text:
ИНТЕРЕСЪТ НА ГОСПОДАРЯ ОТ ПРЕДПРИЕМАНЕТО
 НА РАБОТАТА ОТ УПРАВИТЕЛЯ
 а. Разпоредбите на чл. 60-62 ЗЗД. — Първата предпоставка в чл. 60, ал. 1 е интересът на господаря от предприемането на работата[1]. Именно той оправдава едностранната намеса на едно лице в чужд правен кръг без съгласието на засегнатия (чл. 60, ал. 1, пр. III). Всъщност, интересът е задължителен елемент на всички гестионни състави (срв. и чл. 61, ал. 1 и ал. 2). Слабост на ЗЗД е, че той не съдържа изрично такова изискване в чл. 60, ал. 1. Но понеже законът означава dominus negotii като „заинтересуван“(вж. чл. 60, ал. 1, чл. 61 и чл. 62), няма как правото да не изисква последният да не притежава изначално интерес от интервенция на negotiorum gestor. До този извод се идва и по друг път. Щом отговорността на гестора може да бъде намалена с оглед на „особените обстоятелства“ при предприемането на работата (чл. 60, ал. 3), ясно е, че „нещото“, което го е подтикнало към това, е тъкмо интересът на доминуса. В противен случай последният би претърпял някаква вреда[2].
 Впрочем, изискването за интерес се потвърждава от уредбата на обраните искове. За да възникне задължение за господаря, работата трябва да е била „предприета уместно и [да] е била добре управлявана в чужд интерес“ (чл. 61, ал. 1). Следващата алинея дава да се разбере, че работата може да бъде „предприета и в собствен интерес“, т. е. в интерес и на гестора, и на доминуса. Най-сетне, от обвързаността на господаря по чл. 61, ал. 1, пр. III да заплати „необходимите и полезни разноски“ също се подразбира, че работите трябва са били предприети с оглед запазването на интересите му. Другояче той би бил увреден[3], тъй като рискът от погиването на вещта е върху него (арг.: чл. 186а, чл. 196, ал. 1, чл. 205, ал. 1 in fine, чл. 263, пр. I).[4] Синтезът на всички тези правила позволява да се заключи, че интересът на господаря е предпоставка на прекия гесторен иск по чл. 60, ал. 1.
 б. Разпоредбите на приложената гестия. — Тясна и двупосочна е връзката между negotiorum gestio и mandatum. Не просто чл. 60, ал. 2 и чл. 62 препращат към чл. 280 и сл., но обратното също е вярно. В определени случаи поръчката мълчаливо предпоставя воденето на чужда работа. Довереникът (в т. ч. и комисионерът) „трябва“ да извърши работата така, както му е била поръчана (вж. напр. чл. 280 in fine, чл. 281, пр. I, чл. 283, ал. 1 ЗЗД; чл. 348, ал. 1, чл. 350, ал. 1 ТЗ). Отклонявайки се от нея, той не изпълнява задължението си точно, за което носи отговорност (чл. 79 и сл.). Такива актове не обвързват доверителя (комитента). Последното обстоятелство, освен че следва per argumentum a contrario от чл. 282 и чл. 283, ал. 2, пр. II ЗЗД и чл. 348, ал. 1 in fine ТЗ, е намерено за необходимо да бъде изтъкнато от законодателя в чл. 351, ал. 1, изр. I ТЗ.
 Понякога, обаче, excessus mandate от мандатаря (комисионера) би могло да бъде предприето в интерес на манданта (комитента). Такива са хипотезите на чл. 282, чл. 283, ал. 2, пр. II ЗЗД и чл. 350, ал. 2 и ал. 4, чл. 351, ал. 1, изр. II, ал. 4 ТЗ. Тогава отклонението от възложеното действие, за да има ефект за довереника (комитента), трябва да бъде предприето съгласно чл. 60-62. Ето защо законът постановява, че довереникът (комисионерът) „може“ да се отклони от поръчката (чл. 282 ЗЗД), да превъзложи работата (чл. 283, ал. 2, пр. II), да продаде или да купи по различни от уговорените цени (чл. 350, ал. 4 ТЗ) и т. н. (Съответно и представителят „може“ да преупълномощи другиго: чл. 43, ал. 1, пр. I ЗЗД.) Следователно, разграничението между „трябва“ (т. е. обвързан е от договорна облигация) и „може“ (т. е. без да е бил длъжен, но по правилата за гестията) от закона е прокарано консеквентно.
 В разпоредбите на приложена гестия законодателят е уредил недвусмислено изискването за интерес на доминуса (мандант, комитент или представляван). Нещо, което не може да не важи и в общия случай по чл. 60, ал. 1. Затова чл. 283, ал. 2, пр. II ЗЗД посочва, че субституцията на мандатаря (gestor) е обвързваща ex lege за мандата (dominus), когато това е „станало необходимо за запазването [на][5] неговите интереси и ако от неизвършването му би претърпял вреди“. Същото важи и при отклонението от поръчката (комисията) (вж. чл. 282 ЗЗД и по чл. 351, ал. 1, изр. II ТЗ). Интересът отново се свързва с предпазването на манданта (комитента) от настъпването на вреди (арг. от чл. 350, ал. 4 in fine и чл. 351, ал. 4 in fine ТЗ)[6]. Така е и при преупълномощаването по чл. 43, ал. 1 in fine.[7] Възникващо ex lege[8], то е частен случай на gestio representativa[9].
 Приеме ли се, че тези правила се прилагат направо, без пряка и обратна връзка с чл. 60-62, би означавало, че всеки акт, предприет с оглед запазването на чуждия интерес, ще бъде обвързващ за довереника, комитента, представлявания, вкл. и този, който е изначално вредоносен за него (вж. чл. 60, ал. 1 ab initio, във вр. с чл. 61, ал. 1 ab initio); че довереникът, комисионерът, пълномощникът би могъл да извърши отклонението от поръчката, комисията, преупълномощаването независимо от противопоставянето на довереника, комитента, представлявани (срв. чл. 61, ал. 3, във вр. с чл. 60, ал. 1) или макар възможността на последния да я извърши сам (per contrario от чл. 60, ал. 1 in fine); и т. н. Очевидно подобни тези противоречат на духа на нашето право. Обстоятелство, което пък потвърждава извода (вж. т. II.6.), че интересът на доминусът е елемент от състава на гесторовото задължение по чл. 60, ал. 1.
 в. Други разпоредби. — Българското гражданското право познава още няколко фактически състава, от чиито предпоставки може да се извлече по analogia legi (чл. 46, ал. 2, изр. I от Закона за нормативните актове) отстояваното изискване за интерес на господаря от предприемането на работата по чл. 60, ал. 1 ЗЗД. Става дума за чл. 11, ал. 2 от Закона за лицата и семейството (ЗЛС) и чл. 130, ал. 3 и ал. 4, изр. II от Семейния кодекс (СК)[10]. Съдът предоставя разрешение за разпореждане с имуществото на лице, не можещо да изяви юридически релевантна воля поради безвестно отсъствие или непълнолетие, когато тази намеса в правната му сфера е свързана с „нужда“ или „очевидна полза“ за него, съотв. „не противоречи на интереса“ му. Няма как интересите на по чл. 60 и сл. ЗЗД да бъдат по-различни от тези на отсъстващия или недееспособния по чл. 11, ал. 2 ЗЛС и чл. 130, ал. 3 и ал. 4, изр. II СК. Целта на всички тези правила е една и съща: запазването на чуждия интерес.
 Предпоставката за интерес на доминуса от предприемането на работата в директния иск по чл. 60, ал. 1 може да бъде изведена и от систематическото тълкуване на редица други частноправни разпоредби. Напълно вероятно е добрият стопанин да претърпи разноски, за да погаси пожара в имота си; да направи всичко необходимо, за да запази останалото обгоряно имущество (срв. чл. 396, ал. 1, изр. I КЗ); да се грижи за вещите си, които подлежат на бърза развала (срв. чл. 97, ал. 2 и чл. 198, ал. 2 ЗЗД; чл. 313, чл. 325, ал. 2, чл. 376, изр. II ТЗ), като храни животните си или поправя повредените си предмети, особено ако ремонтът не би могъл да бъде отложен (срв. чл. 61, ал. 1, пр. III, чл. 177, чл. 189, ал. 1, изр. II, чл. 245, изр. II, чл. 254, изр. I, пр. I ЗЗД; чл. 41, чл. 72, ал. 2, чл. 73, ал. 2 ЗС). В тези и подобни ситуации, ако dominus negotii е в невъзможност да действа (per contrario: чл. 60, ал. 1 in fine), понеже обикновено всеки се грижи за своите работи (срв. § 678 ab initio BGB), за него е налице интерес някой да интервенира правната му сфера qua gestor[11]. (Впрочем, този постулат се корени още в римското право[12].)
 Същност на интереса на доминуса[13]. — Никой не може да се намеси в чужда правна сфера като negotiorum gestor, без dominus negotii да има интерес от това (арг. от чл. 60, ал. 1, във вр. с чл. 61, ал. 1 и ал. 2). Но, все пак, кога господарят има такъв интерес? На този въпрос следва да се отговори посредством разгледаните по-горе разпоредби за приложената гестия[14]. Така чл. 43, ал. 1, пр. II допуска преупълнощаването по силата на закона, щом то е „станало необходимо за запазването интересите на упълномощителя“. При същото условие и чл. 282 позволява отклонение от поръчката. Докато чл. 283, ал. 2 in fine добавя, че при неизвършването на субституцията „доверителят би претърпял вреди“. По-обстоятелствен от ЗЗД е ТЗ. Съгласно чл. 350, ал. 4 in fine ТЗ с продажбата на по-ниска цена комисионерът трябва „да предпази от по-големи вреди“ комитента. Член 351, ал. 4 in fine ТЗ пък конкретизира, че същият „няма право да се откаже от сделката“, когато чрез нея комисионерът го е „предпазил от по-големи вреди“. Всички тези правила, изтълкувани във вр. чл. 60, ал. 1 и чл. 61, ал. 1 и ал. 2 ЗЗД, водят до единствено верния извод, че, независимо от различните им словесни формулировки[15], те означават едно и също нещо. Доминусът притежава интерес, когато, ако гесторът не е бил предприел работите му, той би претърпял някаква вреда.
 При договора за поръчка (както и при всеки друг договор) интересът на доверителя е много по-ясно забележим. Той съществува ex hypothesi, щом действията са „възложени“ (чл. 280). Само че за negotiorum gestio изискването за интерес придобива по-технически характер[16] и много по-важно значение тъкмо по причината на отсъствие на съглашение (чл. 60, ал. 1, пр. III). Фиксирането на интереса на господаря не може да стане посредством неговите субективни представи и желания, които поради absentia domini (per contrario: чл. 60, ал. 1 in fine)[17] са сравнително трудно достижими по несъмнен начин. Ето защо при гестията интересът трябва се констатира обективно (чл. 60, ал. 1, във вр. с чл. 61, ал. 1 и ал. 2). С оглед на това, което добрият стопанин (едно разумно и добросъвестно трето лице) би възприел в конкретния случай (срв. чл. 63). За установяването на чуждия интерес е от значение, обаче, не само угрозата господарят да претърпи вреда, стига да не се бил намесил управителя, но още и състоянието, в което се е намирала чуждата работа, а също и способностите на гестора да се е погрижил за нея (срв. чл. 60, ал. 3)[18].
 Казаното може да се скицира така. Съборило ли е земетресение частично една сграда, по всичко личи, че собственикът би имал интерес от поправянето ѝ преди да се срути цялата конструкция. При тези условия, предприеме ли някой чуждата работа, извършвайки саниране на постройката, той би могъл да стори това qua gestor (вж. чл. 60, ал. 1). Титулярят на неограниченото вещно право може да е бил против, но след като управителят не е могъл да издири действителната му воля, нито пък тя му е била известна (срв. чл. 61, ал. 3)[19], трябва да се приеме, че той, господарят, е имал интерес. Още два примера. Единият, след като чуждият имот вече е изгорял, очевидно е, че собственикът му има незначителен интерес някой да се намеси, за да угаси пламъците, отколкото да се уведоми органите за пожарна безопасност. Друга илюстрация: съмнително е доколко някой, чийто живот е застрашен, би имал интерес за него да се погрижи ветеринарен медик в сравнение с това да бъде откаран до бърза помощ. Или, в обобщение, за интереса на господаря се прави комплексна преценка с оглед на всички обстоятелства, при които се предприема чуждата работа.
 а. Материален и морален интерес. — Угрозата от увреждане, обосноваваща интереса на dominus negotii (чл. 60, ал. 1, във вр. с чл. 61, ал. 1 ab initio и ал. 2), може да бъде не само имуществена (какъвто е най-честият случай), но и неимуществена[20]. Това следва от обстоятелството, че ЗЗД, вкл. и в посочените по-горе разпоредби за приложената гестия[21], означава с термина „вреда“ и моралните, и материалните вреди (чл. 28, ал. 3; чл. 40; чл. 45-52, чл. 54; чл. 82, чл. 83, ал. 2, чл. 85; и т. н.), доколкото не следва друго (вж. напр. чл. 86, ал. 1; чл. 135, ал. 4; чл. 154, изр. I, чл. 177, ал. 2; и др.). В случая, обаче, такова изключение не е налице. Затова водене на чужда работа съществува както при подобрения в чужда вещ, така и при придружаване на пострадал от пътнотранспортно произшествие до болница. Впрочем, интересът може да бъде едновременно и имуществен, и морален[22].
 Като не прави разлика между морални и материални вреди при воденето на чужда работа, гражданският закон не придава различни правни последици в зависимост от интереса на господаря в единия или другия случай (срв. чл. 60, ал. 1, във вр. с чл. 61, ал. 1 и ал. 2). Българското облигационно право не познава рестриктивно правило относно неимуществения интерес на кредитора, подобно на чл. 1174 CC[23]. Освен това у нас отдавна господства разбирането, че кредиторовият интерес може да бъде изцяло неимуществен[24]. Специалното отбелязване на проблема за моралния интерес на господаря се оправдава както с това, че все още липсва практика на българските съдилища в този смисъл[25]; така и с това, че някои автори у нас се съмняват в това положение[26].
 б. Претърпяна загуба и пропусната полза. — Имущественият интерес на доминуса (чл. 60, ал. 1, във вр. с чл. 61, ал. 1 ab initio и ал. 2) би могъл да представлява угроза от претърпяване на загуба или от пропускането на полза. Това е така, защото съставните части на материалните вреди в българското облигационно право са две: damnum emergens и lucrum cessans (арг. от чл. 82 ab initio[27], във вр. с чл. 51, ал. 1, изр. I ab initio). В този смисъл е чл. 199 in fine на новия словенски Obligacijski zakonik от 2001 г.: „Чужда работа може да бъде поета от някого, без да му е било възложено, само ако не е възможно това да бъде отложено, тъй като би се стигнало до вреда или би се пропуснало очевидна полза.“[28] (Срв. и ст. 980 ГКРФ.)
 Така напр. съществува интерес от предприемането на работата на dominus negotii, когато животното му би умряло, ако не е било нахранено от negotiorum gestor. Когато корабът му би потънал или съществено би се увредил, ако не е била положена съответната грижа[29]. Когато спрямо моторното му превозно средство (МПС) би била поставена „скоба“, а той би бил заставен да плати глоба, доколкото не е било заплатено за паркирането вместо него. Като примери за пропуснати ползи може да се посочат случаите, когато имуществото на господаря би се изнесло на публична продан, за да бъде продадено на безценица, стига да не беше заплатен дългът му от управителя. Когато земеделската му продукция не би била реализирана на пазара, щом не е била обрана своевременно; и др. т.
 8. Интерес на гестора от предприемането на работата.
 а. Преимуществен интерес на доминуса. — Интересът на господаря бил той морален или материален, а в последния случай – претърпяна загуба или пропусната полза, не бива да се абсолютизира. Достатъчно е той да преобладава, за да се приеме, че работата се води в „чужд“ интерес (срв. чл. 61, ал. 1, във вр. с ал. 2 ЗЗД)[30]. (Подобно правило съдържа кн. V, чл. 1:101, ал. 1 DCFR.) Управителят може да има незначителен интерес от воденето на чуждата работа и тя пак да е предприета в чужд, а не в съвместен (на управителя и на господаря) или личен (на управителя) интерес. Това е така, защото много рядко някой действа изключително в чужд интерес[31]. Казаното може да се скицира с два примера.
 Първият – низходящите (G.) на лице (D.) с неплатени данъци, погасявайки задълженията му към държавата (T.) с оглед на това да избегнат публично изпълнение върху някои ценни картини, които се надяват да наследят, действат като гестори в интерес на родителя си[32]. Те имат претенция към него въз основа на чл. 61, ал. 1, а не по ал. 2, защото техният интерес в случая е маловажен. Вторият – след проливни дъждове в имота на D. се счупва дърво, което пада навън и затруднява движението на улицата пред къщата му. G. премества дървото, влизайки в чуждия имот, като извършва изкопи в него, а след това ремонтира оградата му. Макар че G., както всеки, който минава по това шосе, да има някакъв интерес от безпроблемното придвижване, то той е несъществен с оглед интереса на D.[33]
 б. Общ интерес на доминуса и гестора. — Преобладаващият чужд интерес от предприемането на работата далеч не означава, че облигацията по чл. 60, ал. 1 не може да възникне и когато управителят също има интерес, съвместим с този на господаря на работата[34]. Това следва по арг. от чл. 61, ал. 2, който урежда обратния гестионен иск при „съвместен“ интерес[35]. Затова, напр., някой може да прокара водопровод в общ интерес, действайки qua gestor[36]. Подобно на мандата, гестията също може да бъде в интерес само на доминуса или в интерес и на доминуса, и на гестора (съотв. в интерес на манданта; в интерес и на манданта, и на мандатаря). Ясно е, че нито договорът за поръчка, нито воденето на чужда работа без възлагане биха могли да бъдат изцяло в интерес на negotiorum gestor[37], съотв. на mandatarius[38].
 Но ако работата, която е в интерес на управителя, и работата, която е в интерес на господаря (съотв. в съвместен интерес на двамата), са разграничими, то гестията се отнася само до чуждата (респ. до общата) работа[39]. Относно работата в личен интерес е налице обикновено упражняване на права от носителя им. Ето защо, ако едно лице (G.), поправяйки собственото си жилище в етажна собственост, ремонтира и стълбището, то водене на чужда работа би могло да се разпростре само за последните СМР (в съвместен интерес на всички индивидуални собственици), но не и спрямо първите СМР (изключително в личен интерес на G.)[40]. Правното значение на това в чий – в чужд или в съвместен – интерес се води работа у нас[41] е с оглед на размера на задължението на господаря към управителя: срв. чл. 61, ал. 1, във вр. с ал. 2[42].
 [1] В този смисъл в доктрина вж.: Н. Стойнов. Цит. съч., с. 255; Л. Василев. Цит. съч., с. 605; Зл. Сукарева. Цит. съч., 85-85. По същия начин в съдебната практика вж.: р. No 63/15.93.1893 г., р. No 385/08.02.2016 г. по гр. д. No 6740/2014 г., IV г. о., р. No 47/21.07.2016 г. по т. д. No 828/2015 г., II т. о. на ВКС; а също и р. No 1099/31.05.2016 г. по в. гр. д. No 5104/2015 г. на САС.
 [2] В каквото значение следва да се схваща разглежданата тук предпоставка съгласно изложеното по-долу в т. II.6.
 [3] Съгласно р. No 1449/10.07.2014 г. по в. гр. д. No 3344/2013 г. на САС: „охраната на изграждащия се обект всякога е необходима, затова и съставлява необходими разноски по смисъла на [чл. 61, ал. 1].“
 [4] Така е и при обратните искове на заемателя, съотв. влогополучателя, за „извънредните“ разноски във връзка с вещта (срв. чл. 245, изр. II, респ. чл. 254, ал. 1 ab initio, с чл. 61, ал. 1, пр. III). Необходимостта и неотложността и тук се преценява съгласно с чл. 60 и сл. (Изрично правило в този смисъл съдържа § 601, ал. 1, изр. I; вж. обаче и § 693 BGB. По този начин у нас вж. напр. Ал. Кожухаров. Облигационно право. Отделни видове облигационни отношения. Нова редакция: О. Герджиков. С.: Софи-Р, 1996 г., с. 249, съотв. с. 266.)
 [5] Законодателят е пропуснал предлога „на“ както в чл. 283, ал. 2, пр. II, така и в чл. 43, ал. 1 ab initio.
 [6] Макар че в уредбата на чл. 32 и сл. ТЗ няма положително правило, което да предоставя възможност на търговския представител да се отклони от предписанията на принципала, за да запази интересите му, няма и съмнение, че това е допустимо. Според К. Касабова. Търговски представител. С.: „Сиела“, 2005 г., с. 250, тази възможност следва по аналогия от чл. 282 ЗЗД и чл. 351 ТЗ. Това становище трябва да се сподели, но с едно уточнение. Член 282 ЗЗД се прилага не по аналогия, а на общо основание: арг. от чл. 288, пр. I ТЗ.
 [7] Разликата във формулировките на чл. 43, ал. 1 in fine и чл. 283, ал. 2, пр. II е чисто редакционна, но не и по същество, както това ще се изясни по-долу в т. II.6.
 [8] С други думи, представителната власт на преупълномощения по чл. 43, ал. 1, пр. II възниква от първично (оригинерно), а не на производно (деривативно) правно основание. Иначе би си приложила хипотезата на чл. 43, ал. 1, пр. I. Ето защо с прекратяването на представителната власт на преупълномощителя представителната власт на преупълномощения по чл. 43, ал. 1, пр. II не престава да съществува. В същия смисъл като в текста вж. – Св. Иванов. Репрезентативна гестия..., с. 115; contra – Кр. Таков. Доброволно представителство. 2. изд. С.: Сиби, 2008, 147-148.
 [9] Вече съм обосновал тезата си, че ЗЗД урежда т. нар. представително водене на чужда работа без възлагане (negotiorum gestio representativa), което се изразява във възможността управителят, действайки от чуждо име, да обвърже tête-à-tête господаря с третото лице, когато работата е била „уместно предприета“ и „добре управлявана“: чл. 61, ал. 1, пр. I, във вр. с чл. 36, ал. 1, пр. 1. (Срв. Св. Иванов. Репрезентативната гестия..., 90-122. В същия смисъл: вж. напр. Ив. Апостолов. Цит. съч., с. 45; и П. Венедиков. Система на българското вещно право. 3. прераб. изд., С.: Университетска печатница, 1947, 115-116, срв. и бел. No 1, стр. 116 и сл.) Така или иначе, преобладаващото мнение у нас понастоящем отхвърля тази възможност. (Вж. Л. Василев. Цит. съч., с. 604; Т. Йосифова. Мнимото представителство. 2. прераб. и доп. изд. С.: „Сиби“, 2008, 81-86; Кр. Таков. Цит. съч., с. 27; и др.)
 [10] Относно допустимостта на предложената аналогия на закона – вж. Св. Иванов. Приложно поле на воденето на чужда работа без възлагане според българското облигационно право. – Съвременно право, 2017, бр. No 4, с. 41 (по-нататък цит. като: Приложно поле...).
 [11] По този начин и S. Stoljar. Negotiorum gestio. (Chapter 17.) – In: Restitution – unjust enrichment and negotiorum gestio. (Volume X.) International encyclopedia of comparative law. Tübingen: J. C. B. Mohr (Paul Siebeck), the Hague, Boston, London: Martinus Nijhoff Publishers, 1984, p. 50.
 [12] За всичко това е настоявал и Ulp. Libro X ad edictum (D. 3.5.1), обосновавайки необходимостта от гестията: ‘Hoc edictum necessarium est, quoniam magna utilitas absentium versatur, ne indefensi rerum possessionem aut venditionem patiantur vel pignoris distractionem vel poenae committendae actionem, vel iniuria rem suam amittant.’ („Този едикт е необходим, понеже е от голяма полза за отсъстващите страни да не бъдат заставени да изгубят владението на собствеността си или вещите им да бъдат продадени, залозите им да бъдат отчуждени; или да отговарят по искове за обезщетение; или да не им бъдат причинени несправедливо вреди на имуществото, въпреки че не са били присъстващи.“) По същия начин срв. и Gaius. Libro III aureorum (D. 44.7.5.pr.).
 [13] Проблемът за интереса в правото е извън предмета на настоящото съчинение. За него вж. напр. Р. фон Йеринг. Интерес и право. Том V. 2. изд. Москва: „М. Н. Прокоповича“, 1907 г., 31-108, както и посочената по-долу в бел. No 84 литература.
 [14] Вж. по-горе т. II.6.
 [15] Вж. както в текста Кр. Таков. Цит. съч., с. 140, който приема, че застрашаването на интересите и опасността от увреждане (срв. чл. 43, ал. 1, пр. II и чл. 283, ал. 2, пр. II) се отнасят до една и съща предпоставка, защото „винаги, когато има вреди, интересите ще бъдат накърнени. И обратното.“ Според Т. Йосифова. Комисионният договор..., с. 118, обаче, предпоставките са две, отделни.
 [16] Така и S. Stoljar. Op. cit., p. 41; срв. и ibid., p. 44 ff.
 [17] Невъзможността на доминуса да се погрижи за работата се разглежда по-долу като самостоятелно отрицателно условие в състава на чл. 60, ал. 1 (вж. по-долу п. VI).
 [18] В същия смисъл и S. Stoljar. Op. cit., p. 50, и посочената там френска литература.
 [19] Противопоставеността на господаря относно предприемането на работата се явява пречка по чл. 60, ал. 1 (вж. по-долу п. VIII).
 [20] В този смисъл S. Soljar. Op. cit., p. 143: „Да се помогне на някога във физическа опасност се е превърнало в модерен образец на negotiorum gestio“. По същия начин както Ch. v. Bar, Ch. Op. cit., p. 104; така и obiter dictum Св. Иванов. Приложно поле..., 52-53.
 [21] Вж. по-горе т. II.6.
 [22] Напр. Т. клеветнически твърди, че D. не изпълнявал свой дълг, макар че бил състоятелен. Плати ли G. Това задължение, защитава както бонитета на D., избягвайки принудително изпълнение върху имуществото му, така и неимуществения му интерес, запазвайки реномето му на почтен длъжник.
 [23] ‘La prestazione che forma oggetto dell’obbligazione deve essere suscettibile di valutazione economica e deve corrispondere a un interesse, anche non patrimoniale del creditore.’ („Изпълнението, което формира обекта на задължението, трябва да подлежи на икономическа оценка и да съответства на интереса на кредитора, който може да бъде и неимуществен.“)
 [24] Вж. in toto: Ив. Апостолов. Върху имуществения интерес на кредитора от облигационния договор. С.: „Придворна печатницa“, 1938 г. В обратния смисъл е по-старата ни литература: вж. напр. Д. Тончев. Цит. съч., с. 159-160.
 [25] Така с р. от 07.11.1960 г. Bundesgerichtshof (BGH) е приел, че когато G. е пострадал сериозно, опитвайки се безуспешно да помогне на жена (D.), която е била изнасилвана, разполага с иск по § 683 BGB (съответстващ на чл. 61, ал. 1 ЗЗД) за причинените му вредите. (Цит. по: S. Soljar. Op. cit., p. 144.)
 [26] М. Марков. Облигационно право. Помагало. Modus studendi. 9. прераб. и доп. Изд. С.: „Сиби“, 2014, с. 401; поставя въпроса за възможността доминусът да притежава неимуществен интерес, без да предлага един или друг отговор, но, по всичко личи, с дидактическа цел.
 [27] По същия начин и Кр. Таков. Цит. съч., с. 139.
 [28] „Tujega posla se sme kdo nepoklicano lotiti samo, če ga ni mogoče odložiti, ker bi sicer nastala škoda ali bi bila zamujena očitna korist.“
 [29] В този смисъл: р. No 1021/29.06.1999 г. по гр. д. No 251/1999 г., V г. о.
 [30] Така Ch. v. Bar. Op. cit., p. 108, и др.
 [31] В този смисъл напр. и Г. Губиделников. Цит. съч., с. 251.
 [32] Примерът е взет от Ch. v. Bar. Op. cit., p. 109.
 [33] Решение от 10.06.1992 г. на Първоинстанционния съд в гр. Соанѝ, Кралство Белгия. (Цит. по: Ch. v. Bar. Op. cit., p. 172.)
 [34] В този смисъл: Хр. Павлов. Цит. съч., с. 191; Н. Стойнов. Цит. съч., с. 254; П. Попов към Ал. Кожухаров. Облигационно право. Отделни видове облигационни отношения. Нова редакция и допълнения. С.: „Юриспрес“; „Св. Климент Охридски“, 2002 г., 355-356. Както в текста в чуждата теория вж. A. Vaz Serra. Gestão de negócios. – In: Boletim do Ministério da Justiça, 1957, No 66, p. 97; P. Rammel. Kommentar zum Allgemeinen Bürgerlichen Gesetzbuch in zwei Banden. 3 Auflage, Wien, 2000, § 1035, No 5. За практика по същия начин вж.: р. от 24.10.1974 г. на Западногерманския BGH; р. от 08.03.1990 г. на BGH; р. от 07.12.1972 г., р. от 08.11.1984 г., р. от 03.10.1996 г. на австрийския Oberster Gerichtshof (OGH). (Чуждите съчинения и практика са цит. по: v. Bar, Ch. Op. cit., p. 140.)
 [35] В обрания смисъл у нас, но изолирано вж. Ал. Кожухаров. Основи на държавата и правото..., с. 410. Практиката, изглежда, че също възприема последната теза, тъй като отъждествява гесторния иск по чл. 61, ал. 2 с адиективния иск по чл. 59. Вж. както р. No 461/12.05.1986 г. по гр. д. No 570/1985 г., II г. о. на ВС; така и р. No 69/08.02.2011 г. по гр. д. No 44/2010 г., IV г. о.; р. No 487/30.11.2011 г. по гр. д. No 1503/2010 г., I г. о.; р. No 315/25.10.2012 г. по гр. д. No 1189/2011 г., I г. о. и др. на ВКС.
 [36] Срв. Pap., Libro secundo responsorum (D. 3.5.30.7): ‘Uno defendente causam communis aquae sententia praedio datur: sed qui sumptus necessarios ac probabiles in communi lite fecit, negotiorum gestorum actionem habet.’ („Защитаващият дело (ответник) относно общо право на вода, ако съдебното решение е в негова полза, разполага с иск на основание водене на чужда работа за необходимите и заслужаващи внимание разноски по общото съдебно дело.“)
 [37] Така и Ch. v. Bar. Op. cit., p. 139. В подобен смисъл е и р. No 1334/24.07.2013 г. по т. д. No 8206/2012 г. на СГС: правилата за гестията са изключени, когато „[G.] е извършил строително-монтажни работи (СМР) единствено с оглед на постигането на определена търговска печалба и това е главният мотив за неговите действия, а не че следва да действа в интерес на заинтересованото лице [D.]“
 [38] В този смисъл – вж. R. Zimmerman. Op. cit., p. 422. Срв. обаче по-долу т. IV.15.в.
 [39] Така и L. Auri. Commentario al codice civile, Libro IV, Delle obbligazioni (artt. 2028-2042). Bologna-Roma, 1981, p. 8 (цит. по: v. Bar, Ch. Op. cit., p. 141).
 [40] В тази връзка Апелативният съд – гр. Лас Палмас с р. от 06.11.1985 г. е постановил, че е налице съвместен интерес от воденето на работата, ако съсобственикът (G.) построи втори асансьор, който може да се ползва и от другия съсобственик (D.), макар че договорът със строителят (T.) е бил сключен от името на G. (Цит. по: Ch. v. Bar. Op. cit., p. 141.)
 [41] Любопитно е, обаче, разрешението, което е установил Código civil (Cc) от Español от 1889 г. Съгласно чл. 1891, пр. II от с. к.: „Управителят на чужда работа отговаря за случайно събитие..., когато е (по)оставил интереса на господаря на работата след своя собствен.“ (‘El gestor de negocios responderá del caso fortuito... cuando hubiese pospuesto el interés de éste al suyo propio.’)
 [42] Следва да се отбележи, че според Кожухаров, Ал. Основи на държавата и правото..., с. 410, не може да съществува водене на чужда работа в съвместен интерес.
 ПРЕДПОСТАВКИТЕ ЗА ВЪЗНИКВАНЕ НА ЗАДЪЛЖЕНИЕТО НА УПРАВИТЕЛЯ ОТ ВОДЕНЕ НА ЧУЖДА РАБОТА БЕЗ ВЪЗЛАГАНЕ СПОРЕД БЪЛГАРСКОТО ОБЛИГАЦИОННО ПРАВО* ПРИЛОЖНО ПОЛЕ НА ВОДЕНЕТО НА ЧУЖДА РАБОТА БЕЗ ВЪЗЛАГАНЕ СПОРЕД БЪЛГАРСКОТО ОБЛИГАЦИОННО ПРАВО КОЙ МОЖЕ ДА БЪДЕ УПРАВИТЕЛ НА ЧУЖДА РАБОТА БЕЗ ВЪЗЛАГАНЕ СПОРЕД БЪЛГАРСКОТО ОБЛИГАЦИОННО ПРАВО? (ЧАСТ I)* КОЙ МОЖЕ ДА БЪДЕ УПРАВИТЕЛ НА ЧУЖДА РАБОТА БЕЗ ВЪЗЛАГАНЕ СПОРЕД БЪЛГАРСКОТО ОБЛИГАЦИОННО ПРАВО? (ЧАСТ II)* КЪМ ВЪПРОСА ЗА ПРАВНАТА УРЕДБАТА НА ПРЕДСТАВИТЕЛНОТО ВОДЕНЕ НА ЧУЖДА РАБОТА БЕЗ ВЪЗЛАГАНЕ В БЪЛГАРСКОТО ОБЛИГАЦИОННО ПРАВО*
 « ИЗКЛЮЧЕНИЯ ОТ ПРАВИЛОТО ЗА ОТКРИВАНЕ НА ПРОИЗВОДСТВО ПО СТАБИЛИЗАЦИЯ ПО ОТНОШЕНИЕ НА ТЪРГОВЦИ


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 Avis juridique important
 |
 52002PC0642
 Proposta de Regulamento do Parlamento Europeu e do Conselho que altera o Regulamento (CE) no 2037/2000 no que respeita às utilizações críticas e exportação de halons, à exportação de produtos e equipamentos que contenham clorofluorocarbonos e aos controlos do bromoclorometano /* COM/2002/0642 final - COD 2002/0268 */
 Jornal Oficial no 045 E de 25/02/2003 p. 0297 - 0299
 Proposta de REGULAMENTO DO PARLAMENTO EUROPEU E DO CONSELHO que altera o Regulamento (CE) no 2037/2000 no que respeita às utilizações críticas e exportação de halons, à exportação de produtos e equipamentos que contenham clorofluorocarbonos e aos controlos do bromoclorometano(apresentada pela Comissão)EXPOSIÇÃO DE MOTIVOS(1) A aplicação do Regulamento (CE) no 2037/2000 do Parlamento Europeu e do Conselho relativo às substâncias que empobrecem a camada de ozono suscitou uma série de questões que devem ser tratadas mediante alterações ao referido regulamento. Essas questões, que dizem respeito à aplicação eficaz e segura do regulamento, foram debatidas no âmbito do comité de gestão do Regulamento (CE) no 2037/2000 com os Estados-Membros, que na sua maioria reconheceu a necessidade das referidas alterações do regulamento. A presente proposta abrange quatro alterações do Regulamento (CE) no 2037/2000.(2) A primeira alteração diz respeito à substância regulamentada halon. Nos termos do no 4, ponto iv, do artigo 4o do Regulamento (CE) no 2037/2000, a Comissão deverá analisar anualmente as utilizações críticas dos halons enumeradas no anexo VII do regulamento. O regulamento não prevê todavia, no contexto dessa análise, o estabelecimento de prazos para uma eventual eliminação gradual dessas utilizações críticas à luz da identificação e utilização de alternativas adequadas. A alteração proposta no artigo 1o da presente proposta estabelece prazos para a redução do uso de halons para utilizações críticas, se for caso disso, por ocasião da revisão do anexo VII. Isto permitirá garantir progressos a nível da redução do uso de halons para utilizações críticas, acelerando assim a regeneração da camada de ozono.(3) A segunda alteração diz respeito à exportação do halon. O Regulamento (CE) no 2037/2000 permite a utilização do halon em sistemas de protecção contra incêndios na Comunidade Europeia, até 31 de Dezembro de 2003. A partir de 1 de Janeiro de 2004, só as instalações enumeradas no anexo VII, consideradas «críticas», poderão continuar a recorrer ao halon. Por utilizações críticas entendem-se aquelas relativamente às quais não existe qualquer alternativa técnica e economicamente viável ao halon. Qualquer equipamento que contenha halon e não se encontre mencionado na lista do anexo VII é considerado de utilização não crítica. Todas as utilizações não críticas do halon devem ser suprimidas até 31 de Dezembro de 2003 e o halon delas resultante pode ser armazenado para utilizações críticas, exportado para utilizações críticas ou destruído. No que respeita às exportações, o no 1, alínea d), do artigo 11o do Regulamento (CE) no 2037/2000 permite as exportações de produtos e equipamentos que contêm halon, desde que sejam exportados para países não membros da Comunidade Europeia tendo em vista as utilizações críticas específicas previstas no anexo VII. Os pequenos cilindros de halon fazem parte do «equipamento» de combate a incêndios originalmente instalado nos edifícios. Na medida em que a data-limite de eliminação se aproxima, existe actualmente uma quantidade significativa de halon disponível que poderá ser exportado nestes pequenos cilindros. No entanto, segundo os representantes da indústria, este tipo de equipamento não se encontra aprovado para transporte em inúmeros países e as transferências em grande escala destes pequenos cilindros são consideradas pouco seguras. A alteração proposta do regulamento é não só coerente com a intenção do regulamento de autorizar a exportação do halon para utilizações críticas nos termos do anexo VII, como com a sua intenção de permitir que as exportações se efectuem de forma segura. Por outro lado, existe a probabilidade real de uma parte considerável deste halon, cujo valor é reduzido ou nulo, se dispersar por ocasião da supressão da sua utilização. As exportações de halon para as utilizações críticas previstas no anexo VII terão valor, constituindo um incentivo à sua recuperação e não à sua dispersão. Por outro lado, estes halons poderão substituir os halons produzidos nos países em desenvolvimento. A Comissão poderá verificar se as exportações de halon estão a ser usadas para utilizações críticas no país importador, na medida em que o halon, enquanto substância regulamentada, exige um número de autorização de exportação, facilitando assim a tarefa de controlo da Comissão. Globalmente, esta alteração permitiria uma redução da produção mundial de halons, a promoção de práticas seguras de transporte de halons para utilizações críticas, uma vigilância obrigatória das exportações e a confirmação de que os halons estão a ser exportados para utilizações críticas, contribuindo assim para a regeneração da camada de ozono.(4) A terceira alteração diz respeito à exportação de substâncias regulamentadas ou produtos que contêm substâncias regulamentadas. O artigo 11o do Regulamento (CE) no 2037/2000 proíbe a exportação de substâncias regulamentadas ou produtos que contêm substâncias regulamentadas. Esta proibição promoverá a recuperação e destruição destas substâncias regulamentadas, nos termos do disposto no artigo 16o do Regulamento (CE) no 2037/2000. O objectivo principal do artigo 11o é deter o aumento das exportações para países em desenvolvimento de equipamentos de refrigeração e ar condicionado usados, nomeadamente frigoríficos e congeladores domésticos, que contenham CFC. Ainda que os CFC sejam retirados dos compressores desses equipamentos antes da exportação, a quantidade de CFC contidos na espuma rígida isolante desses produtos é cerca de duas vezes superior à eliminada. Na ausência de instalações de destruição nos países em desenvolvimento, estes CFC acabarão por ser libertados na atmosfera e provocar danos na camada de ozono. Por outro lado, os países em desenvolvimento começam actualmente a eliminar de forma gradual os CFC e muitos deles declararam que não pretendem ser destinatários de produtos e equipamentos em segunda mão que contêm CFC.(5) Porém, o artigo 11o, na sua redacção actual, é aplicável não só a equipamentos de refrigeração e ar condicionado como a todos os produtos e equipamentos que contêm espuma isolante ou espuma com pele integrada produzida com CFC. Isto poderá significar, por exemplo, que as aeronaves e veículos em segunda mão que contêm espuma rígida isolante ou espuma com pele integrada produzida com CFC não poderão ser exportados da CE. Na medida em que a intenção do Regulamento (CE) no 2037/2000 é limitar apenas a exportação de equipamentos de refrigeração e ar condicionado usados que contêm CFC e não de outros produtos e equipamentos que contêm espuma produzida com CFC, impõe-se uma alteração adequada.(6) A quarta alteração refere-se às disposições relativas a novas substâncias, conforme enunciadas no artigo 22o e no anexo II do Regulamento (CE) no 2037/2000. O Regulamento (CE) no 2037/2000, na sua redacção actual, não prevê que a nova substância mencionada no anexo II - o bromoclorometano - seja objecto do mesmo nível de controlo de outras substâncias regulamentadas, pelo que a Comunidade Europeia não está a cumprir integralmente todas as obrigações que lhe incumbem no âmbito do Protocolo de Montreal. Para remediar esta situação, impõe-se que as disposições aplicáveis às substâncias regulamentadas o sejam igualmente à nova substância - o bromoclorometano.(7) As alterações propostas ao Regulamento (CE) no 2037/2000 estão em conformidade plena com o objectivo ambiental do regulamento, a protecção da camada de ozono, ao mesmo tempo que garantem o esclarecimento e a alteração, se for caso disso, das disposições legislativas do regulamento.2002/0268 (COD)Proposta de REGULAMENTO DO PARLAMENTO EUROPEU E DO CONSELHO que altera o Regulamento (CE) no 2037/2000 no que respeita às utilizações críticas e exportação de halons, à exportação de produtos e equipamentos que contenham clorofluorocarbonos e aos controlos do bromoclorometanoO PARLAMENTO EUROPEU E O CONSELHO DA UNIÃO EUROPEIA,Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia, nomeadamente o no 1 do seu artigo 175o,Tendo em conta a proposta da Comissão [1],[1] JO C ...Tendo em conta o parecer do Comité Económico e Social [2],[2] JO C ......Tendo em conta o parecer do Comité das Regiões [3],[3] JO C ...Deliberando nos termos do procedimento previsto no artigo 251o do Tratado [4],[4] JO C ......Considerando o seguinte:(1) Nos termos do no 4, ponto iv), do artigo 4o do Regulamento (CE) n.o 2037/2000 do Parlamento Europeu e do Conselho relativo às substâncias que empobrecem a camada de ozono [5], a Comissão analisa anualmente as utilizações críticas dos halons enumeradas no anexo VII do regulamento. No entanto, no contexto da referida análise, o regulamento não prevê o estabelecimento de prazos para a eventual eliminação progressiva destas utilizações críticas mediante a identificação e utilização de alternativas adequadas. A fim de garantir a realização de progressos na diminuição das utilizações críticas dos halons e assim acelerar a regeneração da camada de ozono, é necessário estabelecer disposições para que, se necessário, aquando da revisão do anexo VII, a Comissão, em conformidade com o disposto no n.o 2 do artigo 18o sobre os procedimentos aprovados, defina prazos com vista a uma redução das utilizações críticas dos halons.[5] JO L 244 de 29.9.2000, p. 1, com a última redacção que lhe foi dada pelo Regulamento (CE) no 2039/2000 (JO L 244 de 29.9.2001, p. 26).(2) O Regulamento (CE) n.o 2037/2000 do Parlamento Europeu e do Conselho relativo às substâncias que empobrecem a camada de ozono autoriza a exportação de produtos e equipamentos que contenham halon para satisfazer as utilizações críticas enumeradas no anexo VII, mas proíbe a exportação de halon reciclado a granel. Actualmente, o regulamento autoriza as exportações de pequenos cilindros de halon para satisfazer utilizações críticas, dado que estes são considerados parte do equipamento de combate a incêndios originalmente instalado num edifício. Em muitos países, o transporte destes cilindros não está aprovado e qualquer deslocação significativa dos mesmos não é considerada segura. Tendo em conta a eliminação progressiva do halon na Comunidade Europeia, deve ser permitida a exportação de halons recuperados e reciclados para utilizações críticas, a fim de promover os objectivos ambientais da Comunidade Europeia no que respeita à camada de ozono, nomeadamente evitando a produção de halons nos países em desenvolvimento e garantindo práticas seguras de transporte de halons para utilizações críticas, uma vigilância obrigatória das exportações e a confirmação de que os halons são exportados para utilizações críticas.(3) O Regulamento (CE) n.o 2037/2000 e, nomeadamente, o seu artigo 11o visam pôr fim à exportação crescente de equipamentos antigos e usados de refrigeração e ar condicionado, em particular frigoríficos e congeladores domésticos, para países em desenvolvimento. Ainda que os CFC sejam retirados dos compressores antes da exportação, a quantidade de CFC presentes nas espumas isolantes destes produtos ainda é cerca de duas vezes superior à eliminada. Na ausência de instalações de destruição nos países em desenvolvimento, o CFC contido nestes produtos acabará por se libertar na atmosfera e provocar danos na camada de ozono. Além disso, os países em desenvolvimento começam neste momento a eliminar progressivamente os CFC e muitos declararam que não desejam receber produtos e equipamentos em segunda mão que contenham CFC.(4) Todavia, de acordo com a sua redacção actual, o artigo 11o aplica-se não só a equipamentos de refrigeração e ar condicionado, mas a todos os produtos e equipamentos que contenham espumas isolantes ou espumas com pele integrada que tenham sido produzidas com CFC. Isto pode significar, por exemplo, que não será possível exportar aeronaves e veículos usados da CE que contenham espumas isolantes rígidas ou espumas com pele integrada produzidas com CFC. A intenção do regulamento era restringir apenas a exportação de equipamentos de refrigeração e ar condicionado cuja espuma contenha CFC. Em conformidade com a redacção actual do regulamento, as aeronaves cujas espumas isolantes contenham CFC não podem ser exportadas. A reconversão destas aeronaves usadas seria extremamente onerosa e economicamente pouco interessante, atendendo à sua idade. Seriam igualmente proibidos outros bens, nomeadamente embarcações e vagões para o transporte ferroviário. Nestas circunstâncias, é necessário alterar, para efeitos de clareza jurídica, o artigo 11o.(5) As disposições relativas a novas substâncias enunciadas no artigo 22o e no anexo II do Regulamento (CE) no 2037/2000 não prevêem o mesmo nível de controlo que é aplicado às substâncias regulamentadas. A fim de permitir à Comunidade satisfazer as obrigações que lhe incumbem relativamente ao bromoclorometano por força do Protocolo de Montreal, é necessário alargar ao bromoclorometano as disposições aplicáveis às substâncias regulamentadas.(6) É por conseguinte necessário alterar o Regulamento (CE) no 2037/2000 em conformidade com o que precede,ADOPTARAM O PRESENTE REGULAMENTO:Artigo 1oO Regulamento (CE) n° 2037/2000 passa a ter a seguinte redacção:1) No quarto travessão do artigo 2o, a palavra «bromoclorometano» é aditada após «hidrobromofluorocarbonos».2) No artigo 3o, é aditada ao no 1 a alínea g) seguinte:«g) Bromoclorometano.».3) O artigo 4.o passa a ter a seguinte redacção:a) No no 1, é aditada a alínea g) seguinte:«g) Bromoclorometano.».b) Na última frase do no 4, ponto iv, é aditada, após «modificações», a frase «e, se for caso disso, prazos adequados de eliminação progressiva».c) No no 6, a palavra «bromoclorometano» é aditada após «hidrobromofluorocarbonos».4) O no 1 do artigo 11o é alterado do seguinte modo :a) Na primeira frase, as palavras «e bromoclorometano» são inseridas após «hidrobromofluorocarbonos».b) Na alínea d), a palavra «Halons» é inserida no início da frase.c) É aditada a alínea g) seguinte:«(g) Produtos e equipamentos, distintos dos equipamentos de refrigeração e ar condicionado, que contenham espumas rígidas isolantes ou espumas com pele integrada que tenham sido produzidas com clorofluorocarbonos.».5) No anexo I, grupo III, na coluna intitulada «Substância», é inserida a expressão "CH2BrCl (halon 1011 bromoclorometano)" e, na coluna intitulada «Potencial de empobrecimento do ozono», é aditado o número «0,12».6) No anexo II, é suprimida a palavra «bromoclorometano».Artigo 2oO presente regulamento entra em vigor no vigésimo dia seguinte ao da sua publicação no Jornal Oficial das Comunidades Europeias.Feito em Bruxelas, [...]Pelo Parlamento Europeu, Pelo ConselhoO Presidente O Presidente[...]


type: contracts

text:
 Anunţ juridic important
 |
 21997D0710(02)
 Jurnalul Oficial L 182 , 10/07/1997 p. 0030 - 0031 ediţie specială în limba cehă capitol 11 volum 02 p. 240 - 241 ediţie specială în limba estonă capitol 11 volum 02 p. 240 - 241 ediţie specială în limba maghiară capitol 11 volum 02 p. 240 - 241 ediţie specială în limba lituaniană capitol 11 volum 02 p. 240 - 241 LV.ES capitol 11 volum 02 p. 240 - 241 MT.ES capitol 11 volum 02 p. 240 - 241 PL.ES capitol 11 volum 02 p. 240 - 241 SK.ES capitol 11 volum 02 p. 240 - 241 ediţie specială în limba slovenă capitol 11 volum 02 p. 240 - 241
 Decizia nr. 3/97 a Comitetului mixt al SEEdin 10 martie 1997de modificare a anexei II (Norme tehnice, standarde, testări și certificare) la Acordul SEECOMITETUL MIXT AL SEE,având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, astfel cum a fost modificat prin Protocolul de adaptare a Acordului privind Spațiul Economic European, denumit în continuare "acordul", în special articolul 98,întrucât anexa II la acord a fost modificată prin Decizia nr. 79/96 a Comitetului Mixt al SEE [1];întrucât Decizia 95/290/CE a Comisiei din 17 iulie 1995 privind reglementarea tehnică comună pentru cerințele în materie de recepționare a sistemului european terestru public de radiomesaje (Ermes) [2] trebuie să fie încorporată în acord;întrucât Decizia 95/525/CE a Comisiei din 28 noiembrie 1995 privind reglementarea tehnică comună pentru cerințele de racordare a echipamentelor terminale la aplicațiile standardului european de radiocomunicație digitală fără fir (DECT) și ale profilului de acces public (PAP) [3] trebuie să fie încorporată în acord;întrucât Decizia 95/526/CE a Comisiei din 28 noiembrie 1995 privind reglementarea tehnică comună pentru rețeaua numerică cu integrare de servicii (ISDN); teleservice de telefonie 3,1 kHz, cerințe de racordare la terminalele cu microreceptor [4] trebuie să fie încorporată în acord,DECIDE:Articolul 1La capitolul XVIII, după punctul 4i (Directiva 95/47/CE a Parlamentului European și a Consiliului) din anexa II la acord se inserează următoarele puncte:"4j. 395 D 0290:Decizia 95/290/CE a Comisiei din 17 iulie 1995 privind reglementarea tehnică comună pentru cerințele în materie de recepționare a sistemului european public terestru de radiomesaje (Ermes) (JO L 182, 2.8.1995, p. 21).4k. 395 D 0525:Decizia 95/525/CE a Comisiei din 28 noiembrie 1995 privind reglementarea tehnică comună pentru cerințele de racordare a echipamentelor terminale la aplicațiile standardului european de radiocomunicație digitală fără fir (DECT) și ale profilului de acces public (PAP) (JO L 300, 13.12.1995, p. 35).4l. 395 D 0526:Decizia 95/526/CE a Comisiei din 28 noiembrie 1995 privind reglementarea tehnică comună pentru rețeaua numerică cu integrare de servicii (ISDN); teleservice de telefonie 3,1 kHz, cerințe de racordare la terminalele cu microreceptor (JO L 300, 13.12.1995, p. 38)."Articolul 2Textele deciziilor 95/290/CE, 95/525/CE și 95/526/CE ale Comisiei în limbile islandeză și norvegiană, anexate la versiunile în limbile respective ale prezentei decizii, sunt autentice.Articolul 3Prezenta decizie intră în vigoare la 1 aprilie 1997, cu condiția transmiterii prealabile către Comitetul Mixt al SEE a tuturor notificărilor prevăzute la articolul 103 alineatul (1) din acord.Articolul 4Prezenta decizie se publică în Secțiunea SEE și în Suplimentul SEE ale Jurnalului Oficial al Comunităților Europene.Adoptată la Bruxelles, 10 martie 1997.Pentru Comitetul mixt al SEEPreședinteleC. Day[1] JO L 100, 17.4.1997, p. 68.[2] JO L 182, 2.8.1995, p. 21.[3] JO L 300, 13.12.1995, p. 35.[4] JO L 300, 13.12.1995, p. 38.--------------------------------------------------


type: wikipedia

text:
National Football League (eller blot forkortet NFL) er en professionel amerikansk fodboldliga i USA, som udgør det højeste professionelle niveau inden for amerikansk fodbold i verden. NFL er en af de fire store nordamerikanske professionelle sportsligaer, hvor de andre tre er henholdsvis MLB, NBA og NHL. Ligaen har status af en privatliga, som har sit hovedsæde i New York City.
 Ligaen består af i alt 32 hold, som er ligeligt fordelt mellem de to konferencer: American Football Conference (AFC) og National Football Conference (NFC). Disse konferencer er hver yderligere opdelt i fire divisioner, henholdsvis nord, syd øst og vest, som hver består af fire hold. NFL's årlige kampprogram er inddelt i tre faser: en preseason (bestående af opvarmningskampe), en regular season (bestående af den almindelige sæson) og en postseason (bestående af et slutspillet). Preseason, der typisk afholdes i august, består af tre runder, hvor alle hold spiller tre kampe. Regular season, der typisk afholdes fra september til december, består af 18 runder, hvor holdene i alt hver skal spille 17 kampe – hvert hold har en såkaldt "bye week" i løbet af sæsons 18 runder, hvor de sidder én runde over. Postseason, der typisk afholdes i januar, består af i alt fire runder, hvoraf den sidste runde er finalen, som benævnes Super Bowl og afholdes den første søndag i februar (de andre tre runder kaldes henholdsvis "Wild Card Weekend", "Divisional playoffs" og "Conference Championships".
 NFL blev dannet i 1920 som American Professional Football Association (APFA), inden man omdøbte ligaen til National Football League i forbindelse med 1922-sæsonen. I begyndelse blev ligaens mester bestemt ud fra ligastillingen ved sæsonens afslutning. Dette blev dog ændret i forbindelse med 1933-sæsonen, hvor der blev implementeret et playoff-system, der indtil 1966 kulminerede med NFL Championship Game. Efter at der blev indgået en aftale om at fusionere NFL med den rivaliserende American Football League (AFL), blev Super Bowl for første gang afviklet i 1967, som var en kamp mellem de to bedste hold fra hver liga. Super Bowl er siden forblevet den endelige finalekamp, som derpå udgør afslutningen på en NFL-sæson og udpeger den endelige mester. NFL er i dag den mest populære sportsliga i USA, og har det højeste gennemsnitlige antal tilskuere (67.591) af alle sportsligaer i verden. Super Bowl er blandt de største sportsbegivenheder i verden og har nogle af de største seertal i amerikansk historie. Målt på omsætning er NFL den rigeste sportsliga i verden, og ligaen indeholder derfor også mange af de mest værdifuld sportshold i verden.
 Green Bay Packers er det NFL-hold med flest kombinerede NFL-mesterskaber med i alt tretten (ni titler før Super Bowl-æraen og fire Super Bowls). Siden etableringen af Super Bowl har Pittsburgh Steelers og New England Patriots begge vundet seks titler.
 Holdene
 Som tidligere nævnt er der 32 hold i NFL; 16 hold fordelt på 4 divisioner i de to konferencer, AFC og NFC.
 Divisionssystemet og de enkelte kampe
 I hver sæson spiller de enkelte hold 16 kampe; 3 kampe hjemme og 3 kampe ude mod divisionsmodstanderne, 6 kampe mod andre hold i den samme konference, samt 4 kampe mod hold fra den modsatte konference. Divisionsvinderne går videre til slutspillet, og vinderen af hver division er det hold, der har vundet flest kampe, og er der pointlighed mellem 2 hold i de enkelte kampe, spilles én periode á 10 minutters effektiv spilletid. Sejren går her til det det hold der først scorer (enten et Field Goal (FG), et Touchdown (TD) eller en Safety (SFTY) – hvis det hold der vinder coin toss vælger at modtage bolden, og formår at score et FG på det første drive, får modstanderholdet dog også mulighed for at få et forsøg. Hvis de scorer et TD er kampen færdig, men hvis også de scorer et FG, vil overtiden fortsætte til næste scoring, uanset hvilken) hvorfor uafgjorte resultater er yderst sjældne. På grund af den skæve kampfordeling, ser man ofte at hold der har vundet flere end 10 kampe, alligevel ikke kommer i slutspillet til fordel for hold der har vundet en division. Modtagerne af de såkaldte Wild Cards er de tre bedste toere fra hver konference. Står to hold lige, kigger man i 1. omgang på om holdene har mødtes indbyrdes. Vinderen har herefter tiebreakerfordelen i forhold til det andet. Har holdene ikke mødtes, kigger man i 2. omgang på hvem af holdene, der har vundet flest kampe i konferencen (enten AFC eller NFC) og i 3. omgang hvem der har vundet flest kampe i deres division. Herefter kigger man på, hvem af de to hold der har tabt færrest kampe i sæsonen (jf. uafgjorte kampe). Er der fortsat lighed kigger man på, hvem af holdene der har den bedste score i kampene tilsammen.
 Eksterne henvisninger
 NFL.com
 Referencer
 Amerikansk fodbold i USA


type: caselaw

text:
25.4.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 145/14
 Appel iværksat den 15. juli 2015 af Harper Hygienics S.A. til prøvelse af dom afsagt af Retten den 13. maj 2015 i sag T-363/12, Harper Hygienics mod KHIM — Clinique Laboratories (CLEANIC natural beauty)
 (Sag C-374/15 P)
 (2016/C 145/17)
 Processprog: polsk
 Parter
 Appellant: Harper Hygienics S.A. (ved D. Rzążewska)
 De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og Clinique Laboratories, LLC
 Ved Domstolens kendelse (Tiende Afdeling) af 28. januar 2016 blev appellen forkastet i sin helhed.


text:
 Avis juridique important
 |
 21976A1129(03)
 Abkommen in Form eines Briefwechsels zur Änderung der Tabelle I im Anhang zum Protokoll Nr. 2 des Abkommens zwischen der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft und der Republik Island
 Amtsblatt Nr. L 298 vom 28/10/1976 S. 0016 - 0021 Finnische Sonderausgabe: Kapitel 2 Band 2 S. 0072 Schwedische Sonderausgabe: Kapitel 2 Band 2 S. 0072 Griechische Sonderausgabe: Kapitel 11 Band 8 S. 0177 Spanische Sonderausgabe: Kapitel 11 Band 6 S. 0166 Portugiesische Sonderausgabe: Kapitel 11 Band 6 S. 0166
 Abkommen in Form eines Briefwechsels zur Änderung der Tabellen I und II im Anhang zum Protokoll Nr. 2 des Abkommens zwischen der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft und der Republik FinnlandBrüssel, ... Herr Botschafter! Die Vertragsparteien des am 22. Juli 1972 unterzeichneten Abkommens zwischen der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft und der Republik Island haben im Gemischten Ausschuß die Möglichkeit geprüft, in der Tabelle I im Anhang zum Protokoll Nr. 2 des genannten Abkommens einige Änderungen vorzunehmen. Die beabsichtigten Änderungen sind in Anhang I aufgeführt. Ich beehre mich, Ihnen das Einverständnis der Gemeinschaft mit diesen Änderungen zu bestätigen, und schlage vor, daß diese am 1. Januar 1977 in Kraft treten. Ich wäre Ihnen dankbar, wenn Sie mir das Einverständnis Ihrer Regierung mit diesen Änderungen und mit dem für das Inkrafttreten vorgesehenen Termin bestätigten. Ich darf Sie ferner davon unterrichten, daß nichtkristallisierbarer Sorbit seit dem 1. Januar 1976 nicht mehr unter die Tarifnummer 29.04, sondern unter die Tarifnummer 38.19 des Gemeinsamen Zolltarifs fällt. Da diese Ware in der Tabelle I des Protokolls Nr. 2 des Abkommens zwischen der Gemeinschaft und Ihrem Land enthalten ist, wäre es in praktischer Hinsicht angebracht, die Zollisten des Abkommens entsprechend anzupassen. Diese Anpassungen sind in Anhang II enthalten. Die Änderung der Tarifnummer wirkt sich in keiner Weise auf die im Protokoll Nr. 2 vorgesehene Zollbehandlung dieser Ware aus. Genehmigen Sie, Herr Botschafter, den Ausdruck meiner ausgezeichnetsten Hochachtung. Im Namen des Rates der Europäischen Gemeinschaften ANHANG I Änderungen im Protokoll Nr. 2 des Abkommens zwischen der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft und der Republik Island Die Tabelle I wird wie folgt geändert: - Die Warenbezeichnung der Tarifstelle 29.16 A ex VIII andere erhält folgende Fassung: Deutsche Fassung: ex VIII. andere: - Glycerinsäure, Glykolsäure, Zuckersäure, Isozuckersäure, Heptazuckersäure, ihre Salze und Ester. Englische Fassung: ex VIII. Other: - Glyceric acid, glycolic acid, saccharic acid, isosaccharic acid, heptasaccharic acid, their salts and esters. Französische Fassung: ex VIII. autres: - Acide glycérique, acide glycolique, acide saccharique, acide isosaccharique, acide heptasaccharique, leurs sels et leurs esters. Italienische Fassung: ex VIII. altri: - Acido glicerico, acido glicolico, acido saccarico, acido isosaccarico, acido eptasaccarico, loro sali e loro esteri. Niederländische Fassung: ex VIII. andere: - Glycerinezuur, glycolzuur, suikerzuur, isosuikerzuur, heptasuikerzuur, alsmede zouten en esters daarvan. Die dänische Fassung bleibt unverändert.ANHANG II Änderungen im Protokoll Nr. 2 des Abkommens zwischen der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft und der Republik Island Die Tabelle I wird wie folgt geändert: - In der Tarifnummer 38.19 erhält die Tarifstelle ex T. andere: folgende Fassung<PIC FILE="T0010193>Brüssel, ... Herr ...! Ihr Schreiben mit folgendem Wortlaut habe ich erhalten: "Die Vertragsparteien des am 22. Juli 1972 unterzeichneten Abkommens zwischen der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft und der Republik Island haben im Gemischten Ausschuß die Möglichkeit geprüft, in der Tabelle I im Anhang zum Protokoll Nr. 2 des genannten Abkommens einige Änderungen vorzunehmen. Die beabsichtigten Änderungen sind in Anhang I aufgeführt. Ich beehre mich, Ihnen das Einverständnis der Gemeinschaft mit diesen Änderungen zu bestätigen, und schlage vor, daß diese am 1. Januar 1977 in Kraft treten. Ich wäre Ihnen dankbar, wenn Sie mir das Einverständnis Ihrer Regierung mit diesen Änderungen und mit dem für das Inkrafttreten vorgesehenen Termin bestätigten. Ich darf Sie ferner davon unterrichten, daß nichtkristallisierbarer Sorbit seit dem 1. Januar 1976 nicht mehr unter die Tarifnummer 29.04, sondern unter die Tarifnummer 38.19 des Gemeinsamen Zolltarifs fällt. Da diese Ware in der Tabelle I des Protokolls Nr. 2 des Abkommens zwischen der Gemeinschaft und Ihrem Land enthalten ist, wäre es in praktischer Hinsicht angebracht, die Zollisten des Abkommens entsprechend anzupassen. Diese Anpassungen sind in Anhang II enthalten. Die Änderung der Tarifnummer wirkt sich in keiner Weise auf die im Protokoll Nr. 2 vorgesehene Zollbehandlung dieser Ware aus." Ich bestätige das Einverständnis meiner Regierung mit dem Inhalt Ihres Schreibens sowie mit dem für das Inkrafttreten dieser Änderungen vorgeschlagenen Termin. Genehmigen Sie, Herr ..., den Ausdruck meiner ausgezeichnetsten Hochachtung. Im Namen der Regierung der Republik Island ANHANG I Änderungen im Protokoll Nr. 2 des Abkommens zwischen der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft und der Republik Island Die Tabelle I wird wie folgt geändert: - Die Warenbezeichnung der Tarifstelle 29.16 A ex VIII andere erhält folgende Fassung: Deutsche Fassung: ex VIII. andere: - Glycerinsäure, Glykolsäure, Zuckersäure, Isozuckersäure, Heptazuckersäure, ihre Salze und Ester. Englische Fassung: ex VIII. Other: - Glyceric acid, glycolic acid, saccharic acid, isosaccharic acid, heptasaccharic acid, their salts and esters. Französische Fassung: ex VIII. autres: - Acide glycérique, acide glycolique, acide saccharique, acide isosaccharique, acide heptasaccharique, leurs sels et leurs esters. Italienische Fassung: ex VIII. altri: - Acido glicerico, acido glicolico, acido saccarico, acido isosaccarico, acido eptasaccarico, loro sali e loro esteri. Niederländische Fassung: ex VIII. andere: - Glycerinezuur, glycolzuur, suikerzuur, isosuikerzuur, heptasuikerzuur, alsmede zouten en esters daarvan. Die dänische Fassung bleibt unverändert.ANHANG II Änderungen im Protokoll Nr. 2 des Abkommens zwischen der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft und der Republik Island Die Tabelle I wird wie folgt geändert: - In der Tarifnummer 38.19 erhält die Tarifstelle ex T. andere: folgende Fassung:


text:
 Важна правна забележка
 |
 22003A0327(01)
 Официален вестник n° L 080 , 27/03/2003 стр. 0036 - 0038 специално чешко издание глава 18 том 02 стр. 88 - 90 специално испанско издание глава 18 том 02 стр. 88 - 90 специално унгарско издание глава 18 том 02 стр. 88 - 90 специално литвийско издание глава 18 том 02 стр. 88 - 90 LV.ES глава 18 том 02 стр. 88 - 90 MT.ES глава 18 том 02 стр. 88 - 90 PL.ES глава 18 том 02 стр. 88 - 90 SK.ES глава 18 том 02 стр. 88 - 90 специално словенско издание глава 18 том 02 стр. 88 - 90
 20030314Споразумение между Европейския съюз и организацията на северноатлантическия договор относно сигурността на информациятаЕвропейският съюз, наричан по-долу "ЕС",представляван от председателството на Съвета на Европейския съюз на основание член 24 от Договора за Европейския съюз,Негово превъзходителство г-н Георгиус Папандреу, министър на външните работи на Република ГърцияиОрганизацията на Северноатлантическия договор, наричана по-долу "НАТО",представлявана от генералния секретар на НАТО,Лорд Робъртсън,наричани по-долу "страни",на основание Северноатлантическия договор, подписан във Вашингтон на 4 април 1949 г.;на основание Договора за Европейския съюз, подписан в Маастрихт на 7 февруари 1992 г., с последващите му изменения;на основание споразумението относно сигурността на информацията, сключено в Брюксел на 6 март 1997 г. между страните по Северноатлантическия договор;отчитайки, че по време на министерската среща на Северноатлантическия съвет във Флоренция на 24 май 2000 г. на генералния секретар на НАТО беше възложено незабавно да установи контакт с ЕС и да подготви бъдещите спогодби в областта на сигурността между двете страни, в очакване на предстоящите консултации по този въпрос;отчитайки, че в резултат на решенията, взети от държавните и правителствени ръководители на държавите-членки на НАТО във Вашингтон, и на последващите министерски срещи, както и от Европейския съвет във Фейра, Ница, Гьотеборг и Лаакен, НАТО и ЕС се договориха да разширят консултациите и сътрудничеството по въпроси от взаимен интерес, свързани със сигурността, отбраната и управлението на кризи, за да са готови в случай на криза с подходящ начин за военна намеса и ефективно управление на кризите;отчитайки, че целите на ЕС в областта на военните възможности и тези за засегнатите страни, произтичащи от инициативата на НАТО по въпроса за отбранителните възможности, се подсилват взаимно;отчитайки, че цялостните и ефективни консултации и сътрудничество ще се нуждаят от достъп до класифицирана информация и материали на ЕС и на НАТО, както и от обмен на класифицирана информация и материали между ЕС и НАТО;съзнавайки, че този достъп и обмен на класифицирана информация и материали се нуждаят от подходящи мерки за сигурност;вземайки предвид временната спогодба за сигурност, сключена между генералния секретариат на Съвета на ЕС и Организацията на Северноатлантическия договор под формата на размяна на писма между съответните генерални секретариати на 26 юли 2000 г.,СЕ СПОРАЗУМЯХА ЗА СЛЕДНОТО:Член 1Настоящото споразумение се отнася за класифицираната информация и материали, под каквато и да било форма, съобщени от едната страна на другата или разменени между страните.Член 2Под класифицирана информация се разбира всяка информация (сведения, които могат да бъдат съобщени под каквато и да е форма) или всеки материал, за които е определено, че трябва да бъдат защитени от неразрешено разпространение и са обозначени като такива съгласно класификацията за сигурност.Член 3За целите на настоящото споразумение:а) "НАТО" означава Организацията на Северноатлантическия договор;б) "ЕС" означава Съветът на Европейския съюз, генералният секретар/върховен представител и генералният секретариат на Съвета, както и Комисията на Европейските общности (наричана по-долу "Европейска комисия").Член 4Всяка страна:а) гарантира защитата на съхранението на класифицирана информация и материали, посочени в настоящото споразумение, които са съобщени от едната страна на другата или обменени между тях;б) гарантира, че класифицираната информация и материали, посочени в настоящото споразумение, които са съобщени от едната страна на другата или обменени между тях, ще запазят класификацията за сигурност, определена им от страната, която ги съобщава. Получаващата страна осигурява защитата и съхранението им съгласно своите законодателни разпоредби в областта на сигурността на информация и материали, имащи същото ниво на сигурност съгласно разпоредбите за сигурност, които трябва да се приложат по силата на членове 11 и 12;в) се въздържа да използва информацията и материалите, посочени в настоящото споразумение за други цели освен тези, които са определени от началната институция, и тези, за които информацията е съобщена или обменена;г) се въздържа да съобщи или обмени информация или материали, посочени в настоящото споразумение, на трети страни, на орган или институция на ЕС, които не са посочени в член 3 или на държавите, които не са посочени в член 5, буква а) без съгласието на институцията, от която произхождат.Член 5а) Спазвайки принципа за контрол на съобщаващата страна, другата страна, наричана "получаваща страна", може да съобщи или разпространи класифицирана информация или материали в държави, които са членки на НАТО и в други държави-членки на ЕС, подписали рамков документ за партньорство за мир, и като такива, имащи действащо споразумение за сигурност с НАТО, което покрива и нормите, определени в членове 11 и 12;б) За да съобщи или разпространи класифицирана информация или материали на получатели, различни от изброените в член 3 и член 5, буква а), получаващата страна трябва да вземе решение, след като получи съгласието на съобщаващата страна, съгласно принципа за контрол, така както е определен в правилата за сигурност на страната, от която произхожда информацията;в) При прилагане на разпоредбите на горните букви а) и б) основното разпространение е възможно само, ако са установени и договорени процедури между страните за някои категории информация, свързани с техните операционни нужди.Член 6Всяка институция на страните, така както са определени в член 3 от настоящото споразумение, трябва да разполага с организация и програми за сигурност, отговарящи на основните принципи и минимални норми за сигурност, приложими в системите за сигурност на страните, които трябва да бъдат създадени съгласно членове 11 и 12, така че да се прилага едно и също ниво за сигурност по отношение на класифицираната информация и материали, посочени в настоящото споразумение.Член 7а) Страните гарантират, че всяко лице от техните организации, което в изпълнение на официалните си функции или служебните си задължения има достъп до информация или материали, класифицирани като КОНФИДЕНЦИАЛНИ или с по-високо от това ниво, които се съобщават или обменят по силата на настоящото споразумение, има необходимото разрешение, преди да бъде допуснато до тази информация или материали.б) Процедурите за даване на разрешение трябва да имат за цел да определят дали дадено лице предвид неговата лоялност и надеждност може да има достъп до класифицирана информация или материали.Член 8Страните си оказват взаимно съдействие по отношение на сигурността на класифицираната информация и материали, посочени в настоящото споразумение, и по въпросите за сигурността от взаимен интерес. Органите, определени в член 11, провеждат консултации за взаимна сигурност, за да определят ефективността на разпоредбите за сигурност, произтичащи от тяхната отговорност по прилагането на членове 11 и 12.Член 9а) за целите на настоящото споразумение:i) по отношение на ЕС:кореспонденцията да се адресира до Съвета на следния адрес:Съвет на Европейския съюзChief Registry Officer Rue de la Loi/Wetstraat, 175B-1048 BruxellesChief Registry Officer на Съвета предава кореспонденцията на държавите-членки и на Комисията, като се имат предвид разпоредбите на буква б) и съгласно член 5, буква а).ii) по отношение на НАТО:кореспонденцията да се адресира до генералния секретар, действащ от името на Северноатлантическия съвет на следния адрес (или на адреса, който ще бъде съобщен на другата страна):Седалище на НАТОB-1110 Bruxellesб) По изключение кореспонденция на една страна, до която имат достъп само някои нейни компетентни служители, органи или служби, може по оперативни причини да бъде адресирана до някои компетентни служители, органи или служби на другата страна, изрично упоменати като получатели, които единствени могат да имат достъп до тази кореспонденция предвид техните компетенции и съгласно принципа на необходимостта да я получат. Държавите-членки на двете организации, посочени в член 5, буква а), могат да получат достъп до тази кореспонденция, ако поискат. По отношение на Европейския съюз тази кореспонденция се предава чрез Chief Registry Officer на Съвета.Член 10Генералните секретари на Съвета на Европейския съюз, на Европейската комисия и на НАТО гарантират прилагането на настоящото споразумение.Член 11За целите на прилагането на настоящото споразумение:а) бюрото по сигурността на генералния секретариат на Съвета (наричан по-долу "бюро за сигурност на СГС") на ЕС под ръководството и за сметка на генералния секретар на Съвета на ЕС, който действа от името на Съвета на ЕС и по негово разпореждане, отговаря за изработването на разпоредби за сигурност, които да осигурят защитата и съхранението на класифицираната информация и материали, съобщени на ЕС или обменени с ЕС по силата на настоящото споразумение;б) бюрото по сигурността на Комисията под ръководството на члена на Комисията, натоварен с въпросите на сигурността, отговаря за изработването на разпоредбите за сигурност, които да осигурят в рамките на Комисията защитата на класифицираната информация и материали, посочени в настоящото споразумение;в) бюрото по сигурността на НАТО под ръководството и за сметка на генералния секретар на НАТО и на председателя на военния комитет на НАТО, действащ от името на Северноатлантическия съвет и военния комитет на НАТО и по тяхно разпореждане, отговаря за изработването на разпоредбите за сигурност, които да осигурят защитата и съхранението на класифицираната информация и материали, съобщени на НАТО или обменени с НАТО по силата на настоящото споразумение.Член 12За да изработят разпоредбите за сигурност, бюрото по сигурността на СГС, бюрото по сигурността на Комисията и бюрото по сигурността на НАТО приемат норми за взаимна защита на класифицираната информация и материали, посочени в настоящото споразумение. За НАТО тези норми трябва да бъдат одобрени от комитета по сигурността на НАТО. За ЕС тези норми трябва да бъдат одобрени от комитета по сигурността на Съвета.Член 13Органите, определени в член 11, изработват процедурата, приложима в случай на посегателство, действително или предполагаемо, на класифицирана информация или материали, посочени в настоящото споразумение.Член 14Преди каквото и да било съобщаване или обмен между страните на класифицирана информация или материали, посочени в настоящото споразумение, органите по сигурността, посочени в член 11, трябва да определят по взаимно съгласие, че страната получател е в състояние да им осигури защита и съхранение, съответстващо на разпоредбите, приети по силата на членове 11 и 12.Член 15Настоящото споразумение не пречи по никакъв начин страните да сключват други споразумения с трети страни относно съобщаване или обмен на информация или материали, посочени в това споразумение, стига те да не противоречат на разпоредбите на настоящото споразумение.Член 16Настоящото споразумение влиза в сила от деня на неговото подписване от страните.Настоящото споразумение може да бъде преразгледано по искане на една от страните с цел евентуално да бъде изменено.Всяко изменение на това споразумение се прави писмено и трябва да бъде подписано от всяка една от страните по настоящото споразумение.Член 17Настоящото споразумение може да бъде денонсирано от някоя от страните с писмено известие, адресирано до другата страна. Денонсирането влиза в сила шест месеца, след като другата страна получи уведомлението. Въпреки това то не отменя приетите преди това задължения по силата на разпоредбите на настоящото споразумение. По-специално, всяка класифицирана информация и материали, съобщени или обменени по силата на това споразумение, остават защитени съгласно разпоредбите му.Член 18Настоящото споразумение отменя и заменя временната спогодба за сигурност, сключена между генералния секретариат на Съвета на ЕС и НАТО под формата на размяна на писма на 26 юли 2000 г.В доказателство за което долуподписаните упълномощени представители поставят собственоръчен подпис под настоящото споразумение.+++++ TIFF +++++Съставено в Атина на+++++ TIFF +++++2003 година, на френски и английски, в два екземпляра за всеки от езиците, като всеки текст е еднакво автентиуен.За Европейския съюз+++++ TIFF +++++Georgios A. PapandreouЗа Организацията на Северноатлантическия договор+++++ TIFF +++++George Robertson--------------------------------------------------


text:
 12.11.2005
 PT
 Jornal Oficial da União Europeia
 C 281/7
 Pedido de decisão prejudicial apresentado por decisão do Verwaltungsgericht Darmstadt de 17 de Agosto de 2005 no processo Ismail Derin contra Landkreis Darmstadt-Dieburg
 (Processo C-325/05)
 (2005/C 281/13)
 Língua do processo: alemão
 Foi submetido ao Tribunal de Justiça das Comunidades Europeias um pedido de decisão prejudicial, por decisão do Verwaltungsgericht Darmstadt, de 17 de Agosto de 2005, no processo Ismail Derin contra Landkreis Darmstadt-Dieburg, que deu entrada na Secretaria do Tribunal de Justiça em 26 de Agosto de 2005.
 O Verwaltungsgerichts Darmstadt solicita ao Tribunal de Justiça que se pronuncie, a título prejudicial, sobre as seguintes questões:
 1)
 Um nacional turco, que, enquanto criança, foi autorizado, a título de reagrupamento familiar, a reunir-se aos seus pais, trabalhadores assalariados na Alemanha, perde o seu direito de residência, resultante do direito de responder a qualquer oferta de emprego previsto no artigo 7.o, primeiro parágrafo, segunda alternativa, da Decisão n.o 1/80 do Conselho de Associação CEE-Turquia (a seguir «Decisão n.o 1/80») — ressalvados os casos de aplicação do artigo 14.o da Decisão n.o 1/80 e de saída do Estado-Membro de acolhimento por um período significativo sem motivos que o justifiquem — se após ter atingido os 21 anos de idade deixou de viver com os seus pais e de estar a seu cargo?
 Caso seja dada resposta afirmativa à questão 1:
 2)
 Apesar da perda da posição jurídica conferida pelo artigo 7.o, primeiro parágrafo, segundo travessão, da Decisão n.o 1/80, o referido nacional turco goza de uma protecção especial contra a expulsão, nos termos do artigo 14.o da Decisão n.o 1/80, se, após a dissolução da comunhão familiar com os seus pais, tiver exercido uma actividade assalariada de forma irregular, sem ter obtido, através da sua qualidade de trabalhador, uma posição jurídica independente nos termos do artigo 6.o, n.o 1, da Decisão n.o 1/80, e durante um período de vários anos tiver exercido exclusivamente uma actividade independente?


text:
 Anunţ juridic important
 |
 22004D0140
 Jurnalul Oficial L 102 , 21/04/2005 p. 0004 - 0005
 20041029Decizia nr. 140/2004 a Comitetului mixt al SEEdin 29 octombrie 2004de modificare a anexei I (Chestiuni veterinare și fitosanitare) la Acordul SEECOMITETUL MIXT AL SEE,având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, astfel cum a fost modificat prin Protocolul de adaptare a Acordului privind Spațiul Economic European, denumit în continuare "acordul", în special articolul 98,întrucât:(1) Anexa I la acord a fost modificată prin Decizia nr. 96/2004 a Comitetului mixt al SEE din 9 iulie 2004 [1].(2) Regulamentul (CE) nr. 879/2004 al Comisiei din 29 aprilie 2004 privind autorizarea temporară a unei noi utilizări a unui aditiv deja autorizat în hrana animalelor (Saccharomyces cerevisiae) [2], astfel cum a fost rectificat în JO L 180, 15.5.2004, p. 30, trebuie să fie încorporat în acord.(3) Regulamentul (CE) nr. 880/2004 al Comisiei din 29 aprilie 2004 de autorizare pe termen nelimitat a utilizării în furaje a beta-carotenului și a cantaxantinei ca aditivi care aparțin grupei de substanțe colorante, inclusiv pigmenți [3], trebuie să fie încorporat în acord,DECIDE:Articolul 1La capitolul II din anexa I la acord, după punctul 1zm [Regulamentul (CE) nr. 490/2004 al Comisiei], se inserează următoarele puncte:"1zn. 32004 R 0879: Regulamentul (CE) nr. 879/2004 al Comisiei din 29 aprilie 2004 privind autorizarea temporară a unei noi utilizări a unui aditiv deja autorizat în hrana animalelor (Saccharomyces cerevisiae) (JO L 162, 30.4.2004, p. 65), astfel cum a fost rectificat în JO L 180, 15.5.2004, p. 30.1zo. 32004 R 0880: Regulamentul (CE) nr. 880/2004 al Comisiei din 29 aprilie 2004 de autorizare pe termen nelimitat a utilizării în furaje a beta-carotenului și a cantaxantinei ca aditivi care aparțin grupei de substanțe colorante, inclusiv pigmenți (JO L 162, 30.4.2004, p. 68)."Articolul 2Textele Regulamentului (CE) nr. 879/2004, astfel cum a fost rectificat în JO L 180, 15.5.2004, p. 30, și ale Regulamentului (CE) nr. 880/2004 în limbile islandeză și norvegiană, care urmează să fie publicate în Suplimentul SEE al Jurnalului Oficial al Uniunii Europene, sunt autentice.Articolul 3Prezenta decizie intră în vigoare la 30 octombrie 2004, cu condiția transmiterii prealabile a tuturor notificărilor prevăzute la articolul 103 alineatul (1) din acord către Comitetul mixt al SEE [****].Articolul 4Prezenta decizie se publică în Secțiunea SEE și în Suplimentul SEE ale Jurnalului Oficial al Uniunii Europene.Adoptată la Bruxelles, 29 octombrie 2004.Pentru Comitetul mixt al SEEPreședinteleKjartan Jóhannsson[1] JO L 376, 23.12.2004, p. 17.[2] JO L 162, 30.4.2004, p. 65.[3] JO L 162, 30.4.2004, p. 68.[****] Nu sunt indicate cerințe constituționale.--------------------------------------------------


text:
 8.8.2018
 LV
 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
 L 201/4
 LĒMUMS Nr. 2/JP/2018
 (2018. gada 17. jūlijs),
 ko pieņem Apvienotā komiteja, kura izveidota saskaņā ar Nolīgumu par Eiropas Kopienas un Japānas savstarpējo atzīšanu [2018/1104]
 ņemot vērā Nolīgumu par Eiropas Kopienas un Japānas savstarpējo atzīšanu (“nolīgums”) un jo īpaši tā 8. panta 3. punktu,
 tā kā Apvienotajai komitejai jāapstiprina to produktu darbības joma, kuri iekļauti zāļu labas ražošanas prakses (“LRP”) nozaru pielikumā (“nozaru pielikums”), ko savā 6. sanāksmē noteica saskaņā ar nozaru pielikumu izveidotā apakškomiteja,
 IR NOLĒMUSI ŠĀDI.
 1.
 To zāļu kategoriju jaunā darbības joma, uz kurām attiecas šā nolīguma, kas parakstīts Briselē 2001. gada 4. aprīlī, nozaru pielikums, tagad ietver šādas kategorijas:
 1)
 ķīmiskās zāles;
 2)
 homeopātiskās zāles (ja tiek izmantotas kā zāles un ja Japānā uz tām attiecas LRP prasības);
 3)
 vitamīni, minerālvielas un augu izcelsmes zāles (ja abas Puses tās uzskata par zālēm);
 4)
 bioloģiskās zāles (1), ieskaitot imunoloģiskās zāles un vakcīnas, kas pieder pie šādām kategorijām:
 4.1)
 zāles, ko iegūst no šūnu kultūras, izmantojot dabīgos mikroorganismus vai izveidotas šūnu līnijas;
 4.2)
 zāles, ko iegūst no šūnu kultūras, izmantojot rekombinantus mikroorganismus vai izveidotas šūnu līnijas; un
 4.3)
 zāles, kas iegūtas no augiem un dzīvniekiem, kuri nav transgēni;
 5)
 ikvienu no iepriekš minētajās kategorijās ietilpstošu zāļu aktīvās farmakoloģiskās sastāvdaļas; un
 6)
 sterilas zāles, kas pieder pie kādas no iepriekš minētajām kategorijām.
 2.
 Šo lēmumu, kas sastādīts divos eksemplāros, paraksta abi priekšsēdētāji. Šo lēmumu piemēro no dienas, kad saņemts pēdējais no minētajiem parakstiem.
 Parakstīts Tokijā, 2018. gada 17. jūlijā
 Japānas vārdā –
 Daisuke OKABE
 Parakstīts Briselē, 2018. gada 28. jūnijā
 Eiropas Kopienas vārdā –
 Ignacio IRUARRIZAGA
 (1) LRP nozaru pielikumā bioloģiskās zāles ietver zāles, kuras Veselības ministrija, Nodarbinātības ministrija un Labklājības ministrija var nebūt noteikušas par “bioloģiskas izcelsmes zālēm” saskaņā ar Japānas normatīvajiem aktiem, bet kuras ES tiktu uzskatītas par bioloģiskas izcelsmes zālēm.


text:
 Úmrtí
 Hannibal, kartaginský generál (* 247 př. n. l.)
 Hlavy států
 Seleukovská říše – Seleukos IV. Filopatór (187 – 175 př. n. l.)
 Řecko-baktrijské království – Demetrius I. (200 – 180 př. n. l.)
 Parthská říše – Friapatios (185 – 176 př. n. l.)
 Egypt – Ptolemaios V. Epifanés (204 – 180 př. n. l.)
 Bosporská říše – Spartacus V. (200 – 180 př. n. l.)
 Pontus – Farnaces I. (185 – 170 př. n. l.)
 Kappadokie – Ariarathes IV. (220 – 163 př. n. l.)
 Bithýnie – Prusias I. (228 – 182 př. n. l.) » Prusias II. (182 – 149 př. n. l.)
 Pergamon – Eumenés II. (197 – 159 př. n. l.)
 Athény – Hermogenes (183 – 182 př. n. l.) » Timesianax (182 – 181 př. n. l.)
 Makedonie – Filip V. (221 – 179 př. n. l.)
 Epirus – vláda épeiroské ligy (231 – 167 př. n. l.)
 Římská republika – konzulové Cn. Baebius Tamphilus a Lucius Aemilius Paullus Macedonicus (182 př. n. l.)
 Numidie – Masinissa (202 – 148 př. n. l.)
 2. století př. n. l.