tonnellate, proveniente dagli Urali (Russia).
 Note
 Voci correlate
 porcellana feldspatica
 Feldspatoide
 Amazzonite
 Metal free
 Mineralogia ottica
 Altri progetti
 Collegamenti esterni
 Definizioni e tabelle su geology.com/minerals
 Definizioni e tabelle su mindat.org
 Scheda su geology.eur.state.nc.us
 Scheda su theimage.com
 Scheda e bibliografia su mindat.org
 Scheda su The encyclopedia of hearth
 Scheda su worldlingo.com
 Definizione su un sito del Corriere della Sera
 Tettosilicati
 Materiali ceramici
 Feldspato


text:
 |
 52012PC0277
 Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA, ar ko groza Padomes Regulu (EK) Nr. 2371/2002 par zivsaimniecības resursu saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu saskaņā ar kopējo zivsaimniecības politiku /* COM/2012/0277 final - 2012/0143 (COD) */
 PASKAIDROJUMA RAKSTS
 1. PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS
 Padomes Regulas (EK) Nr. 2371/2002 par
 zivsaimniecības resursu saglabāšanu un ilgtspējīgu
 izmantošanu saskaņā ar kopējo zivsaimniecības politiku[1] 17. panta 2. punkta
 pirmajā daļā ir noteikta atkāpe attiecībā uz
 dalībvalstu teritoriālo ūdeņu 12 jūras jūdžu zonu
 no minētās regulas 17. panta 1. punktā
 paredzētā noteikuma par Savienības zvejas kuģu
 vispārēju vienlīdzīgu piekļuvi Savienības
 ūdeņiem un resursiem, ļaujot dalībvalstīm
 piekļuvi minētajā zonā attiecināt uz atsevišķiem
 kuģiem. Pamatojoties uz minēto atkāpi, ar dalībvalstu
 noteiktiem piekļuves ierobežojumiem ir samazināta zvejas
 radītā slodze bioloģiski jutīgākajos apgabalos un ar
 to palīdzību ir panākta ekonomiskā stabilitāte
 mazapjoma piekrastes zvejas darbībās.
 Atkāpe ir spēkā no
 2003. gada 1. janvāra līdz 2012. gada
 31. decembrim. 12 jūras jūdžu piekļuves režīma
 turpinājums ir paredzēts 6. panta 2. punktā
 priekšlikumā par jaunu regulu par kopējo zivsaimniecības
 politiku [2].
 Gadījumā, ja KZP reforma nebūs noslēgusies līdz
 2012. gada beigām, 12 jūras jūdžu piekļuves
 režīma spēkā esības termiņš ir jāpagarina
 līdz datumam, kad stāsies spēkā jaunā Eiropas Parlamenta
 un Padomes regula par kopējo zivsaimniecības politiku, lai
 nodrošinātu zvejas darbību netraucētu turpināšanu pēc
 2013. gada 1. janvāra.
 Saskaņā ar Regulas (EK)
 Nr. 2371/2002 17. panta 2. punkta otro daļu Komisija
 Eiropas Parlamentam un Padomei iesniedza ziņojumu par ierobežojumiem
 attiecībā uz piekļuvi resursiem, kas atrodas dalībvalstu 12
 jūras jūdžu zonā[3].
 Ziņojumā ir norādīts, ka piekļuves režīma
 darbība ir ļoti stabila un kopš 2002. gada aizvien
 noritējusi sekmīgi.
 2. APSPRIEŠANĀS AR
 IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU
 REZULTĀTI
 Priekšlikums attiecas uz pašreizējā
 piekļuves režīma spēkā esības pagarinājumu uz
 ierobežotu laiku, kā pašlaik noteikts Regulas (EK) Nr. 2371/2002
 17. panta 2. punktā. Piekļuves režīma
 pagarinājums līdz 2022. gada 31. decembrim ir iekļauts
 6. panta 2. punktā priekšlikumā jaunai regulai par
 kopējo zivsaimniecības politiku, uz kuru attiecas ietekmes
 novērtējums SEC(2011)891.
 Tāpēc apspriešanās ar
 ieinteresētajām personām vai jauns ietekmes
 novērtējums nebija vajadzīgi.
 3. PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI
 · Ierosināto pasākumu kopsavilkums
 Galvenā darbība ir novērst
 Regulas (EK) Nr. 2371/2002 17. panta 2. punktā
 noteiktā īpašā piekļuves režīma pārtraukšanu
 gadījumā, ja priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par
 kopējo zivsaimniecības politiku netiks pieņemts un nebūs
 stājies spēkā līdz 2012. gada 31. decembrim.
 · Juridiskais pamats
 Līguma par Eiropas Savienības
 darbību 43. panta 2. punkts.
 · Subsidiaritātes princips
 Priekšlikums ir Savienības
 ekskluzīvā kompetencē.
 · Proporcionalitātes princips
 Šis priekšlikums ietver Regulā (EK) Nr.
 2371/2002 noteiktā pašreizējā pasākuma spēkā
 esības pagarinājumu uz ierobežotu laiku, tāpēc
 proporcionalitātes princips netiek skarts.
 · Juridisko instrumentu izvēle
 Ierosinātais juridiskais instruments:
 Eiropas Parlamenta un Padomes regula.
 Citi instrumenti nebūtu piemēroti
 šāda iemesla dēļ: regula ir jāgroza ar regulu.
 4. IETEKME UZ BUDŽETU
 Šis pasākums Savienībai nerada
 papildu izdevumus.
 2012/0143 (COD)
 Priekšlikums
 EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA,
 ar ko groza Padomes Regulu (EK) Nr. 2371/2002
 par zivsaimniecības resursu saglabāšanu un ilgtspējīgu
 izmantošanu saskaņā ar kopējo zivsaimniecības politiku
 EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS
 SAVIENĪBAS PADOME,
 ņemot vērā Līgumu par
 Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 43. panta
 2. punktu,
 ņemot vērā
 Eiropas Komisijas priekšlikumu,
 pēc leģislatīvā akta
 projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,
 ņemot vērā Eiropas Ekonomikas
 un sociālo lietu komitejas atzinumu[4],
 saskaņā ar parasto likumdošanas
 procedūru,
 tā kā:
 (1) Savienības zvejas
 kuģiem ir vienlīdzīga piekļuve Savienības
 ūdeņiem un resursiem, uz kuriem attiecas kopējās
 zivsaimniecības politikas noteikumi.
 (2) Komisijas 2002. gada
 20. decembra Regulā (EK) Nr. 2371/2002 par zivsaimniecības
 resursu saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu saskaņā
 ar kopējo zivsaimniecības politiku[5]
 paredzēta atkāpe no vienlīdzīgas piekļuves noteikuma,
 ļaujot dalībvalstīm piekļuvi ūdeņos līdz 12
 jūras jūdzēm no to bāzes līnijām attiecināt
 uz atsevišķiem kuģiem.
 (3) Komisija 2011. gada 13. jūlijā
 saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 2371/2002 par
 procedūrām attiecībā uz piekļuvi zvejas resursiem 12
 jūras jūdžu zonā[6]
 Eiropas Parlamentam un Padomei iesniedza ziņojumu, kurā
 secināts, ka piekļuves režīma darbība ir ļoti stabila
 un kopš 2002. gada aizvien noritējusi sekmīgi.
 (4) Pašreizējie noteikumi,
 kas ierobežo piekļuvi resursiem minētajā zonā, ir bijuši
 efektīvi attiecībā uz saglabāšanu, ierobežojot zvejas
 piepūli visjutīgākajā Savienības ūdeņu daļā.
 Turklāt šie noteikumi ir saglabājuši tradicionālās zvejas
 darbības, kuras ir svarīgas konkrētu piekrastes reģionu
 sociālai un ekonomiskai attīstībai.
 (5) Atkāpe stājās
 spēkā 2003. gada 1. janvārī un zaudēs
 spēku 2012. gada 31. decembrī. Tās spēkā
 esības termiņš būtu jāpagarina, kamēr nav pieņemta
 jauna Eiropas Parlamenta un Padomes regula par kopējo zivsaimniecības
 politiku[7].
 (6) Tādēļ
 būtu attiecīgi jāgroza Regula (EK) Nr. 2371/2002,
 IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU.
 1. pants
 Regulas (EK) Nr. 2371/2002 17. panta
 2. punkta pirmo daļu aizstāj ar šādu:
 "2.
 Dalībvalstīm ir atļauts no 2013. gada 1. janvāra
 līdz 2014. gada 31. decembrim to suverenitātē vai
 jurisdikcijā esošajos ūdeņos ne vairāk kā 12
 jūras jūdžu attālumā no bāzes līnijas ierobežot
 zveju, atļaujot to veikt tikai zvejas kuģiem, kuri no blakus
 piekrastē esošām ostām tradicionāli zvejo minētajos
 ūdeņos, neskarot kārtību, kas saskaņā ar
 pastāvošajām kaimiņattiecībām starp
 dalībvalstīm noteikta Savienības zvejas kuģiem, kuri peld
 ar citu dalībvalstu karogu, un kārtību, kas izklāstīta
 I pielikumā, kurā katrai dalībvalstij ir noteiktas
 ģeogrāfiskās zonas citu dalībvalstu piekrastes joslās,
 kurās tiek veiktas zvejas darbības, un attiecīgās
 sugas."
 2. pants
 Šī regula stājas spēkā septītajā dienā
 pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības
 Oficiālajā Vēstnesī.
 To
 piemēro no 2013. gada 1. janvāra.
 Šī regula uzliek saistības
 kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
 Briselē,
 Eiropas Parlamenta vārdā – Padomes
 vārdā –
 priekšsēdētājs priekšsēdētājs
 [1] OV L 358, 31.12.2002.,
 59. lpp.
 [2] COM(2011)425.
 [3] COM(2011)418.
 [4] OV C [...], [...], [...] lpp. .
 [5] OV L 358, 31.12.2002.,
 59. lpp.
 [6] COM(2011)418.
 [7] COM(2011)425.


text:
 26.1.2013
 ET
 Euroopa Liidu Teataja
 C 26/78
 28. novembril 2012 esitatud hagi — ZZ versus komisjon
 (Kohtuasi F-146/12)
 2013/C 26/164
 Kohtumenetluse keel: prantsuse
 Pooled
 Hageja: ZZ (esindajad: avokaadid S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal ja D. Abreu Caldas)
 Kostja: Euroopa Komisjon
 Hagi ese ja sisu
 Nõue tühistada otsus, mis käsitleb hageja pensioniõiguste ülekandmist liidu pensioniskeemi, kohaldades personalieeskirjade VIII lisa artiklite 11 ja 12 uusi üldisi rakendussätteid
 Hageja nõuded
 —
 tunnistada õigusvastaseks personalieeskirjade VIII lisa artikli 11 lõike 2 üldiste rakendussätete artikkel 9;
 —
 tühistada 3. veebruari 2012. aasta otsus kohaldada hageja pensioniõiguste ülekandmisele personalieeskirjade VIII lisa artikli 11 lõike 2 üldistes rakendussätetes, mis võeti vastu 3. märtsil 2011, sätestatud parameetreid;
 —
 mõista kohtukulud välja komisjonilt.


text:
 25.10.2008
 SL
 Uradni list Evropske unije
 C 272/11
 Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landesgericht Feldkirch (Avstrija) 28. julija 2008 – Vorarlberger Gebietskrankenkasse proti WGVSchwäbische Allgemeine Versicherungs AG
 (Zadeva C-347/08)
 (2008/C 272/18)
 Jezik postopka: nemščina
 Predložitveno sodišče
 Landesgericht Feldkirch
 Stranki v postopku v glavni stvari
 Tožeča stranka: Vorarlberger Gebietskrankenkasse
 Tožena stranka: WGVSchwäbische Allgemeine Versicherungs AG
 Vprašanji za predhodno odločanje
 1.
 Ali je napotilo iz člena 11(2) Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (1) na člen 9(1)(b) te Uredbe treba razlagati tako, da lahko organ za socialno varnost, na katerega so bili na podlagi zakona (člen 332 ASVG) preneseni zahtevki neposredno oškodovane osebe, pred sodiščem kraja v državi članici, kjer ima svoj sedež, vloži tožbo neposredno zoper zavarovalnico, če je takšna neposredna tožba dopustna in ima zavarovalnica svoj sedež na ozemlju ene izmed držav članic?
 2.
 V primeru pritrdilnega odgovora na prvo vprašanje: ali velja ta pristojnost tudi, če neposredno oškodovana oseba v času vložitve tožbe, ni imela stalnega ali običajnega prebivališča v državi članici, v kateri ima organ za socialno varnost svoj sedež?
 (1) UL L 12, str. 1.


text:
 17.11.2015
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 L 300/6
 ROZPORZĄDZENIE WYKONAWCZE KOMISJI (UE) 2015/2046
 z dnia 16 listopada 2015 r.
 w sprawie niezatwierdzenia substancji podstawowej Artemisia absinthium L. zgodnie z rozporządzeniem Parlamentu Europejskiego i Rady (WE) nr 1107/2009 dotyczącym wprowadzania do obrotu środków ochrony roślin
 (Tekst mający znaczenie dla EOG)
 KOMISJA EUROPEJSKA,
 uwzględniając Traktat o funkcjonowaniu Unii Europejskiej,
 uwzględniając rozporządzenie Parlamentu Europejskiego i Rady (WE) nr 1107/2009 z dnia 21 października 2009 r. dotyczące wprowadzania do obrotu środków ochrony roślin i uchylające dyrektywy Rady 79/117/EWG i 91/414/EWG (1), w szczególności jego art. 23 ust. 5 w związku z art. 13 ust. 2,
 a także mając na uwadze, co następuje:
 (1)
 Zgodnie z art. 23 ust. 3 rozporządzenia (WE) nr 1107/2009 Komisja otrzymała w dniu 26 kwietnia 2013 r. złożony przez Institut Technique de l'Agriculture Biologique (ITAB) wniosek o zatwierdzenie Artemisia absinthium L. jako substancji podstawowej. Do wniosku tego dołączono informacje wymagane przepisami art. 23 ust. 3 akapit drugi.
 (2)
 Komisja zwróciła się do Europejskiego Urzędu ds. Bezpieczeństwa Żywności (zwanego dalej „Urzędem”) o pomoc naukową. W dniu 30 września 2014 r. Urząd przedstawił Komisji sprawozdanie techniczne dotyczące przedmiotowej substancji (2). W dniu 20 marca 2015 r. Komisja przedłożyła Stałemu Komitetowi ds. Roślin, Zwierząt, Żywności i Pasz sprawozdanie z przeglądu (3) oraz niniejszy projekt rozporządzenia w sprawie niezatwierdzenia Artemisia absinthium L.
 (3)
 Z dokumentacji przedstawionej przez wnioskodawcę wynika, że Artemisia absinthium L. spełnia kryteria środka spożywczego zgodnie z definicją zawartą w art. 2 rozporządzenia (WE) nr 178/2002 Parlamentu Europejskiego i Rady (4). Napoje alkoholowe z gatunków Artemisia są jednak ujęte w części B załącznika III do rozporządzenia Parlamentu Europejskiego i Rady (WE) nr 1334/2008 (5), w którym ustanowiono najwyższy dopuszczalny poziom zawartości niektórych substancji naturalnie występujących w środkach aromatyzujących i w składnikach żywności o właściwościach aromatyzujących w niektórych wieloskładnikowych środkach spożywczych gotowych do spożycia, do których dodano środki aromatyzujące lub składniki żywności o właściwościach aromatyzujących. Zgodnie z art. 6 rozporządzenia (WE) nr 1334/2008 w wieloskładnikowych środkach spożywczych wymienionych w części B nie należy przekraczać najwyższych dopuszczalnych poziomów w wyniku użycia środków aromatyzujących lub składników żywności o właściwościach aromatyzujących. Gatunki Artemisia nie mogą być zatem stosowane jako środek spożywczy bez ograniczeń.
 (4)
 W sprawozdaniu technicznym Urzędu wskazano szczególne wątpliwości dotyczące narażenia na tujon, absyntynę i kwas ferulowy, a w związku z tym nie można było sfinalizować oceny ryzyka dla operatorów, pracowników, osób postronnych, konsumentów i organizmów innych niż docelowe.
 (5)
 Komisja poprosiła wnioskodawcę o przedstawienie uwag do sprawozdaniu technicznego Urzędu i projektu sprawozdania z przeglądu. Wnioskodawca przedstawił uwagi, które zostały dokładnie zbadane.
 (6)
 Mimo argumentów przedstawionych przez wnioskodawcę nie da się jednak rozwiać obaw związanych z tą substancją.
 (7)
 W związku z tym w opracowanym przez Komisję sprawozdaniu z przeglądu nie stwierdzono, że wymogi określone w art. 23 rozporządzenia (WE) nr 1107/2009 zostały spełnione. Nie należy zatem zezwalać na stosowanie Artemisia absinthium L. jako substancji podstawowej.
 (8)
 Niniejsze rozporządzenie nie wyklucza możliwości złożenia nowego wniosku o zatwierdzenie Artemisia absinthium L. jako substancji podstawowej zgodnie z art. 23 ust. 3 rozporządzenia (WE) nr 1107/2009.
 (9)
 Środki przewidziane w niniejszym rozporządzeniu są zgodne z opinią Stałego Komitetu ds. Roślin, Zwierząt, Żywności i Pasz,
 PRZYJMUJE NINIEJSZE ROZPORZĄDZENIE:
 Artykuł 1
 Niezatwierdzenie jako substancji podstawowej
 Nie zatwierdza się substancji Artemisia absinthium L. jako substancji podstawowej.
 Artykuł 2
 Wejście w życie
 Niniejsze rozporządzenie wchodzi w życie dwudziestego dnia po jego opublikowaniu w Dzienniku Urzędowym Unii Europejskiej.
 Niniejsze rozporządzenie wiąże w całości i jest bezpośrednio stosowane we wszystkich państwach członkowskich.
 Sporządzono w Brukseli dnia 16 listopada 2015 r.
 W imieniu Komisji
 Jean-Claude JUNCKER
 Przewodniczący
 (1) Dz.U. L 309 z 24.11.2009, s. 1.
 (2) Wynik konsultacji z państwami członkowskimi i Urzędem w sprawie stosowania substancji podstawowej Artemisia absinthium do zastosowań w środkach ochrony roślin w charakterze fungicydu do pszenicy oraz nematocydu i środka owadobójczego do warzyw. Publikacja dodatkowa EFSA 2014:EN-665. 37 s.
 (3) http://ec.europa.eu/food/plant/pesticides/eu-pesticides-database/public/?event=activesubstance.selection&language=EN
 (4) Rozporządzenie (WE) nr 178/2002 Parlamentu Europejskiego i Rady z dnia 28 stycznia 2002 r. ustanawiające ogólne zasady i wymagania prawa żywnościowego, powołujące Europejski Urząd ds. Bezpieczeństwa Żywności oraz ustanawiające procedury w zakresie bezpieczeństwa żywności (Dz.U. L 31 z 1.2.2002, s. 1).
 (5) Rozporządzenie Parlamentu Europejskiego i Rady (WE) nr 1334/2008 z dnia 16 grudnia 2008 r. w sprawie środków aromatyzujących i niektórych składników żywności o właściwościach aromatyzujących do użycia w oraz na środkach spożywczych oraz zmieniające rozporządzenie Rady (EWG) nr 1601/91, rozporządzenia (WE) nr 2232/96 oraz (WE) nr 110/2008 oraz dyrektywę 2000/13/WE (Dz.U. L 354 z 31.12.2008, s. 34).


type: other

text:
Odločba o neskladju določbe druge alineje drugega odstavka 12. člena Odloka o nadomestilu za uporabo stavbnega zemljišča v Mestni občini Koper, kolikor je v tabeli pod točko g vrednotila javne stavbe na območju A, namenjene dejavnosti Rdečega križa Slovenije, in zavrnitev pobude za začetek postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti 3. in 7. člena
 Odločba o neskladju določbe druge alineje drugega odstavka 12. člena Odloka o nadomestilu za uporabo stavbnega zemljišča v Mestni občini Koper, kolikor je v tabeli pod točko g vrednotila javne stavbe na območju A, namenjene dejavnosti Rdečega križa Slovenije, in zavrnitev pobude za začetek postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti 3. in 7. člena : Uradni list RS, št. 7/07
 Odločba o neskladju določbe druge alineje drugega odstavka 12. člena Odloka o nadomestilu za uporabo stavbnega zemljišča v Mestni občini Koper, kolikor je v tabeli pod točko g vrednotila javne stavbe na območju A, namenjene dejavnosti Rdečega križa Slovenije, in zavrnitev pobude za začetek postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti 3. in 7. člena (Uradni list RS, št. 7/07)
 2007-01-0252
 Številka: U-I-249/05-16
 Ljubljana: 11. 1. 2007
 ustavnosti in zakonitosti, začetem na pobudo Rdečega križa Slovenije – Zveze
 združenj, Ljubljana, ki ga zastopa generalni sekretar Srečko Zajc, na seji 11. januarja
 1. Določba druge alineje drugega odstavka 12. člena Odloka o
 objave, št. 42/03), kolikor je v tabeli pod točko g vrednotila javne stavbe na
 območju A, namenjene dejavnosti Rdečega križa Slovenije, je bila v neskladju z
 Ustavo. Ta ugotovitev ima učinek razveljavitve. 2. Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti
 3. in 7. člena Odloka o nadomestilu za uporabo stavbnega zemljišča v Mestni
 občini Koper se zavrne.
 1. Pobudnik kot zavezanec za plačilo
 nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča (v nadaljevanju nadomestilo)
 izpodbija določbe 3., 7. in 12. člena Odloka o nadomestilu za uporabo stavbnega
 zemljišča v Mestni občini Koper (v nadaljevanju Odlok), kolikor ga
 obremenjujejo s plačevanjem nadomestila za zemljišča na območju Mladinskega
 zdravilišča in letovišča Debeli rtič. Navaja, da so ta zemljišča po 3. členu
 Odloka uvrščena v II. območje stavbnih zemljišč, čeprav po kriterijih iz Zakona
 o stavbnih zemljiščih (Uradni list SRS, št. 18/84 in nasl. – v nadaljevanju
 ZSZ/84) ne sodijo v to območje. V 7. členu naj bi Odlok na tem območju
 razvrščal zemljišča in stavbe v skupino g (javne stavbe), vendar je ta skupina
 oblikovana tako splošno, da ne upošteva njenih dejanskih raznolikosti. Pobudnik
 meni, da so izpodbijane določbe Odloka v neskladju tudi z drugim odstavkom 14.
 člena Ustave, ker se na njihovi podlagi arbitrarno določa višina nadomestila.
 Za preteklo leto naj bi namreč plačal trikrat nižje nadomestilo, čeprav se
 kriteriji za njegovo odmero v tem času niso bistveno spremenili. Ustavno
 sodišče naj bi v odločbi št. U-I-355/98 z dne 22. 3. 2001 (Uradni list RS, št.
 28/01 in OdlUS X, 56) že ocenilo, da je treba pri uporabi kriterija izjemnih
 ugodnosti pri pridobivanju dohodka dejansko ugotoviti morebitne ugodnosti, ki
 jih zavezancu prinaša ugodna lokacija. Njegovi pretežni dejavnosti na tem
 območju naj bi bili rehabilitacija otrok z zdravstvenimi težavami in njihovo
 letovanje, če so iz socialno šibkih družin, zato ne prinašata dobička. Stroške
 teh dejavnosti naj bi celo pokrival iz pridobitnih dejavnosti, ki jih na tem
 območju opravlja v manjšem obsegu. 2. Mestna občina odgovarja, da ne drži
 zatrjevanje pobudnika, da se leta 2004 niso spremenile okoliščine za odmero
 nadomestila, saj se je 1. 1. 2004 začel uporabljati Odlok, ki je na novo uredil
 to dajatev. V 3. členu naj bi ta akt našteval lokacijske in druge prednosti
 stavbnih zemljišč, ki jih v nadaljevanju razvršča v območja, na katerih se
 plačuje nadomestilo. Uvrstitev spornih stavbnih zemljišč v II. območje naj bi
 bila utemeljena glede na njihove lokacijske in druge prednosti. Šlo naj bi
 namreč za stavbna zemljišča, ki so dostopna z javnimi prometnimi sredstvi in so
 zadovoljivo opremljena z javno infrastrukturo. Po prostorskem izvedbenem aktu
 naj bi bila ta zemljišča namenjena centralnim dejavnostim in zajemajo območje
 od obale do regionalne ceste II. reda Dekani–Lazaret, torej je konfiguracija
 terena njihov naravni element. Na tem območju naj bi prostorsko strategijo
 razvoja določal prostorski plan. V 7. členu naj bi Odlok na podlagi Uredbe o
 uvedbi in uporabi enotne klasifikacije vrst objektov in določitvi objektov
 državnega pomena (Uradni list RS, št. 33/03) razvrščal zgradbe in stavbna
 zemljišča iz 2. člena tega akta v skupine od a do i. Humanitarna ustanova, ki
 opravlja zdraviliško in rekreacijsko dejavnost, naj bi sodila v skupino g.
 Odlok naj bi v 12. členu tudi določal, da je celotno obalno območje izjemno ugodna
 lokacija v zvezi z možnostjo pridobivanja dohodka. Sporna zemljišča naj bi bila
 na tej lokaciji uvrščena v območje A, zato so ovrednotena z 200 točkami.
 Navedena obremenitev stavbnih zemljišč naj ne bi bila povezana s pridobivanjem
 dobička na njih, temveč naj bi pomenila strošek lokacije, ki ga mora zavezanec
 plačati, ker mu Mestna občina na teh zemljiščih omogoča opravljati dejavnost. 3. Med postopkom za oceno ustavnosti in
 zakonitosti je bila izpodbijana določba 12. člena Odloka v delu, ki se je nanašala
 na objekte neprofitnih organizacij in upravnih stavb, na podlagi določbe 9.
 člena Odloka o spremembah in dopolnitvah Odloka o nadomestilu za uporabo
 stavbnega zemljišča v Mestni občini Koper (Uradni list RS, št. 113/05 – v
 nadaljevanju Odlok o spremembah) razveljavljena. Na poziv Ustavnega sodišča je
 pobudnik pojasnil, da kljub razveljavitvi izpodbijane določbe Odloka vztraja
 pri pobudi, ker mu je bilo na podlagi te določbe odmerjeno nadomestilo za leto
 4. Ustavno sodišče je s sklepom št.
 U-I-249/05 z dne 6. 10. 2005 začasno zadržalo izvrševanje druge alineje drugega
 odstavka 12. člena Odloka (točka g tabele iz četrtega odstavka 12. člena Odloka
 za območje A). 5. Izpodbijana določba Odloka v času
 odločanja Ustavnega sodišča ne velja več za neprofitne organizacije, saj je bil
 17. 12. 2005 uveljavljen Odlok o spremembah. Ker ima pobudnik v teku postopek,
 v katerem se izpodbijana določba še uporablja, so izpolnjeni pogoji za
 ustavnosodno presojo iz 47. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS,
 št. 15/94 – v nadaljevanju ZUstS). Ustavno sodišče je pobudo v delu, ki se
 nanaša na določbo predpisa, ki ga je začasno zadržalo, sprejelo, in glede na
 izpolnjene pogoje iz četrtega odstavka 26. člena ZUstS nadaljevalo z odločanjem
 o stvari sami. 6. V 12. členu Odlok našteva izjemno ugodne
 lokacije, na katerih se pri obremenitvi s številom točk upošteva kriterij
 izjemnih ugodnosti v zvezi z možnostjo pridobivanja dohodka. Te lokacije četrti
 odstavek 12. člena Odloka razdeli na območja A, B in C in jih točkuje z
 določenim številom točk po tabeli. Zazidana stavbna zemljišča pobudnika se
 nahajajo v območju A (obalno območje v Mestni občini Koper – območje II), za
 katerega je predvidenih 200 točk. 7. Mestna občina zgoraj navedene razlike v
 obremenitvah zavezancev ni pojasnila. Meni le, da naj vrednotenje ugodnosti
 lokacije ne bi bilo povezano s pridobivanjem dobička pravnih oseb, ampak gre za
 strošek lokacije, ki ga mora zavezanec plačati, ker mu Mestna občina omogoča na
 tej lokaciji opravljati dejavnost. 8. Ustavno sodišče je v odločbi št.
 U-I-355/98, na katero se sklicuje pobudnik, že presodilo, da načelo enakosti
 pred zakonom (drugi odstavek 14. člena Ustave) terja upoštevanje sorazmerja med
 ugodnostmi in s tem zvezanimi bremeni, ki jih normodajalec z različnim
 urejanjem pravnih položajev nalaga posameznim zavezancem. Načelu enakosti
 ustreza takšna normativna različnost, ki ustreza različnosti dejanskih stanj, s
 tem da razlikovanje ne sme biti arbitrarno in mora predpis v okviru svojega
 namena izbrati sredstva, sorazmerna ugotovljeni različnosti položajev, ki so
 podlaga za normativno razlikovanje. Ne zadošča torej, da je izbrani kriterij
 razlikovanja v razumni povezavi s predmetom (različnega) pravnega urejanja.
 Tudi uporaba izbranega kriterija mora prestati preizkus razumnosti tako, da do
 konca izpelje logiko, ki upravičuje razlikovanje: višina obveznosti mora biti v
 razumnem sorazmerju z ugodnostmi, ki jih prinašajo po izbranih kriterijih
 razlikovanja določene značilnosti stavbnega zemljišča. Vendar v obravnavanem
 primeru že izbrani kriterij razlikovanja ni v razumni povezavi z namenom
 nadomestila. Namen te dajatve ni obremenitev dobička, kot je to določeno v
 prvem odstavku 12. člena Odloka. Po ustaljeni ustavnosodni presoji je izjemna donosnost
 dejavnosti, ki se lahko opravlja samo na določenih lokacijah, sicer lahko med
 kriteriji, ki jih lokalna skupnost upošteva, ko določa višino nadomestila.
 Vendar mora biti višina te dodatne obremenitve v razumnem sorazmerju z višino
 dodatnega dohodka, ki ga prinaša izjemno ugodna lokacija. To pomeni, da lahko
 lokalna skupnost po tem kriteriju obremeni zavezance le sorazmerno enako. Pred
 obremenitvijo zavezancev po tem kriteriju je zato dolžna ugotoviti njihov
 različni položaj zaradi izjemne donosnosti dejavnosti na posameznih lokacijah.
 Po navedenem je izpodbijana določba Odloka obremenjevala pobudnika arbitrarno,
 zato je bila v neskladju z drugim odstavkom 14. člena Ustave. 9. Glede na to, da pobudnik ni predlagal
 odprave izpodbijane določbe, pobudnikov postopek pa je še v teku, je Ustavno
 sodišče ugotovljeni neskladnosti dalo učinek razveljavitve, s katerim bo v
 odprtih postopkih zagotovljena odprava posledic, nastalih zaradi neskladnosti
 izpodbijane določbe z Ustavo (1. točka izreka).
 10. Pobudnik izpodbija 3. člen Odloka, ki
 določa območja stavbnih zemljišč, na katerih se plačuje nadomestilo, določena
 po kriterijih, ki upoštevajo njihove v nadaljevanju naštete lokacijske in druge
 prednosti. Na podlagi teh kriterijev je oblikovanih deset območij stavbnih
 zemljišč. Pobudnikova zemljišča so uvrščena v II. območje, ki obsega obalni pas
 od mejnega prehoda Lazaret do občinske meje z Občino Izolo, kar zajema območje
 od mejnega prehoda Lazaret, Debelega rtiča, Ortopedske bolnišnice Valdoltra,
 Ankarana, Sončnega parka, Stare bolnice Ankaran, Luke Koper, predvideno območje
 severne obvoznice, Marine Koper, mestnega kopališča, stavbe v starem mestnem
 jedru s frontno linijo od mestnega kopališča do Hotela Koper, stare semedelske
 vpadnice, Hotela Žusterna s kopališčem ter obalni pas do občinske meje z Občino
 Izola. Pobudnik očita, da pri tej razdelitvi območij stavbnih zemljišč niso
 bili upoštevani kriteriji, določeni z ZSZ/84. Mestna občina je v odgovoru
 pojasnila, da so prostorski akti podlaga za razdelitev območij. Sporno območje
 se po navedbah nasprotne udeleženke ureja z Odlokom o spremembah in dopolnitvah
 Odloka o prostorsko ureditvenih pogojih v Mestni občini Koper (Uradne objave,
 št. 24/01) in je namenjeno centralnim dejavnostim. Pobudnik zgolj s splošnim
 zatrjevanjem, da pri uvrstitvi njegovih zemljišč v II. območje niso upoštevani
 kriteriji iz ZSZ/84, še ne izkazuje, da je njegova obveznost v nerazumnem
 razmerju z ugodnostmi, ki jih prinaša lega zazidanih stavbnih zemljišč, ki jih
 uporablja. Zato tudi ne izkazuje, da je sam po kriteriju lege prekomerno
 obremenjen. Ustavno sodišče je zato njegov očitek, da je izpodbijana določba v
 neskladju z ZSZ/84, zavrnilo kot očitno neutemeljen (2. točka izreka). 11. Po določbi 7. člena Odloka so objekti
 glede na namensko rabo uvrščeni v posamezne skupine. Pobudnikovi objekti so
 uvrščeni v skupino javnih stavb (skupina g), ki obsega stavbe za razvedrilo
 (gledališče, muzeji, knjižnice, izobraževalno-raziskovalne ustanove, bolnice
 ter zdravstveni domovi), družbena prebivališča (dom za ostarele, študentski
 dom, dom za brezdomce, sirotišnica) ter športno-rekreacijske stavbe. Pobudnik
 predvsem očita, da je skupina javnih stavb oblikovana tako splošno, da ne
 upošteva dejanskih raznolikosti stavb in jih točkuje enako. Mestna občina
 odgovarja, da se v stavbah in na zazidanih stavbnih zemljiščih izvaja
 zdraviliška in rekreacijska dejavnost, kar spada v skupino g. Po oceni
 Ustavnega sodišča je namenska raba pobudnikovih nepremičnin torej poslovna raba
 in ne stanovanjska, za katero je predvidena nižja obremenitev. Zato je
 neutemeljen očitek o neskladju z načelom enakosti pred zakonom, če se za enake
 položaje (nestanovanjske stavbe) uporabljajo enaki pravni predpisi (2. točka
 na podlagi 47. člena in drugega odstavka 26. člena ZUstS v sestavi: predsednik


text:
 9.8.2007
 ET
 Euroopa Liidu Teataja
 L 209/56
 EMP ÜHISKOMITEE OTSUS
 nr 31/2007,
 27. aprill 2007,
 millega muudetakse Euroopa Majanduspiirkonna lepingu XVIII lisa (töötervishoid ja tööohutus, tööõigus ning naiste ja meeste võrdne kohtlemine)
 EMP ÜHISKOMITEE,
 võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, mida on muudetud Euroopa Majanduspiirkonna lepingut kohandava protokolliga, edaspidi „leping”, eriti selle artiklit 98,
 ning arvestades järgmist:
 (1)
 Lepingu XVIII lisa on muudetud EMP Ühiskomitee 22. septembri 2006. aasta otsusega nr 124/2006 (1).
 (2)
 Lepingusse tuleb inkorporeerida nõukogu 18. juuli 2005. aasta direktiiv 2005/47/EÜ Euroopa Raudteede Ühenduse (CER) ja Euroopa Transporditöötajate Föderatsiooni (ETF) vahelise raudteesektoris piiriüleseid koostalitlusteenuseid osutavate liikuvate töötajate töötingimuste mõningaid aspekte käsitleva kokkuleppe kohta (2),
 ON TEINUD JÄRGMISE OTSUSE:
 Artikkel 1
 Lepingu XVIII lisa punkti 32h (Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2003/88/EÜ) järele lisatakse järgmine punkt:
 „32i.
 32005 L 0047: nõukogu direktiiv 2005/47/EÜ, 18. juuli 2005, Euroopa Raudteede Ühenduse (CER) ja Euroopa Transporditöötajate Föderatsiooni (ETF) vahelise raudteesektoris piiriüleseid koostalitlusteenuseid osutavate liikuvate töötajate töötingimuste mõningaid aspekte käsitleva kokkuleppe kohta (ELT L 195, 27.7.2005, lk 15).”
 Artikkel 2
 Direktiivi 2005/47/EÜ islandi- ja norrakeelne tekst, mis avaldatakse Euroopa Liidu Teataja EMP kaasandes, on autentsed.
 Artikkel 3
 Käesolev otsus jõustub 28. aprillil 2007, tingimusel et EMP Ühiskomiteele on esitatud kõik lepingu artikli 103 lõike 1 kohased teated (3).
 Artikkel 4
 Käesolev otsus avaldatakse Euroopa Liidu Teataja EMP osas ja EMP kaasandes.
 Brüssel, 27. aprill 2007
 EMP Ühiskomitee nimel
 eesistuja
 Alan SEATTER
 (1) ELT L 333, 30.11.2006, lk 53.
 (2) ELT L 195, 27.7.2005, lk 15.
 (3) Põhiseadusest tulenevaid nõudeid ei ole nimetatud.


text:
8.5.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 144/16
 Appel iværksat den 29. december 2016 af Guccio Gucci SpA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 11. oktober 2016 i sag T-461/15 — Guccio Gucci SpA mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret
 (Sag C-675/16 P)
 (2017/C 144/21)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Guccio Gucci SpA (ved avvocati V. Volpi, P. Roncaglia, F. Rossi og N. Parrotta)
 De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret og Guess? IP Holder LP
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Den appellerede dom ophæves.
 —
 Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret tilpligtes at betale de omkostninger, som appellanten har afholdt i forbindelse med sagen.
 —
 Guess tilpligtes at betale de omkostninger, som appellanten har afholdt i forbindelse med sagen.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 1.
 Med nærværende søgsmål har Guccio Gucci S.p.A. (herefter »Gucci« eller »appellanten«) nedlagt påstand om, at Domstolen ophæver dommen afsagt af Den Europæiske Unions Ret (Tredje Afdeling) i sag T-461/15 (herefter »den appellerede dom«), hvorved Retten forkastede Guccis indsigelse mod afgørelse truffet den 27. maj 2015 af Fjerde Appelkammer (sag R 2049/2014-44), der stadfæstede annullationsafdelingens afgørelse af 31. juli 2014, hvorved denne afslog begæringen om, at EU-varemærkeregistrering nr. 5538012 i klasse 3, 9, 14, 16, 18, 25 og 35 (»det anfægtede varemærke«) til fordel for Guess? IP Holder L.P. (herefter »Guess«) blev erklæret ugyldig.
 2.
 Denne appel har til formål at vise, at Retten tog fejl, da den konkluderede, at ugyldighedsbegrundelsen i artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 5, i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 (1) af 26. februar 2009, før ændring, ikke finder anvendelse på det anfægtede varemærke. Navnlig gengav Retten klart ukorrekt de faktiske omstændigheder og beviser i forbindelse med vurderingen af ligheden mellem de omtvistede tegn og anvendte som følge deraf både artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 207/2009 fejlagtigt, og den begrundede ikke den appellerede dom.
 3.
 Retten udelukkede, at der forelå lighed mellem de omtvistede varemærker, på grundlag af en formodning om, at den relevante kundekreds....ikke i [det omtvistede] varemærke vil opfatte blokbogstavet »G«, der er gengivet i de ældre varemærker, men snarere et abstrakt pyntemotiv. Med hensyn til tegnets stilisering og den omstændighed, at dets bestanddele er sammensat og indbyrdes forbundet, kan tegnet opfattes således, at det både gengiver stiliserede bogstaver såsom blokbogstavet »X« eller bogstavet »e«, og at det udgør en kombination af figurer og bogstaver såsom figuren »3« og bogstavet »e« (jf. herom præmis 30 i den appellerede dom). Denne formodning er det afgørende punkt i den appellerede dom, idet Retten derved udelukkede enhver lighed mellem de omtvistede varemærker og dermed anvendelsen af artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 207/2009 på den omhandlede sag.
 4.
 Den ovennævnte formodning er imidlertid åbenbart urigtig. Dette fremgår klart af de dokumenter, der er blevet indgivet i sagen, og som klart viser, at den relevante kundekreds ifølge en undersøgelse af offentlighedens opfattelse af Guccis anfægtede varemærke opfatter blokbogstaverne »G« i det varemærke, som Gucci har fremlagt. Denne åbenbart forkerte gengivelse af de faktiske omstændigheder og beviserne havde betydning for Rettens vurdering af Guccis ansøgning: såfremt Retten havde anerkendt, at den relevante kundekreds, eller i det mindste en del af den, ville opfatte det anfægtede varemærke som en kombination af blokbogstaver »G«, kunne den ikke have udelukket ligheden mellem de omtvistede varemærker og dermed af anvendelsen af både artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 207/2009.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (kodificeret udgave) (EUT 2009, L 78, s. 1).


text:
26.10.2002 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 261/15
 BESCHIKKING VAN DE PRESIDENT Senningerberg (Luxemburg), vertegenwoordigd door G. Bou-
 VAN HET GERECHT VAN EERSTE AANLEG néou, advocaat, domicilie gekozen hebbende te Luxemburg,
 tegen Commissie van de Europese Gemeenschappen (gemach-
 van 12 juli 2002 tigde: J. Currall), betreffende een verzoek om opschorting van
 de tenuitvoerlegging van het besluit van de Commissie van
 in zaak T-163/02 R: Montan Gesellschaft Voss mbH 5 december 2001 houdende, onder meer, opzegging van de
 Stahlhandel en anderen tegen Commissie van de Europese kaderovereenkomst van 20 september 1974 betreffende de
 Gemeenschappen betrekkingen tussen de Commissie en vakbonds- en beroepsor-
 ganisaties en vaststelling van de op 19 januari 2000 tussen de
 (Procedure in kort geding — Verordening (EG) nr. 560/ Commissie en de meeste vakbonds- en beroepsorganisaties
 2002 — Ontvankelijkheid van beroep in hoofdzaak — overeengekomen „Werkingsregels betreffende de overleg-
 Spoedeisendheid) niveaus, de overleginstantie en de overlegprocedures”, heeft de
 president van het Gerecht op 31 juli 2002 een beschikking
 gegeven waarvan het dictum luidt als volgt:
 (2002/C 261/27)
 (Procestaal: Duits)
 1) Het verzoek in kort geding wordt afgewezen.
 In zaak T-163/02 R, Montan Gesellschaft Voss mbH 2) De beslissing omtrent de kosten wordt aangehouden.
 Stahlhandel, gevestigd te Planegg (Duitsland), Jepsen Stahl
 GmbH, gevestigd te Nittendorf (Duitsland), LNS — Lothar
 Niemeyer Stahlhandel GmbH & Co. KG, gevestigd te Essen
 (Duitsland), Metal Traders Stahlhandel GmbH, gevestigd te
 Düsseldorf (Duitsland), vertegenwoordigd door K. Friedrich,
 advocaat, domicilie gekozen hebbende te Luxemburg, tegen
 Commissie van de Europese Gemeenschappen (gemachtigden:
 J. Forman en R. Raith), betreffende een verzoek tot opschorting
 van de tenuitvoerlegging van verordening (EG) nr. 560/2002
 van de Commissie van 27 maart 2002 tot instelling van
 voorlopige vrijwaringsmaatregelen ten aanzien van de invoer BESCHIKKING VAN DE PRESIDENT
 van bepaalde ijzer- en staalproducten (PB L 85, blz. 1), alsook VAN HET GERECHT VAN EERSTE AANLEG
 een verzoek om andere noodzakelijk geachte voorlopige
 maatregelen, heeft de president van het Gerecht, op 12 juli
 2002 een beschikking gegeven waarvan het dictum luidt als
 van 14 augustus 2002
 volgt:
 1) Het verzoek in kort geding wordt afgewezen.
 in zaak T-198/02 R: N tegen Commissie van de Europese
 2) De beslissing omtrent de kosten wordt aangehouden. Gemeenschappen
 (Procedure in kort geding — Opschorting van tenuitvoerleg-
 ging — Tuchtprocedure — Tuchtrechtelijk ontslag)
 BESCHIKKING VAN DE PRESIDENT
 VAN HET GERECHT VAN EERSTE AANLEG (2002/C 261/29)
 van 31 juli 2002
 (Procestaal: Frans)
 in zaak T-191/02 R: Giorgio Lebedef tegen Commissie van
 de Europese Gemeenschappen
 (Procedure in kort geding — Kaderovereenkomst van 1974
 tussen Commissie en vakbonds- en beroepsorganisaties —
 In zaak T-198/02 R, N, voormalig ambtenaar van de Commis-
 Opzegging — Ontvankelijkheid — Fumus boni juris)
 sie van de Europese Gemeenschappen, wonende te Asse
 (België), vertegenwoordigd door N. Lhoëst, advocaat, domicilie
 (2002/C 261/28) gekozen hebbende te Luxemburg, tegen Commissie van de
 Europese Gemeenschappen (gemachtigde: J. Currall), betreffen-
 (Procestaal: Frans) de een verzoek tot opschorting van de tenuitvoerlegging van
 het besluit van 25 februari 2002 waarbij het tot aanstelling
 bevoegd gezag verzoeker krachtens artikel 86, lid 2, sub f, van
 In zaak T-191/02 R, Giorgio Lebedef, ambtenaar van de het Statuut van de ambtenaren van de Europese Gemeenschap-
 Commissie van de Europese Gemeenschappen, wonende te pen tuchtrechtelijk heeft ontslagen zonder vermindering of


text:
Paprastoji šarka (Pica pica) – varninių (Corvidae) šeimos, tikrųjų šarkų (Pica) genties paukštis.
 Lietuvoje dažnas, stebimas ištisus metus, aptinkamas visoje šalies teritorijoje. Manoma, kad Lietuvoje peri 15 000–30 000 porų.
 Išvaizda
 Nesunkiai atpažįstama iš savo apdaro, žeme šokinėja savotiškai kilnodama uodegą. Patino ir patelės galva, kaklas, pagurklis, nugara, uodega ir sparnai juodi, melsvai žalio metalo žvilgesio. Plačios dėmės pečių srityje, pilvas ir krūtinė balti. Paprastųjų šarkų kūno ilgis 40–51 cm, iš kurio 20–30 cm sudaro ilga uodega, išskėstų sparnų tarpugaliai 48–62 cm. Svoris 175–300 g, patinėliai vidutiniškai sveria daugiau – 233 g, patelių vidutinis svoris 203 g.
 Elgsena
 Gyvena paupių, paežerių krūmynuose, mėgsta įsikurti laukuose bei pievose esančiuose krūmynuose. Balsas „šėk-šėk-šėk...“. Monogamės. Lizdo teritoriją pasirenka jau kovo mėn. Lizdą dažniausiai krauna beržuose, karkluose, pušyse, nuo 1,7 iki 18 m aukštyje. Lizdą suka iš šakų, žemių, vidų iškloja plonomis šakelėmis. Lizdui padaro stogą ir šonuose dvi landas. Kiaušinius deda balandžio pradžioje. Dėtyje 7-8 kiaušiniai, kurių lukštas šviesiai žalsvas, išmargintas tankiais rusvais taškučiais bei dėmelėmis. Peri 18-20 dienų. Gyvena iki 20 metų, seniausi individai užfiksuoti sulaukę 18–21 metų.
 Paprastosios šarkos dažniausiai laikosi poromis. Gana atsargios, žmogaus arti neprisileidžia ir pamačiusios jį ar kokį plėšrūną, pradeda triukšmauti arba netrukus tyliai nuskrenda.
 Laikoma, kad paprastosios šarkos yra ne tik vieni iš protingiausių paukščių, bet ir gyvūnų apskritai. Kaip ir kitų varninių (pvz., pilkųjų varnų), paprastųjų šarkų smegenų ir kūno masės santykis yra panašus į žmogbeždžionių ir banginių. Paprastosios šarkos buvo pirmieji žinduolių klasei nepriklausantys gyvūnai, kurių gebėjimas save atpažinti veidrodyje buvo moksliškai įrodytas.
 Varniniai paukščiai mėgsta blizgančius daiktus, juos vagiliauja, bet Anglijos Ekseterio universitete atlikti paprastųjų šarkų tyrimai parodė, kad joms tai nebūdinga. Testuojant jas su blizgančiais daiktais, iš 64 atvejų tik du kartus į juos atkreipė dėmesį.
 Mityba
 Minta vabzdžiais, kiaušiniais, jaunais paukšteliais, pelėmis, uogomis, vaisiais, žiemą lesa atliekas, apsilanko sąvartynuose.
 Porūšiai
 Išskiriama apie 11 paprastųjų šarkų (Pica pica) porūšių.
 Pica pica asirensis
 Pica pica bactriana
 Pica pica bottnensis
 Pica pica fennorum
 Pica pica hemileucoptera
 Pica pica kamschatisa
 Pica pica leucoptera
 Pica pica mauritanica
 Pica pica melanotos
 Pica pica pica. Šis porūšis gyvena didesnėje Europos dalyje, įskaitant Lietuvą
 Pica pica sericea
 Galerija
 Šaltiniai
 Varniniai