type: wikipedia

text:
Shwāk är ett distrikt i Afghanistan. Det ligger i provinsen Paktia, i den östra delen av landet, kilometer söder om huvudstaden Kabul.
 Omgivningarna runt Shwāk är i huvudsak ett öppet busklandskap. Runt Shwāk är det ganska tätbefolkat, med invånare per kvadratkilometer. I trakten råder ett kallt ökenklimat. Årsmedeltemperaturen i trakten är °C. Den varmaste månaden är juli, då medeltemperaturen är °C, och den kallaste är januari, med °C. Genomsnittlig årsnederbörd är millimeter. Den regnigaste månaden är februari, med i genomsnitt mm nederbörd, och den torraste är december, med mm nederbörd.
 Källor
 Indelningar i Paktia (provins)


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 Svarīgs juridisks paziņojums
 |
 22000D0615(10)
 Oficiālais Vēstnesis L 141 , 15/06/2000 Lpp. 0060 - 0061
 EEZ Apvienotās komitejas LēmumsNr. 34/2000(2000. gada 31. marts),ar ko groza EEZ līguma XX pielikumu (Vide)EEZ APVIENOTĀ KOMITEJA,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas zonas līgumu, kas pielāgots ar Protokolu, ar kuru pielāgo Eiropas Ekonomikas zonas līgumu, turpmāk tekstā — "līgums", un jo īpaši tā 98. pantu,tā kā(1) līguma XX pielikums ir grozīts ar EEZ Apvienotās komitejas 1997. gada 4. oktobra Lēmumu Nr. 72/97 [1];(2) līgumā jāiekļauj Komisijas 1994. gada 24. novembra Lēmums 94/774/EK par standarta kravas pavadzīmi, kas minēta Padomes Regulā (EEK) Nr. 259/93 par tādu atkritumu pārvadājumu uzraudzību un kontroli, ko veic Eiropas Kopienas teritorijā un ko ieved Kopienas teritorijā un izved no tās [2];(3) saskaņā ar EEZ Apvienotās komitejas 1997. gada 27. jūnija Lēmumu Nr. 50/97 Lihtenšteinai ir piešķirtas tiesības bīstamajiem atkritumiem, ko apglabā vai reģenerē Šveicē, piemērot Šveices noteikumus par bīstamajiem atkritumiem, kuri ir piemērojami Lihtenšteinā atbilstīgi 1923. gada 29. marta Līgumam par Lihtenšteinas Firstistes iekļaušanu Šveices Muitas savienībā. Lihtenšteina tādēļ bīstamiem atkritumiem, ko apglabā vai reģenerē Šveicē, var izmantot Šveices kravas pavadzīmi,IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.1. pantsEEZ līguma XX pielikumā pēc 32.c punkta (Padomes Regula (EEK) Nr. 259/93) iestarpina šādu punktu:"32.ca 394 D 0774: Komisijas 1994. gada 24. novembra Lēmums 94/774/EK par standarta kravas pavadzīmi, kas minēta Padomes Regulā (EEK) Nr. 259/93 par tādu atkritumu pārvadājumu uzraudzību un kontroli, ko veic Eiropas Kopienas teritorijā un ko ieved Kopienas teritorijā un izved no tās (OV L 310, 3.12.1994., 70. lpp.).Lēmuma noteikumus šā līguma nolūkos lasa ar šādiem pielāgojumiem:"Attiecībā uz bīstamiem atkritumiem, ko apglabā vai reģenerē Šveicē, Lihtenšteina var izmantot Šveices kravas pavadzīmi šim lēmumam pievienotās standarta kravas pavadzīmes vietā.""2. pantsAutentiski ir Komisijas Lēmuma 94/774/EK teksti islandiešu un norvēģu valodā, kas pievienoti attiecīgajai šā lēmuma valodas versijai.3. pantsŠis lēmums stājas spēkā 2000. gada 1. aprīlī, ja EEZ Apvienotajai komitejai ir iesniegti visi paziņojumi saskaņā ar līguma 103. panta 1. punktu [3].4. pantsŠo lēmumu publicē Eiropas Kopienu Oficiālā Vēstneša EEZ iedaļā un EEZ pielikumā.Briselē, 2000. gada 31. martāEEZ Apvienotās komitejas vārdā —priekšsēdētājsF. Barbaso[1] OV L 30., 5.2.1998, 45. lpp.[2] OV L 310., 3.12.1994, 70. lpp.[3] Nav norādītas nekādas konstitucionālās prasības.--------------------------------------------------


type: caselaw

text:
3.6.95 1 SV | Europeiska gemenskapernas officiella tidning Nr C 137/27
 Sökanden hävdar att detta strider mot gemenskapens 6 ) Det muntliga förfarandet hade en felaktig upplägg
 princip om fri rörlighet. ning .
 Hon hävdar vidare att den ovannämnda bestämmelsen i 7) Kommissionen har förlitat sig på bevisning som
 stadgan kränker principen om lika behandling. erhållits i strid med rätten att inte yttra sig för att
 undvika självangivelse eller indirekta erkännan
 Sökanden anser att gemenskapens institutioner, i enlighet den .
 med sin omsorgsplikt gentemot medborgarna, är skyldiga
 att täcka den lucka som förekommer i de aktuella bestäm 8 ) Omformulering av kommissionens ärende och
 melserna i stadgan . slutförande av förfarandena gentemot vissa tyska
 och spanska företag.
 II . Uppenbara felaktigheter i resonemang och slutled
 ning :
 Talan väckt den 28 februari 1995 av Åker a.s . mot Sökanden hävdar att beslutet är baserat på den
 Europeiska gemenskapernas kommission uppfattningen att det föreligger en " enda och fortlö
 ( Mål T-70/95 ) pande överenskommelse " inom den västeuropeiska
 cementindustrin . Denna teori, vars riktighet sökanden
 ( 95/C 137/64 ) bestrider, har lett till att kommissionen begått bedöm
 nings- och tolkningsfel med avseende på sökanden, vad
 (Rättegångsspråk : engelska) beträffar
 Åker a.s ., företrätt av Nicholas Forwood och John Cook 1 ) dess förmodade delaktighet i Cembureauöverens
 kommelsen och
 med delgivningsadress i Luxemburg hos advokatbyrån
 Arendt & Medernach, Boite Postale 39 , L-2010 Luxem
 2 ) dess förmodade delaktighet i European Task
 bourg, har den 28 februari 1995 vid Europeiska gemenska Force .
 pernas förstainstansrätt väckt talan mot Europeiska
 gemenskapernas kommission.
 Sökanden hävdar att det saknas grund för slutsatsen att
 den var skyldig till ett uppträdande vilket skulle kunna
 Sökanden yrkar att förstainstansrätten skall utgöra ett uppsåtligt brott mot artikel 85.1 i EG-
 fördraget.
 — ogiltigförklara kommissionens beslut av den 30 novem
 ber 1994 i dess helhet eller, i andra hand, till den del det III . Avsaknad av domsrätt samt diskriminering:
 berör sökanden,
 1 ) Sökanden vidhåller, givet att det är ett företag
 — upphäva eller, i andra hand, nedsätta de böter som etablerat utanför den Europeiska gemenskapen, att
 utdömts genom artikel 9 och kommissionen var skyldig att i meddelandet om
 anmärkning och i beslutet tydligt framlägga den
 — tilldöma sökanden ersättning för rättegångskostna grund på vilken den gjode gällande domsrätt över
 derna . sökanden . Kommissionens underlåtelse att för
 klara sin ståndpunkt i denna fråga utgör ett brott
 Grunder och huvudargument mot rätten att gå i svaromål och mot artikel 190 i
 EG-fördraget.
 De grunder, på vilka det bestridda beslutets legalitet
 ifrågasätts, kan sammanfattas enligt följande : 2 ) Sökanden hävdar vidare att kommissionen inte
 iakttog sin skyldighet att utöva sin domsrätt på ett
 enhetligt och icke diskriminerande sätt gentemot
 I. Underlåtelse att iaktta väsentliga processuella krav:
 samtliga icke EG-företag som deltog i förfaran
 dena .
 1 ) Underlåtelse att tillhandahålla det fullständiga
 meddelandet om anmärkningar .
 IV. Böter :
 2 ) Underlåtelse att översätta kompletterande hand
 lingar till rättegångspråket. 1 ) Sökanden understryker att kommissionen inte har
 visat att dess uppträdande kan anses vara uppsåt
 3 ) Felaktiga citat från handlingar . ligt eller oaktsamt i enlighet med artikel 15.2 i
 förordning 17/62 .
 4 ) Underlåtelse att ge sökanden tillgång till samtliga
 handlingar i kommissionens akt och till andra 2 ) Sökanden hävdar att kommissionen har underlåtit
 relevana akter . att klargöra den specifika grunden för de böter som
 ålagts sökanden .
 5 ) Underlåtelse att tillhandahålla andra adressaters
 yttranden över meddelandet om anmärkningar .


text:
Джеси Луис Джексън-старши () е американски активист за граждански права и баптистки пастор.
 Кандидатира се за президентската номинация на Демократическата партия през 1984 и 1988 г., а в периода 1991-1997 е „сенатор в сянка“ на Вашингтон, окръг Колумбия.
 Джексън е основател на People United to Save Humanity (PUSH) и National Rainbow Coalition, като и двете са организации с нестопанска цел, които се сливат през 1996 г. Баща е на Джеси Джексън-младши (р. 1965), който се занимава с политика.
 Роден е на 8 октомври 1941 г. в бедно семейство в Грийнвил, Южна Каролина.
 Защитници на граждански права на афроамериканците
 Членове на Демократическата партия (САЩ)
 Американски духовници
 Американски политици
 Афроамериканци
 Баптисти от САЩ
 Родени в Южна Каролина


type: other

text:
+36 62 795 010 / FAX: +36 62 563 406
 6701 Szeged, Pf.: 408
 birosag_munkaugy@szeged-mu.birosag.hu
 dr. Szőllősiné dr. Tóth Zsuzsanna
 dr. Lele Zsófia
 Közigazgatási Munkaügyi iroda:
 hétfő, kedd, szerda, csütörtök 9-11 óráig,
 péntek 8 – 12 óráig, 13 – 14:30 óráig.
 pénteken: 8-12 óráig, 13-15 óráig.
 GPS: X 46.247050 Y 20.168545
 Az M5-ös autópálya, valamint az 5-ös főút (Budapest) irányából érkezők Szeged belvárosába a Dorozsmai úton keresztül jutnak el. A Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság épülete a Dorozsmai út - Kossuth Lajos sugárút – Stefánia - Belvárosi Híd – Székely sor – Temesvári krt. – Fő fasor útvonalon érhető el.
 Az 5-ös főút (Röszke) irányából érkezők az 5-ös főút - Kálvária sugárút – Londoni krt. - Párizsi krt.- Brüsszeli krt. - Római krt. - Bertalan híd - Temesvári krt. - Fő fasor útvonalon közelíthetik meg a Fő fasor 16-20. szám alatti épületet.
 A 47-es főút (Hódmezővásárhely) irányából érkezők a bíróság épületét a 47-es főút - József Attila sugárút – Római krt. - Bertalan híd - Temesvári krt. - Fő fasor útvonalon érhetik el a Fő fasor 16-20. szám alatti épületet.
 Az M43-as autópálya (Makó) irányából érkezők a 47-es főút – Szőregi út – Temesvári krt. - Fő fasor útvonalon haladva juthatnak el a bíróság épületéhez.
 Az 55-ös főút (Mórahalom) irányából érkezők a bíróság épületét az 55-ös főút (Bajai út) - Kálvária sugárút – Londoni krt. - Párizsi krt.- Brüsszeli krt. - Római krt. - Bertalan híd - Temesvári krt. - Fő fasor útvonalon közelíthetik meg a Fő fasor 16-20. szám alatti épületet.
 A személyautóval érkezőknek a Fő fasoron, valamint a környező utcákban is lehetőségük van ingyenes parkolásra, mivel a bíróság épülete a szegedi fizetős parkolási zónákon kívül esik.
 Amennyiben autóbusszal érkezik Szegedre:
 A buszállomás a Mars téren található.
 Innen a 72-es, 72A-s buszokkal lehet a bíróság épületét megközelíteni. A legközelebbi buszmegálló a „Közép fasor” elnevezésű megállóhely.
 A vasútállomástól az 1. számú villamossal 10 perc alatt, vagy gyalogosan 25-30 perc alatt érhető el a belvárosba vezető Boldogasszony sugárút - Aradi vértanúk tere - Kelemen utca - Széchenyi tér - , ahol a fenti 72-es, 72A-s, Erdélyi tér irányába induló buszokra átszállva lehet a bíróság épületét megközelíteni.
 (Menetjegy a villamoson és a buszon is megvásárolható.)
 © 2018 Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság


text:
C 156/26 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 29.6.2002
 signor A. Bordes), avente ad oggetto la domanda di annulla- 1) Il ricorso è manifestamente irricevibile.
 mento della decisione della Commissione 2 luglio 2001,
 C(2001) 1380, che sopprime il contributo finanziario del
 2) Le ricorrenti sono condannate alle spese.
 Fondo europeo di orientamento e di garanzia agricola, sezione
 «Orientamento», in precedenza concesso alla ricorrente, il
 Tribunale (Prima Sezione), composto dai sigg. B. Vesterdorf,
 presidente, N.J. Forwood e H. Legal, giudici, cancelliere: H. Jung, (1) GU C 84 del 6.4.2002.
 ha emesso il 21 marzo 2002 un’ordinanza il cui dispositivo è
 del seguente tenore:
 1) Il ricorso è manifestamente irricevibile.
 2) La ricorrente sopporterà le proprie spese nonché quelle della
 convenuta.
 ORDINANZA DEL PRESIDENTE DEL TRIBUNALE
 DI PRIMO GRADO
 (1) GU C 317 del 10.11.2001.
 18 marzo 2002
 nella causa T-21/02 R, Giuseppe Atzeni e a. contro
 Commissione delle Comunità europee
 ORDINANZA DEL TRIBUNALE DI PRIMO GRADO («Ricorso di annullamento — Decisione della Commissione
 97/612/CE — Aiuti di Stato — Settore agricolo — Termini
 11 marzo 2002 di ricorso — Decadenza — Irricevibilità»)
 nella causa T-3/02: Schlüsselverlag J. S. Moser GmbH e a. (2002/C 156/52)
 contro Commissione delle Comunità europee (1)
 (Lingua processuale: l’italiano)
 («Controllo delle operazioni di concentrazione — Ricorso per
 carenza — Presa di posizione — Irricevibilità manifesta»)
 (2002/C 156/51) Nella causa T-21/02 R, Giuseppe Atzeni, residente in Serdiana
 (Italia), nonché i ricorrenti i cui nomi sono riportati in allegato
 (Lingua processuale: il tedesco) alla presente ordinanza, rappresentati dagli avv.ti G. Dore e
 F. Ciulli, contro Commissione delle Comunità europee (agenti:
 sigg. D. Triantafyllou e V. Di Bucci), avente ad oggetto
 un ricorso diretto, in via principale, all’annullamento della
 decisione della Commissione 16 aprile 1997, 97/612/CE,
 Nella causa T-3/02, Schlüsselverlag J. S. Moser GmbH, con
 relativa ad aiuti concessi dalla Regione Sardegna (Italia) nel
 sede in Innsbruck (Austria), J. Wimmer Medien GmbH & Co.
 settore agricolo (GU L 248, pag. 27), e, in subordine, all’annul-
 KG, con sede in Linz (Austria), Styria Medien AG, con sede in
 lamento parziale di tale decisione nella parte in cui prevede la
 Graz (Austria), Zeitungs- und Verlags-Gesellschaft mbH, con
 restituzione degli aiuti corrisposti, il presidente del Tribunale
 sede in Bregenz (Austria), Eugen Russ Vorarlberger Zei-
 di primo grado (Quinta Sezione ampliata), composto dai
 tungsverlag und Druckerei GmbH, con sede in Schwarzach
 sigg. J.D. Cooke, presidente, R. Garcia-Valdecasas, dalla sig.ra
 (Austria), «Die Presse» Verlags-Gesellschaft mbH, con sede in
 P. Lindh, e dai sigg. N.J. Forwood e H. Legal, giudici, cancelliere:
 Vienna (Austria), «Salzburger Nachrichten» Verlags-Gesell-
 H. Jung, ha emesso, il 18 marzo 2002, un’ordinanza il cui
 schaft mbH & Co. KG, con sede in Salisburgo (Austria),
 dispositivo è del seguente tenore:
 rappresentate dall’avv. M. Krüger, del foro di Linz, contro
 Commissione delle Comunità europee (agente: sig. K. Wied-
 ner), avente ad oggetto un ricorso diretto a far constatare 1) Il ricorso è irricevibile.
 l’inerzia della Commissione, in quanto quest’ultima si sarebbe
 illegittimamente astenuta dall’adottare una decisione in merito
 alla compatibilità di un’operazione di concentrazione con il 2) Non vi è luogo a statuire sulla domanda di intervento del
 mercato comune, il Tribunale (Terza Sezione), composto dai Consiglio.
 sigg. M. Jaeger, presidente, K. Lenaerts e J. Azizi, giudici,
 cancelliere: H. Jung, ha emesso l’11 marzo 2002 un’ordinanza
 il cui dispositivo è del seguente tenore:


text:
AB0-süsteem on veregruppide jaotamise süsteem, milles võetakse aluseks erütrotsüütide pinnal leiduvad aglutinogeenid A, B ja nende puudumine. A-veregrupi esindajatel on aglutinogeen A, B-grupi korral aglutinogeen B, AB- grupiga inimestel aglutinogeenid A ja B ning 0-grupi esindajatel mitte ühtegi.
 1. eluaasta jooksul tekivad inimestel vereseerumisse aglutiinid nende antigeenide vastu, mis erütrotsüütide pinnalt puuduvad. A-grupi korral on aglutiin A, B-grupi omanikel aglutiin B, AB-grupiga indiviididel mitte ühtegi ja 0-grupiga inimestel nii aglutiin A kui B.
 Veregrupi omaduste pärilikkus
 Oma veregrupi pärivad lapsed vanematelt. AB0 – süsteemis eksisteerivad 6 genotüüpi ja 4 fenotüüpi. Veregrupi omadused A ja B on dominantsed, mistõttu 0-grupi veri saab olla vaid homosügootsuse korral. AB-grupi korral on tegemist kodominantsusega.
 A-grupi esindajate genotüübid on: AA ja A0;
 B-grupi esindajate genotüübid on: BB, B0;
 0-grupi esindajate genotüüp on: 00;
 AB-grupi esindajate genotüüp on: AB.
 Füsioloogia


text:
9C_37/2007 09.01.2008
 9C_37/2007
 recours contre le jugement du Tribunal cantonal des assurances du canton du Valais du 26 janvier 2007.
 G.________, né en 1945, travaillait depuis 1986 en qualité de maçon indépendant. Souffrant notamment d'un état anxio-dépressif, de douleurs abdominales récidivantes et de lombalgies, il a déposé, le 26 février 2004, une demande de prestations de l'assurance-invalidité. En sus de l'importante documentation médicale remise par l'assuré, l'Office cantonal AI du Valais (ci-après: l'office AI) a, dans le cadre de l'instruction de la cause, recueilli les avis des médecins traitants, les docteurs A.________ (rapport du 22 mai 2004) et B.________ (rapport du 4 octobre 2004). Au regard de la complexité de la situation médicale, l'office AI a confié la réalisation d'une expertise pluridisciplinaire - rhumatologique, pneumologique et psychiatrique - à la Clinique X.________. Dans leur rapport du 10 octobre 2005, les experts D.________ et W.________ ont retenu que l'assuré présentait un syndrome lombo-vertébral chronique sans signe radiculaire irritatif ou déficitaire dans un contexte de troubles dégénératifs multi-étagés, des troubles statiques et dégénératifs modérés, un syndrome obstructif chronique de degré moyen réversible sous Salbutamol compatible avec un asthme, des troubles de l'anxiété, des troubles hypocondriaques ainsi que des troubles de la personnalité avec des traits de sensitivité, dépendance et impulsivité. La capacité résiduelle de travail s'élevait à 25 % dans une activité lucrative adaptée évitant les positions statiques debout prolongées, le port de charges, les travaux lourds et la marche. Se fondant sur ces conclusions, l'office AI a, par décision du 15 décembre 2005, confirmée sur opposition le 27 avril 2006, mis l'assuré au bénéfice d'une demi-rente d'invalidité à compter du 1er janvier 2004.
 Par jugement du 26 janvier 2007, le Tribunal cantonal des assurances du canton du Valais a rejeté le recours formé par l'assuré contre la décision sur opposition du 27 avril 2006.
 G.________ interjette un recours en matière de droit public contre ce jugement dont il demande l'annulation. Sous suite de frais et dépens, il conclut au renvoi de la cause au Tribunal cantonal des assurances pour nouveau jugement au sens des considérants. Il a sollicité en outre l'octroi de l'assistance judiciaire pour la procédure fédérale.
 Par décision du 22 mai 2007, la IIe Cour de droit social du Tribunal fédéral a rejeté la demande d'assistance judiciaire, motif pris que le recours apparaissait voué à l'échec, et requis le versement d'une avance de frais dont G.________ s'est acquitté.
 1.1 Le recours en matière de droit public (art. 88 ss LTF) peut être formé pour violation du droit selon les art. 95 et sv. LTF. Le Tribunal fédéral applique le droit d'office (art. 106 al. 1 LTF). Il n'est donc limité ni par les arguments soulevés dans le recours ni par la motivation retenue par l'autorité précédente; il peut admettre un recours pour un autre motif que ceux qui ont été invoqués et il peut rejeter un recours en adoptant une argumentation différente de celle de l'autorité précédente (cf. ATF 130 III 136 consid. 1.4 p. 140). Toutefois, eu égard à l'exigence de motivation contenue à l'art. 42 al. 1 et 2 LTF - sanctionnée par l'irrecevabilité des recours dont la motivation est manifestement insuffisante (art. 108 al. 1 let. b LTF) -, le Tribunal fédéral n'examine en principe que les griefs invoqués, pour autant que les vices juridiques ne soient pas manifestes; il n'est pas tenu de traiter, comme le ferait une autorité de première instance, toutes les questions juridiques qui se posent, lorsque celles-ci ne sont pas ou plus discutées devant lui. Le principe d'allégation vaut plus particulièrement s'agissant de la violation des droits fondamentaux ainsi que des dispositions du droit cantonal ou intercantonal. Le Tribunal fédéral n'examine en effet de tels griefs que s'ils ont été invoqués et motivés par le recourant, conformément à l'art. 106 al. 2 LTF, c'est-à-dire s'ils ont été expressément soulevés et exposés de façon claire et détaillée dans le mémoire du recours en matière de droit public (cf. ATF 133 IV 286 consid. 1.4 p. 287, 133 III 393 consid. 6 p. 397, 130 I 26 consid. 2.1 p. 31).
 1.2 Le Tribunal fédéral statue sur la base des faits établis par l'autorité précédente (art. 105 al. 1 LTF). Il peut cependant rectifier ou compléter d'office les constatations de l'autorité précédente si les faits ont été établis de façon manifestement inexacte ou en violation du droit au sens de l'art. 95 LTF (art. 105 al. 2 LTF). Le recourant qui entend s'écarter des constatations de l'autorité précédente doit expliquer de manière circonstanciée en quoi les conditions d'une exception prévue par l'art. 105 al. 2 LTF seraient réalisées; sinon, il n'est pas possible de tenir compte d'un état de fait qui diverge de celui contenu dans la décision attaquée (ATF 133 II 249 consid. 1.4.3 p. 254; 133 IV 150 consid. 1.3 p. 152).
 1.3 En ce qui concerne l'évaluation de l'invalidité, les principes relatifs au pouvoir d'examen développés dans l'ATF 132 V 393 (en relation avec l'art. 132 OJ dans sa version en vigueur du 1er juillet au 31 décembre 2006) continuent à s'appliquer pour distinguer les constatations de fait de l'autorité précédente (qui lient en principe le Tribunal fédéral) de l'application qu'elle fait du droit (question qui peut être examinée librement en instance fédérale). Conformément à ces principes, les constatations de l'autorité cantonale de recours sur l'atteinte à la santé, la capacité de travail de l'assuré et l'exigibilité relèvent d'une question de fait et ne peuvent être contrôlées que sous un angle restreint (ATF 132 V 393 consid. 3.2 p. 398). Les règles légales et jurisprudentielles sur la manière d'effectuer la comparaison des revenus relèvent de questions de droit. Sous cet angle, la constatation des deux revenus hypothétiques à comparer est une question de fait, dans la mesure où elle repose sur une appréciation concrète des preuves; il s'agit en revanche d'une question de droit dans la mesure où elle se fonde sur l'expérience générale de la vie. Ainsi, relèvent du droit les questions de savoir si les salaires statistiques de l'ESS sont applicables, quel tableau statistique est déterminant et s'il y a lieu de procéder à un abattement en raison de circonstances particulières (liées au handicap de la personne ou d'autres facteurs). L'application des chiffres contenus dans les tableaux déterminants de l'ESS est une question de fait. L'étendue de l'abattement (justifié dans un cas concret) constitue une question typique relevant du pouvoir d'appréciation, qui est soumise à l'examen du juge de dernière instance uniquement si la juridiction cantonale a exercé celui-ci de manière contraire au droit, soit a commis un excès de pouvoir positif (Ermessensüberschreitung) ou négatif (Ermessensunterschreitung) de son pouvoir d'appréciation (ATF 132 V 393 consid. 3.3 p. 399).
 3.1 Se fondant sur les conclusions ressortant de l'expertise pluridisciplinaire réalisée par la Clinique X.________, les premiers juges ont constaté que le recourant disposait d'une capacité résiduelle de travail de 25 % dans toute activité adaptée à ses problèmes de santé. La comparaison d'un revenu d'invalide de 12'167 fr. 40, calculé sur la base des données statistiques résultant de l'Enquête suisse sur la structure des salaires (ESS) éditées par l'Office fédéral de la statistique, avec un revenu sans invalidité de 27'450 fr., correspondant au montant que le recourant aurait pu obtenir s'il avait maintenu son activité de maçon indépendant, aboutissait à un degré d'invalidité de 56 %, taux donnant droit à une demi-rente d'invalidité.
 3.2 Les griefs invoqués par le recourant ne sont pas de nature à remettre en cause le bien-fondé du jugement entrepris.
 3.2.1 En tant que le recourant se borne à soutenir que sa capacité résiduelle de travail ne dépasserait pas 15 % - sans plus amples explications -, il ne démontre pas en quoi la constatation des faits opérée par la juridiction cantonale serait manifestement inexacte ou incomplète sur ce point.
 3.2.2 En ce qui concerne la comparaison des revenus, le recourant conteste - de manière confuse et difficilement compréhensible - le fait que les premiers juges puissent arrêter le revenu d'invalide sur la base de données statistiques salariales, alors même que le revenu qu'il touchait avant l'apparition de ses problèmes de santé était, en comparaison, particulièrement modeste. Cela étant, les premiers juges - aux considérants desquels on peut renvoyer - n'ont pas violé le droit fédéral en considérant qu'en l'absence d'un revenu effectivement réalisé, le revenu que le recourant pouvait obtenir en exerçant l'activité qu'on pouvait raisonnablement exiger de lui devait être évalué sur la base des données statistiques résultant de l'Enquête suisse sur la structure des salaires (ATF 126 V 75 consid. 3b/bb et les références p. 76). S'il est exact que le revenu d'invalide raisonnablement exigible du recourant se révèle supérieur - pour un taux d'activité identique - au revenu perçu avant la survenance de l'invalidité, cette circonstance n'autorise pas encore à s'écarter du salaire d'invalide ainsi déterminé. En réalité, le taux d'invalidité de 56 % - qui peut, certes, paraître faible au regard de la capacité résiduelle de travail - résulte du revenu particulièrement modeste retenu au titre de revenu sans invalidité. A défaut de critiques motivées à l'encontre de ce montant, il n'y a toutefois pas lieu d'en examiner le bien-fondé. Le degré d'invalidité auquel sont parvenus les premiers juges ne peut, par conséquent, qu'être confirmé.


text:
Sallan lukupäiväkirja: Kritiikin Päivän antia
 Löydä, osta ja lue parhaat kirjat. Yhdessä ystäviesi kanssa:
 Lue kirjoja joista puhutaan:
 Parempaa journalismia:
 Kritiikin Päivän antia
 Bill Willingham - Mark Buckingham: Fables 7: Arabi...
 Kuuntele Radion Lukupiirin Corto Maltese -keskuste...
 Kritiikin Päivä 2011 -tapahtuma lauantaina 26.11.
 Bill Willingham - Mark Buckingham - David Hahn - S...
 Blogistanian Finlandia 2011
 Mike Carey - Peter Gross: The Unwritten vol. 4 - L...
 Fabien Nury - Sylvain Vallée: Olipa kerran Ranskas...
 Bill Willingham - Mark Buckingham - Steve Leialoha...
 Kirjan hankintatapa
 Arvostelukappale (138)
 Divariostos (49)
 Kirjasto (232)
 Lainattu muualta (7)
 Luettu muualla (12)
 Löydetty (1)
 Maksuton e-kirja (13)
 Ostos kirjakaupasta tai kirjatapahtumasta (44)
 Ostos muualta (7)
 Ostos verkkokirjakaupasta (52)
 Pieni esikoiskirjakerho (9)
 Saatu lahjaksi (16)
 Mikä kiinnostaa?
 1700-luku (8)
 1800-luku (44)
 Aasia (9)
 Antiikki (10)
 Bloggaus (38)
 Blogistanian parhaat (24)
 E-kirja (42)
 Ensimmäinen maailmansota (12)
 Helsinki (78)
 Iso-Britannia (78)
 Itä-Suomi (35)
 Juutalaisuus (11)
 Keltainen kirjasto (9)
 Keskiaika (12)
 Kirjastoesittely (6)
 Kirjatapahtumat (32)
 Kuukausikooste (31)
 Latinalainen Amerikka (10)
 Laululyriikka (1)
 Lukupiiri (29)
 Länsi-Suomi (38)
 Otavan kirjasto (6)
 Plagiointi (9)
 Pohjois-Amerikka (103)
 Pohjois-Suomi (29)
 Pohjoismaat (26)
 Ranska (21)
 Runot (22)
 Ruokakirjat (7)
 Saksankielinen Eurooppa (10)
 Sarjakuvat (119)
 Tietokirjat (29)
 Toinen maailmansota (39)
 Uusimaa (7)
 Venäjä (24)
 Viro (8)
 Yhdysvaltain Syvä Etelä (9)
 Yleistä kirja-asiaa (39)
 Äänikirjat (27)
 Bloggaajat suosittelevat
 Blogistanian Globalia 2013
 Blogistanian Kuopus 2013
 Blogistanian Finlandia 2012
 Blogistanian Globalia 2012
 Blogistanian Kuopus 2012
 Blogistanian Globalia 2011
 Eilen Tieteiden talolla vietettiin Kritiikin Päivää. Teemana oli media- ja kustannusalan murros. Tilaisuudessa oli viehättävä miljöö, hyvät ruoka- ja kahvitarjoilut ja mielenkiintoiset esiintyjät. Esiintyjistä minulla ei valitettavasti ole kuvaa, en kehdannut alkaa eturivistä kameralla zoomailemaan, mutta tässä näyte Tieteiden talon kauniista arkkitehtuurista. Komea reliefi on ala-aulassa, sitä voi ihailla jos haluaa vaikka käydä Tieteiden talon kahvilassa.
 Tilaisuuden juonsi SARV:n vuoden 2011 puheenjohtaja Siskotuulikki Toijonen. Ensimmäisen puheenvuoron käytti Leena Majander, WSOY:n tuore varatoimitusjohtaja ja kustantaja .
 Sormella tökkijät lukemaan
 Aivan ensimmäiseksi Majander muistutti, että on harmillista, että median yhteydenotot koskevat liian usein kirja-alan pintakuohuja, ei lukemista ja kirjoittamista. Toimittajat kyselevät rikkaiden kirjailijoiden tienesteistä tai siitä, kuka on tapellut kenenkin kanssa. Majander vastaisi paljon mieluummin lukemista koskeviin kysymyksiin.
 Majander analysoi, mitä asioita löytyy kirja-alan murroksen takaa ja nosti ensimmäisenä esiin teknologian muutokset. Kyse on muustakin kuin lukulaitteista: tekniikan kehittyminen vaikuttaa myös kirjan valmistamiseen, varastointiin, logistiikkaan, median sisällöntuotantoon... Samaan aikaan on menossa kirja-alan sukupolvenvaihdos: kun suuret ikäluokat eläköityvät, olisi tärkeä saada hiljainen tieto periytymään.
 Toinen tekijä on rahan ja talouden merkityksen nousu. Tämäkin näkyy koko yhteiskunnassa. Kirja-alallakin on ryhdytty tarkastelemaan asioita talouden kannalta ja yritetään tehdä päätöksiä puhtaasti faktojen pohjalta. Mutta kustantajan tärkein kumppani on kirjailija tai kuvittaja, luovaa työtä tekevä ihminen, jonka työ ei yleensä perustu talousanalyyseihin. Kaikkea ei voi "ammattimaisella sopimisella" ratkaista, se ei riitä hyvän luovan työn tekemiseen.
 Lukemiseen käytettävä aika huolestutti Majanderia. Hän pohti suomalaisen arjen ajankäytön muutoksia ja mietti, minkä verran ihmisillä on nykyään aikaa keskittyä ja rauhoittua lukemaan, kun erilaiset teknologiset välineet vievät vapaa-ajasta ison osan. Hän kuvasi, kuinka jo rattaissa istuvat pikkulapset tökkivät sormellaan erilaisia laitteita ja mietti, oppivatko he edes käyttämään kirjaa, kääntämään sivuja. Kuulemma moni haaveilee, että "sitten joulunpyhinä minä luen", mutta ei suomalainen kustannusala elä "joululukijoiden" varassa, lukemisen pitäisi olla ympärivuotista.
 Kuluttajien silmissä raja korkeakulttuurin ja populäärikulttuurin välillä on hälventynyt. Majander haastoi yleisön pohtimaan, kuinka suvaitsevaista kulttuuriväki onkaan: hyväksyvätkö kulttuurityöntekijät näiden rajojen katoamisen, vai onko kulttuurieliitillä vieläkin tarvetta heristellä sormea vääriä valintoja tekevälle kansalle? Majander muistutti, että pakkopulla ei maistu kenellekään, on kulttuurin työntekijöiden tehtävä saada lukemisesta houkuttelevaa.
 Kustantajan tehtävän Majander määritteli osuvasti: kustantamon työtä on saada kirja kirjailijan työpöydältä lukijan yöpöydälle. Pelkkä lupaus julkaista kirja ei hänen mukaansa nykyään riitä, sillä kuka tahansa voi julkaista nykyään ihan itse mitä vaan. (Ks. Kirsin kirjanurkan keskustelu omakustanteista.) Kustantamon tehtävä on saada kirja lukijoiden käsiin.
 Ei kaikki ollut ennen paremmin
 Seuraavaksi puhui Touko Siltala, Kustannusosakeyhtiö Siltalan kustantaja ja entinen WSOY:n kirjallinen johtaja vuosilta 2000-2008. Aivan aluksi hän pääsi letkauttamaan, että olipa ihana kuulla Leenan ylistävän WSOY:ta - onhan Leena Majander ollut pitkän linjan otavalainen...
 Siltala aloitti anekdootilla vuodelta 2000. Hän oli ollut kirjailijoiden kanssa matkalla Pohjois-Suomessa, ja eräs kirjailija oli intoillut Stephen Kingin netissä julkaisemasta tarinasta, joka oli innostanut suuren määrän lukijoita lataamaan tarinan ja myös maksamaan siitä netissä. Kyseessä lienee vuonna 2000 aloitettu jatkokertomus The Plant. "Touko, sinua ei enää ole, kustantamoa ei enää ole", oli kirjailija sanonut. Haaveissa lienee välkkynyt aika, jolloin kirjan tekemisestä ei tarvitsisi maksaa "turhille välikäsille". Tähän teemaan Touko Siltala palasi puheenvuorossa usein.
 Erittäin mielenkiintoinen oli Siltalan analyysi kolmen sukupolven kirjailijoista. Hän otti ensimmäiseksi esimerkiksi Mika Waltarin. Kustantajalla ja kirjailijalla oli "hyväntahtoisen mesenaatin ja nöyrän taiteilijan suhde" - Waltari oli uskollinen kustantajalleen ja perääntyi konfliktitilanteissa. Siltala esitti mielenkiintoisen näkökulman: ennen kirjailijoiden toimeentulomahdollisuudet olivat paljon rajatummat kuin nykyään, joten riippuvuus kustantamosta oli suurempi.
 Toinen esimerkki oli Arto Paasilinna. Hänen tunnuslauseensa oli kuulemma tämä: "Kirjailija ja kustantaja istuvat aina eri puolilla pöytää." Paasilinna ei kaihtanut konfliktia eikä vetäytynyt riidoista, vaan piti oikeuksistaan kiinni ja tarvittaessa myös iski takaisin. Erään erimielisyyden seurauksena Paasilinnan elämäkerran julkaisu meni WSOY:lta Otavalle. Tästä mainitaan myös Lentojätkä-nimisen elämäkerran Hesari-arviossa. Siltala muisteli Paasilinnan sanoneen: "Jos tankki on ajettu asemiin, sillä on ammuttava." Kirjailijan ja kustantamon suhteen muuttumisen yleisenä taustana Siltala näki 1970-luvun poliittisen ilmapiirin, Kirjailijaliittokin alkoi toimia ammattiliiton tavoin.
 Kolmas esimerkki oli Sofi Oksanen. Siltalan mukaan "mesenaattisuhde" on 2000-luvulla käytännöllisesti katsoen jo kadonnut kustannusalalta. Koska kirjailijoiden riippuvuus kustantamoista on vähentynyt muiden toimeentulomahdollisuuksien vuoksi, tehdään kaunokirjallisuuden kustantamistakin eräänlaisena projektityönä: haetaan eri kirjoille sopiva kustantaja. Nousussa on myös yksilöllisten sopimusten tekeminen ja yksilöllisen kustannustoimittajasuhteen tarjoaminen.
 Siltala nosti esille myös kirjailijoiden perustamat kustantamot. Dekkaristit perustivat osuuskuntakustantamo Crime Timen ja Sofi Oksanen perusti Silberfeldtin. (En löytänyt kummankaan kotisivuja, ehkä niitä ei ole?) Siltala sanoi seuraavansa mielenkiinnolla tilannetta, mutta kysyi, mahtaako kustantaminen olla kirjailijalle paras mahdollinen sivuammatti. Kuulemma painotalojen tarjousten vertailu ei niin kovin hohdokasta ole. Lisäksi Siltala kyseenalaisti voimakkaasti Crime Timesta julkisuudessa esitetyt talousluvut ja arveli, etteivät Crime Timen tuotot aivan niin hyviä ole kuin on annettu ymmärtää.
 Ylipäätään Siltala näki kustannusalan murroksen tärkeimpänä taustatekijänä kirjojen myynnin laskun. Vuoteen 2000 asti kirjojen myynti kasvoi, sitten se tasaantui ja vuonna 2006 alkoi laskea, vuonna 2009 oli iso notkahdus alaspäin. Yritin etsiä tähän liittyen tilastotietoa kirjojen myynnistä, mutta en valitettavasti ihan tuoreita lukuja löytänyt. Tuoreimmasta päästä oli Suomen Kustannusyhdistys ry:n julkaisema neljäs Suomi lukee - tutkimus vuodelta 2008. Tutkimustulokset voi lukea pdf-muodossa. Siinä esitetään päinvastainen väite: "Kirjoja ostaneiden määrä on siis 2000-luvulla kasvanut merkittävästi." No, tutustukaa asiaan ja esittäkää näkemyksenne.
 Lopuksi Siltala puhui kriitikon roolin muutoksesta. Hän hämmästeli suomalaisen lehdistön trendiä julkaista parintuhannen merkin kritiikkejä ja ihmetteli, mistä tämä päätös on oikein kummunnut. Hän kaipasi lehtiin pitkiä kritiikkejä takaisin. Siltala sanoi lukevansa ihan mielellään myös hyviä blogitekstejä, mutta koska työpäivät kuluvat koneen ääressä, haluaisi hän lukea painettuja laatukritiikkejä. Hyvänä esimerkkinä hän nosti esille saksalaisen Frankfurter Allgemeine -lehden, jossa edelleen julkaistaan vaikka kuinka pitkiä arvioita. Lehden kotisivujen perusteella näin todella on.
 Miksi lukea lehtiä, jos ne julkaisevat eilisen päivän nettiuutisia?
 Kolmas puhuja oli Ville Hytönen, Savukeidas Kustannuksen kirjallinen johtaja ja kirjailija. Hän lähestyi sanomalehtiä aika eri näkökulmasta. "Olen hyvin väsynyt lukemaan päivälehtien kulttuurisivuja", hän sanoi. Syynä se, että niissä julkaistaan liikaa sellaista materiaalia, jonka hän on jo ehtinyt lukea netistä edellisenä päivänä. Mitä uutisia ne sellaiset ovat? Hän kritisoi myös sitä, että kirjallisuuden lieveilmiöt saavat liikaa tilaa, esimerkiksi kirjailijoiden kustantamovaihdokset. "Kustantamisjulkisuus ei paljon eroa tosi-tv-julkisuudesta", hän täräytti.
 Kritiikiltä hän kaipasi uudistumista. Hyvä kritiikki voisi lähestyä esseistiikkaa. Hytönen ehdotti uutta termiä: puhutaan kritiikin sijaan resensiosta. (Tai "rekensiosta", kertokaapa minulle kuinka latinan sana recensio pitäisikään ääntää.) Hytönen kritisoi samojen latteuksien kierrätystä kritiikeissä: milloin puhutaan sujuvasta esikoisromaanista, milloin "uudesta Tervosta". Mutta hän myös muistutti, ettei kritiikin tarvitse olla kustantamon mainospuhetta eikä lukijan palvelemista, vaan kritiikillä on itseisarvo.
 "Sanomalehtien bisnes on ilmoitusmyynti, ei uutisointi"
 Kaikki puheenvuorot olivat erittäin mielenkiintoisia, mutta silti "toipuvan toimittajan" Johanna Vehkoon puheenvuoro oli todellinen loppuhuipennus. Hän on kirjoittanut erittäin mielenkiintoiselta vaikuttavan kirjan Painokoneet seis! - Kertomuksia uuden journalismin ajasta. Vaikuttaa ehdottomasti lukemisen arvoiselta!
 Vehkoo analysoi sanomalehden historiaa ja muistutti, että Internetiä on turha syyttää sanomalehden kriisistä. Lehtien ongelma on se, että toimittajan työ on niin helposti korvattavissa. Tiedonjakelun niukkuus on muuttunut yltäkylläisyydeksi. Jos joku on kiinnostunut vaikkapa Afganistanin sodasta, miksi hän lukisi maakuntalehden juttuja aiheesta, jos voi hakea netistä maailman suurimpien mediatalojen juttuja tai etsiä tavallisten ihmisten julkaisemia valokuvia, blogitekstejä tai muuta materiaalia aiheesta? Vehkoo huomautti tylysti mutta osuvasti, että ainoastaan pääkirjoitus ja kuolinilmoitukset ovat sellaista sanomalehden sisältöä, jolle ei löydy juuri nyt korvaajaa.
 Uudeksi toimintatavaksi Vehkoo suosittelee erikoistumista. Mikäli sanomalehdet haluavat menestyä, niiden kannattaa erikoistua. Toimittajien palkkaamisessa tärkeintä olisi, että toimittajalla on jonkin alan erikoisosaamista, ja hän voisi keskittyä tekemään todella hyviä juttuja tähän erikoisalaan liittyen.
 Vehkoo muistutti myös, että ei lehtien bisnes ole uutisointi vaan lehdet ovat eläneet ilmoitusmyynnillä. Lehti on ollut kätevä "nippu", jossa saa samassa paketissa tietoa eri asioista, ja se on ollut hyvä kohde mainostajille. Kieltämättä Vehkoon puheenvuoro herätti kaikenlaisia ajatuksia - muistammehan esimerkiksi keskustelun siitä, voiko pohjoissuomalainen Kaleva kirjoittaa avoimesti lestadiolaisliikkeessä esiintyvistä ongelmista, vai onko lestadiolaisten tilaajien ja mainostilan ostajien boikottimahti niin suuri, että lehden on parempi vaieta ei-toivotuista aiheista.
 Omia havaintoja
 Tilaisuus oli kokonaisuutena erittäin kiinnostava, mutta jotkut yksittäiset asiat herättivät minussa ärsytystä. Olen viime aikoina ehtinyt istua useissa sosiaalista mediaa tai verkkopalveluja käsittelevissä tilaisuuksissa, ja olen erittäin kyllästynyt erääseen vakiokommenttiin, joka kuultiin myös Kritiikin Päivässä. Aina joku minua vain 10-15 vuotta vanhempi ihminen nousee pystyy ja ilmoittaa: "Minulla on teini-ikäisiä lapsia ja siellä ne päivät pitkät vain näpyttelevät niitä laitteitaan!" Sitten muut nyökyttelevät että juu-u, sellaisia ne lapset ovat. Tässä minäkin, neljättäkymmenettä käyvä naisihminen, näpyttelen laitteitani silmät kiiluen, eikä tunnu missään. Minusta on typerää ja aika vastuutontakin "ulkoistaa" teknologian kehitys lasten ja nuorten harteille. Kyllä täällä verkossa on kaikenikäisiä aktiivisia keskustelijoita ja sisällöntuottajia, eikä mikään estäisi näitä teini-ikäisten vanhempiakaan tutustumasta verkkosisältöön ja -teknologiaan.
 Muutenkin tuntui, että tilaisuudessa oli paikoin eräänlainen henkinen muuri, joka erotti meidät verkon käyttäjät verkkoa vierastavista. Eräskin yleisön edustaja, joka kertoi toimineensa joskus Lapin yliopistossa media-alan professorina, kommentoi esityksiä näin: "Kai te tiedätte että Hesaria ei kohta kukaan enää lue, kun kaikki vaan lukevat niitä blogeja." No ei se nyt ihan näinkään ole. Toinen yleisön edustaja kommentoi Vehkoon kirjaa: "Tutkimuksesi on hyvä, mutta keskittyi liikaa materialistisiin asioihin. Lehtien ideologia on porvarin sielunelämä!"
 Tietotekniikan syyttäminen lukemisen vähentämisestä taas oli ristiriidassa sen kanssa, että eräs kysyjä ihmetteli, ovatko kirjat nykyään paksumpia kuin ennen. Johanna Vehkoo kertoi tutkineensa asiaa ja vahvisti, että keskimäärin kirjojen sivumäärät todella ovat kasvaneet. Kustantamojen edustajat arvelivat, että syynä kirjojen sivumäärän kasvuun on Wordin käyttö - tekstinkäsittelyohjelmalla on helpompi tuottaa enemmän tekstiä kuin kirjoituskoneella.
 Ja itse henkilökohtaisesti olen havainnut, että Internetin käyttö on lisännyt ja vahvistanut lukuharrastustani, kiitos kirjablogimaailman. Vaan eipä tätä yksityistä kokemusta toki passaa yleistää liian laajalle.
 Lisäksi tilaisuus alkoi myöhässä, eteni myöhässä ja loppui puoli tuntia myöhemmin kuin oli ilmoitettu. No enpä minä siellä jäniksen selässä ollut, mutta kun nykyään saa tai joutuu osallistumaan todella moniin aikataulutettuihin tilaisuuksiin, niin järjestäjän pisteet ropisevat silmissäni heti, jos aikataulut venyvät. Aikataulujen asettaminen ja niiden noudattaminen on ammattitaitoa, aikataulujen pettäminen on huonoa organisointia.
 Tilaisuuden hinta-laatusuhde oli kuitenkin erinomainen, tilaisuuteenhan oli vapaa pääsy. Seuratkaa SARV:n sivuja ensi syksynä, varmaankin Kritiikin Päivä järjestetään myös ensi vuonna.
 Salla Brunou 27.11.11
 Tunnisteet: Kirjatapahtumat
 Erja 27.11.11
 Kiitos raportista, Salla! Varasin tuon Vehkoon kirjan heti.
 Kirsi Hietanen 27.11.11
 Kiitos perinpohjaisesta raportista! Eipä haitannut, vaikkei itse paikalle päässytkään!
 Minua on jo pitkään ärsyttänyt tuo juoksuhautoihin asettuminen rintamalinjalla verkon käyttäjät - verkon vastustajat. Mediatutkimusta pikkuisen opiskelleena ja mediaa opettavana ihmisenä ajattelen pitkälti samoin kuin sinä: verkko ei itsessään ole paha, ja sitä voisivat hyödyntää ja käyttää kaikki, myös me teini-ikäisten vanhemmat. Haittoja on, ei voi kieltää (lukekaa vaikka tämän päivän paperi-Hesarista, kuten minä).Mutta on etujakin, ja minusta edut ovat kuitenkin haittoja suuremmat.
 Hanna 27.11.11
 Kiitos tästä perinpohjaisesta esittelystä. Tyydyn vain sitten omassa blogissani linkittämään, sillä kirjoitit niin hyvin päivän tapahtumat ylös.
 Lukutoukka 27.11.11
 Kiitos Salla siitä, että jaksat välittää uutisia ja tunnelmia kiinnostavista kirja-alan tapahtumista meillekin, jotka emme asu pääkaupunkiseudulla. <3
 Maria/Sinisen linnan kirjasto 27.11.11
 Minäkin kiitän perinpohjaisesta ja monipuolisesta raportista! Olen suunnitellut lukevani tuon Vehkoon kirjan, ja nyt sekin palasi mieleeni. Oli mukava tavata torstaina!
 Jokke 27.11.11
 Hyvä postaus.
 Olen itse löytänyt ajan kirjojen lukemiseen vähentämällä tv:n katselua.
 Verkko on hyvä väline ja mahdollistaa mukavat kirjablogit, ja googlaan vanhat kirjat joko Gutenbergistä tai ostan huuto.netistä, suosittelen :)
 Magdalena Hai 27.11.11
 Kiinostavaa luettavaa! Olen täysin samaa mieltä rintamalinjoista. Se on vähän niin kuin mummon markan takaisin haikailua. Maailma on jo siirtynyt eteenpäin, ja verkossa ovat paitsi lapset, nuoret ja nuoret aikuiset, myös mummot ja papat! Kuolen aina vähän sisälläpäin, kun kuulen aikuisten ihmisten puhuvan tietokoneiden kanssa säätämisestä kuin se olisi jotain täysin käsittämätöntä (ja siksi tietenkin vähän triviaalia) avaruusteknologiaa. :)
 Nykyajan lapset oppivat käyttämään tietokonetta ennen kuin oppivat lukemaan, mutta miksi se olisi paha asia? Minusta se on suorastaan kadehdittavaa. Tietokoneajan lapsille e-kirja voi hyvinkin olla luontevampi tapa lukea proosaa, eivätkä he kaipaa sitä kuuluisaa paperin tuoksua tai "kokonaisvaltaista lukukokemusta", mistä me fossiilit jaksetaan jäpistä. Itsekin harrastan runsaasti tätä sormella tökkivää lukemista, enkä ole kokenut sen vähentävän lukunautintoani yhtään!
 Recensio äännetään "reekensioo". Tästäkin on tosin kaksi koulukuntaa, jotkut ääntävät c:n s:nä. :)
 Jenni 27.11.11
 Kiitos todella kiinnostavasta ja perusteellisesta yhteenvedosta! Nostan tämän juttusi palstan sivupalkkiin Twitterillä, on niin hyvä ja tärkeä kirjoitus.
 Tuima 27.11.11
 Kiitos, Salla! Erinomainen juttu ja paljon ajatuksia herättävä.
 Jaakko 27.11.11
 Kiitos hienosta raportista. Nyt ei harmita niin paljon, ettei muistanut olla paikalla.
 Karoliina @ Kirjava kammari 27.11.11
 Jep, hyvä raportti, kiitos siitä!
 Minullakin verkko kirjablogeineen on ehdottomasti lisännyt vapaa-ajan lukemista. Vietän verkossakin kieltämättä paljon aikaa - lukien kyllä, mutten yleensä kirjoja - mutta olen vähentänyt ainakin TV:n katsomista, pelaamista sekä lehtien lukemista kirjojen kustannuksella.
 Verkko on oleellisessa osassa myös kirjojen löytämisessä ja hankkimisessa, eli ostan kirjoja mm. Amazonilta, Huuto.netistä, verkkoantikvariaateista ja kirjakaupoistakin, sekä etsin ja varaan kirjaston kirjoja.
 Lopetimme äskettäin Hesarin tilaamisen, mikä liittyy osittain verkkoon ja sen korvaaviin uutislähteisiin, mutta osittain myös muihin asiohin (kuten siihen, että nykyisessä asunnossa postilaatikko on niin kaukana, ettei lehteä tulisi kuitenkaan luettua aamulla).
 Morre 27.11.11
 Kiitos tuhannesti tästä :) Erittäin mielenkiintoinen juttu ja hyvä huomio tuosta verkko-ennakkoluulosta. Taidanpa pohtia sitä toisaalla laajemminkin...
 Salla 27.11.11
 Kiitti kaikille! Kyl siellä puhuttiin vaikka mitä muutakin mitä en tähän muistanut kirjoittaa...
 Telkkari onkin jännä verrokki. Sehän oli pitkään sellainen kulttuurin ykkösinhokki. "Tyhmää rahvasta" tai "laiskaa nuorisoa" syyteltiin liiasta telkkarin katsomisesta.
 Nykyään tosin esim. parhaat HBO-sarjat ovat todella hyviä, eron huomaa jos vertaa jotain Ozia vaikka Ihmemies McGyveriin. :) Hyvät tv-sarjat ovat todella moniulotteisia ja kerronnallisesti rikkaita ja myös vaativat katsojalta keskittymiskykyä ja älyäkin.
 Minä olen Hesarin kanssa vielä sinnitellyt, kun olen sitä aina lukenut. Ärsyttää tosin sen jatkuvasti viihteellistyvä linja ja runsas virheiden määrä. Pitää melkein ekana lukea aina oikaisut, että tietää mikä kaikki oli aiemmissa numeroissa päin mäntyä. Julkkishöpöjuttuja löytyy Hesarista liikaa. Luen sellaiset mieluummin vaikka Seiskasta siellä kampaamon tuolissa, Hesarilta odottaisin sitä laadukasta sisältöä.
 hdcanis 27.11.11
 Puoli tuntia on aika vähän myöhässäoloa :)
 Hesarin lukemisen olen lopettanut lähes kokonaan, tilannut en ole sitä aikoihin mutta netistä ja työpaikalla olen sitä lukenut, mutta se journalismin taso alkoi ärsyttää enemmän ja enemmän ja nettisivun käyttöystävällisyys meni myös jatkuvasti huonompaan suuntaan, joten luovutin suosiolla ja otan nykyään uutisotsikkoni YLEltä ja kulttuurikritiikin muista lähteistä.
 Erikoistuminen sanomalehdissä on kiinnostava ajatus mutta vaikea sanoa miten se toimisi, erikoistuneet mediat vaativat erikoistuneita lukijoita joiden rajautuminen maantieteellisesti ei taas niin toimi. Luulen että suhteessa parhaiten voisivat pärjätä ne erikoistuneet aikakauslehdet sekä ne täysin paikallistason lehdet joissa raportoidaan piirimestaruuskisoja ja syksyn mustikkasatoa. Ja noillakin voi tulla ongelmia jos painotalot kärsivät sanomalehtien heikkenemisestä.
 Tuostahan on ollut juttua että esim. yksittäinen kirjakritiikki julkaistaan useissa saman konsernin aluelehdissä mikä johtaa nyt ongelmiin koska netin kanssa ei voi kilpailla universaaliudesta ja toisaalta se paikallistatsi on hukassa...
 Noista kirjojen myynnistä, ainakin Yhdysvalloissa on raportoitu sitä että määrällisessä myynnissä ei suurta vaihtelua ole ollut mutta myytyjen nimikkeiden määrä on pienentynyt, kaikki lukevat samoja kirjoja. Mikä onkaan tilanne Suomessa?
 Tessa 27.11.11
 Hei, kiitos todella kattavasta raportista! Monikin asia nousi heti kommentoinnin arviomiseksi, esimerkiksi tuo painettu vs. digitaalinen sisältö: On hassua, että ne jollain tapaa koko ajan lähenevät toisiaan, eli että paperilta saa lukea eilisen uutiset yhtä pintapuolisesti kuin ne on esitetty verkossakin. En myös ihan ymmärrä, miksi pitkiä kritiikkejä olisi jotenkin mukavampi lukea paperilta kuin digimuodossa.
 Kirjojen myynnistä muistan noin vuosi sitten nähneeni (Hesarin...) esittämän tilaston, jossa kommentoitiin erityisesti sitä, että edellinen taantuma ei lisännyt kirjastojen lainausmääriä mutta yllättäen kirjojen myynti jopa nousi. En sitten tiedä miten kukin tilasto on kerätty...
 Anonyymi 28.11.11
 Kiitos Sallalle kattavasta esittelystä. Oli mielenkiintoisia puheenvuoroja. Harmi, että seminaarin aloitus venyi vartin verran tilaisuutta edeltäneen syyskokouksen takia.
 Muuten tilaisuus oli onnistunut ja hyvin järjestetty : )
 Salla 28.11.11
 Hyviä pointteja teillä! Tuo Tessan mainitsema lehtijuttujen lyhyys nousi myös Vehkoon puheenvuorossa esillä. Hän sanoi että lehtien reaktio nettiin on ollut nurinkurinen: paperijuttuja on lyhennetty. Hän tulkitsi, että lehtien ei kannata yrittää kilpailla määrällä vaan laadulla.
 Booksy 28.11.11
 Kiitos minunkin puolestani, vähän jälkijunassa. Hassua, netissä päivää myöhemmin kommentointi tuntuu jälkijunastelulta =)
 Tuossa yllä tuli sanoiksi puettua monta ajatusta lehdistä ja netistä, jotka tunnistan tutuiksi. Hesarin jutut ovat lyhentyneet ja muuttuneet tyyliltään verkkomaisiksi. Vaikka sitä yhä joka aamu uskollisesti luen, useammin ja useammin on käynyt mielessä, että mahtaisinko oikeasti kuolla kupsahtaa jos lopettaisin tilauksen? Noh, ehkä pitää jotenkin yrittää pysyä maailmasta kärryillä.
 En kyllä muista viime vuosilta kuin muutaman kirjoihin liittyvän jutun, joka olisi todella saanut aikaan innon etsiä kirja ja lukea se. Blogien hyötysuhde on tässä mielessä noin ziljoona kertaa parempi :-)
 Muuan lehden päätoimittaja sanoi taannoin, että yksi (esim. maakunta)lehtien entinen valtti oli, että "kaikki" lukivat samaa lehteä - siksi "kaikkien" oli pakko sitä lukea, että tietäisivät mistä "kaikki" puhuvat. Ei taida päteä enää, ei ainakaan mitä tulee kirjallisuuteen ;-)
 Booksy, tuossa on kyllä vinha perä. Nykyään voi helpommin uppoutua omien kiinnostusten kohteiden pariin, jolloin toiset "erikoistuvat" sellaisiin asioihin, jotka toisista tuntuvat marginaalisilta. Esim. Kvaak.fi -foorumin löytäminen muutama vuosi sitten sai minut sarjakuvaharrastajana monien uusien sarjisaarteiden pariin ja ylipäätään antoi taas intensiivisemmän tuntuman sarjakuviin.
 Mulla on ollut suunnitelma B: lukulaitteen hankkiminen ja The Guardianin tai New York Timesin tai jonkun muun laatulehden tilaaminen siihen. Vielä en ole saanut aikaiseksi...
 Linnea / pigeonnaire 29.11.11
 Jatkanpa samalla linjalla eli kiitos raportista! Enpä tiennyt koko tilaisuudesta, mutta nytpä tiedän.
 Minullakin netinkäyttö, tai oikeastaan tämä kirjablogimaailma, on lisännyt lukemistani todella paljon sillä vinkkiä löytyy joka lähtöön ja arviotkin ovat sopivan pitkiä (ei niitä pieniä juonikuvauksia vaan joita joissain lehdissä pyörii).
 Muistelen, että silloin kun asuin kotona äitini vaihtoi Hesarin Hufvudstadsbladetiin koska siinä oli kuulemma paremmat kulttuurisivut. Muutenkin Huffe on minusta kätevämmän kokoinen lehti kuin Hesari, tai sitten minulle ei ole vain kehittynyt sitä oikeaa näppituntumaa lukea niin isoa lehteä.
 Riitta 29.11.11
 Hyvä Salla, vierivä kivi ei sammaloidu! Netti on vaan lisännyt kiinnostustani lukea kirjoja.Kaikki apuvälineet ovat sallittuja ihmisyyttä etsiessä.
 Salla 30.11.11
 Kiitti, Linnea ja Riitta!
 Minä uskon kyllä edelleen hyvään kustannustoimittamiseen ja toimitustyöhön yleensä. Paino sanalla hyvään. Kyllähän esimerkiksi kirjoja lukiessa tulee selväksi, mikä on hyvän kustannustoimittajan merkitys.
 Toimittajilta taas kaipaisin kunnon taustoitusta ja vähemmän pällistelyjournalismia. Näinä aikoina esimerkiksi sellaiset "outo sääilmiö järkytti - katso kuvat mustikankukista marraskuussa" ovat aika hölmöjä irrallaan, jos niitä esitellään ilman, että otetaan samalla kantaa ilmastonmuutokseen tai kerrottaisiin, kuinka jokainen voi itse yrittää pienentää hiilijalanjälkeään.
 Ja kieltämättä tuntuu aika kaukaiselta, että iltapäivälehti alkaisi jakaa sääkauhistelujen yhteydessä vinkkejä vegaaniruoista, kun elintarviketalot lihamainoksineen ovat niin näkyvä ilmoittelija. Näin siitä huolimatta, että lihansyönnistä hiilijalanjälki kasvaa.
 Olen Salla Brunou, lukuharrastaja. Kirjoitan blogiin kirjojen herättämät ajatukset muistiin. Asun Helsingissä, vuosien 2006-2008 blogikirjoitukset ovat syntyneet Lappeenrannassa.
 Maaliskuusta 2014 alkaen olen toiminut osa-aikaisena kirja-alan yrittäjänä Lukulampussa.
 Voit lukea täältä lisää bloggaukseen liittyvistä seikoista.
 Kuvaaja: Jaana Salonen
 Tilaa RSS-syötteenä
 Abouet Marguerite - Oubrerie Clément (4)
 Adams Richard (1)
 Aho Juhani (10)
 Aho Kimmo - Salminen Samu (1)
 Ahonen JP (2)
 Ahonen Lauri - Ahonen Jaakko (1)
 Alare KP (1)
 Alén Eero (1)
 Andersen H.C. (1)
 Andersson Lena (2)
 Andrews V.C. (3)
 Anhava Martti (1)
 Arbiter Petronius (1)
 Axelsson Majgull (2)
 Backderf Derf (1)
 Birkin Andrew (1)
 Björklid Kalle (1)
 Brander Janica (1)
 Branterberg Gerd (1)
 Brooks Max - White Caanan (1)
 Brosgol Vera (1)
 Bulgakov Mihail (4)
 Carey Mike - Gross Peter (11)
 Cartland Barbara (1)
 Christie Agatha (14)
 Churchwell Sarah (1)
 Claremont Chris (2)
 Clayton Marie - Hill Tim (1)
 Comès Didier (1)
 Cunningham Michael (1)
 de Isusi Javier (5)
 de Laclos Choderlos (1)
 Delisle Guy (3)
 Des Barres Pamela (2)
 Despentes Virginie (1)
 Deveraux Jude (8)
 Diaz Canales Juan - Guarnido Juanjo (2)
 Dickens Charles (7)
 Eisner Will (2)
 Ellilä Kirsti (2)
 ElRamly Ranya (1)
 Enoranta Siiri (1)
 Fagerholm Monika (1)
 Forsström Tua (1)
 Gordijenko Anatoli (1)
 Goscinny R. - Uderzo A. (1)
 Grimmin veljekset (1)
 Guiliano Mireille (1)
 Guillou Jan (1)
 Gylander Henri (1)
 Haatanen Kaisa (1)
 Hamilton Tyler - Coyle Daniel (1)
 Hanhiniemi Pauli (1)
 Harris Charlaine (2)
 Hautala Turkka (1)
 Heikkinen Mikko-Pekka (1)
 Hintikka Onerva - Häppölä Kirsti (1)
 Huovinen Veikko (11)
 Häkkinen Antti (1)
 Hämäläinen Helvi (3)
 Innanen Elina (1)
 Istanmäki Sisko (1)
 Jalkanen Katja - Pudas Hanna (1)
 Jansson Tove (3)
 Jeskanen M.A. (2)
 Joensuu Matti Yrjänä (6)
 Jokinen Elina (1)
 Juvonen Helvi (1)
 Jääskeläinen Pasi Ilmari (4)
 Kaarniranta Sari (1)
 Karonen - Honkala (1)
 Karttunen Ville (1)
 Kauranen Anja / Snellman Anja (4)
 Kela Anssi (1)
 Kellokumpu Helmi (1)
 Keränen Milla (1)
 Ketola Mikko - Rauhala Anssi (1)
 Kettu Katja (4)
 Keyes Marian (6)
 Kola S. (1)
 Koljonen Hanna (2)
 Korhonen Riku (2)
 Kormilainen Ville (1)
 Kortesalmi Anna (1)
 Kummu Essi (1)
 Kunnas Mauri (2)
 Kurtto Marianna (1)
 Kähkönen Sirpa (7)
 König Ralf (1)
 Lahiri Jhumpa (2)
 Laitinen Reetta (1)
 Lappalainen Eija - Leinonen Anne (1)
 Lehtinen Tuija (2)
 Lehtolainen Leena (1)
 Leikas Antti (2)
 Limingan taidekoulu (3)
 Lindfors Hugo - Schulman Pirkko-Liisa (1)
 Lindqvist Herman (1)
 Lindqvist Marita (1)
 Lukjanenko Sergei (1)
 Luojola Taru - Sipiläinen Tarja (1)
 Lust Ulli (1)
 Lyon Annabel (2)
 Maavuori Piritta (1)
 MacDonald Ann-Marie (2)
 Madsen Peter (1)
 Manara Milo (1)
 Marck Mary (3)
 Marttila Hanna Marjut (2)
 Mazzarella Merete (1)
 McCloud Scott (1)
 Melleri Arto (4)
 Mentula Mooses (2)
 Moisseinen Hanneriina (1)
 Montgomery L.M. (16)
 Morgan Michelle (1)
 Moriarty Liane (4)
 Moster Helen (1)
 Mäkinen Arja (1)
 Nars Kari (1)
 Nenonen Kari (1)
 Nothomb Amélie (1)
 Nury Fabien - Vallée Sylvain (1)
 Närhi Kati (2)
 Ozeki Ruth L. (1)
 Paalanen Rauni (1)
 Paasio Leena (1)
 Palmgren Reidar (2)
 Peltoniemi Sari (3)
 Pervik Aino (1)
 Pirinen Ville (2)
 Pratt Hugo (6)
 Pullman Philip (2)
 Pöyhönen Virpi (1)
 Rajala Panu (2)
 Ranta Ville (2)
 Ravilo Hilkka (7)
 Rees Paul (1)
 Rimminen Mikko (2)
 Rissanen Pirjo (3)
 Rowling J.K. (6)
 Rubio Mary Henley (1)
 Röyhkä Kauko (2)
 Saari Laura (1)
 Saarikoski Pentti (12)
 Said SF (1)
 Salama Annukka (4)
 Salinger J.D. (2)
 Salminen Arto (6)
 Saure Heikki (1)
 Savolainen Jerry (1)
 Sayers Dorothy L. (10)
 Schatz Roman (1)
 Sievinen Susanna (1)
 Siimes Suvi-Anne (1)
 Sinisalo Johanna (3)
 Sirola Harri (2)
 Sokal Benoît (4)
 Somersalo Inna - Mattila Päivi - Tuomisto Hanna - Haimi Henri (1)
 Spiegelman Art (1)
 Stanton Hitchcock Jane (2)
 Strauss Neil (1)
 Suhonen Pete (1)
 Sund Lars (2)
 Sutcliff Rosemary (1)
 Takalo Tiitu (1)
 Talbot Bryan (5)
 Tapiiri (1)
 Taskinen Kimmo (2)
 Tavi Varpu (1)
 Tervo Mirja (1)
 Thackeray William Makepeace (1)
 Thayer Nancy (2)
 Thompson Craig (2)
 Tiainen Arja (1)
 Tietäväinen Aino (1)
 Tietäväinen Ville (2)
 Topelius Zachris (6)
 Turnbull Stephen (1)
 Turunen Heikki (4)
 Uimonen Kaarina (1)
 Unkarilainen antologia (1)
 Untinen-Auel Jean M. (2)
 Utrio Kaari (12)
 Vehniäinen Jarkko (1)
 Verronen Maarit (3)
 Vilén Seija (3)
 Vincent Rachel (1)
 Virtanen Marja Leena (1)
 Virtanen Rauha S. (4)
 Virtanen Ville (2)
 Vuori Kristiina (2)
 Vuorinen Juha (1)
 Wall Mick (1)
 Waltari Mika (10)
 Wehrli Ursus (1)
 Weiner Jennifer (5)
 Willingham Bill (23)
 With Niina (1)
 Tekstien ja ottamieni kuvien tekijänoikeudet kuuluvat minulle. Osa kuvista on kustantamojen mediamateriaalia tai Creative Commons -lisenssin alaista materiaalia. Tutustu Kotimaiset kirjablogit -ryhmän tekijänoikeusvinkkeihin.
 Muita kirjablogeja
 Ingrid Noll - Apteekkari
 Kepler62: Pionerer (Timo Parvela og Bjørn Sortland)
 Sinikka Vuola Replika
 Review: Domitianus by Nicholas Forristal
 Juhani Peltonen: Puisto jouluksi
 Leena Paasio: Menetetty tyttö – kepeä tarina hipaisee tärkeitä asioita
 La culture de ma vie
 Aukko yleissivistyksessä
 Le Masque Rouge - kirjablogi
 Viivasuoria sanoja
 Tavaus - kirjoja luetaan ja ihmetellään
 Nick Winter - The Motivation Hacker
 tkaranka
 Luetut 2006-2010
 Tauko jatkuu
 @ikkä - Jämsän lukion lukupäiväkirjoja


text:
Chlorid amonný (triviálně salmiak) (NH4Cl) je bílá krystalická látka. Rozpouští se ve vodě, vodný roztok je slabě kyselý. Vyskytuje se jako nerost salmiak, a to zejména v hořících uhelných slojích, kde kondenzuje z plynů vznikajících při hoření, a také v některých sopkách.
 Výroba
 Průmyslově se vyrábí reakcí amoniaku s kyselinou chlorovodíkovou:
 Laboratorně vzniká i reakcí dusičnanu amonného s chloridem draselným:
 Výsledkem je roztok chloridu amonného a dusičnanu draselného, po jehož odpaření zůstane směs chloridu amonného a dusičnanu draselného, ke které stačí přidat řepný cukr (nebo ještě lépe sorbitol), promíchat a vznikne směs uplatnitelná jako bílá dýmovnice.
 Vlastnosti
 Zahříváním se chlorid amonný rozkládá:
 Plynný chlorovodík a amoniak ovšem spolu okamžitě reagují a vzniká opět NH4Cl podle rovnice:
 Využití
 Jako přídatná látka v potravinářství se označuje kódem E 510. Užívá se jako regulátor kyselosti, přídavná látka do pečiva a pro ostře slanou chuť k výrobě některých slaných druhů lékořicových bonbónů (především ve Finsku, Skandinávii a Nizozemsku, např. finské salmiakki). Některé zdroje uvádějí, že nežádoucí účinky při požití nejsou známy a bezpečný denní příjem není stanoven; má se za to, že množství, které lze požít, je přirozeně omezeno jeho intenzivní chutí. Ve vyhl. 4/2008 Sb. je výslovně uveden (společně například s kuchyňskou solí) jako látka, na kterou se tato vyhláška nevztahuje. Je však uveden v seznamu závazně klasifikovaných nebezpečných chemických látek jako látka zdraví škodlivá (s tím, že škodí zdraví při požití a dráždí oči).
 v dýmovnicích,
 upravuje se pomocí něj trať pro běh na lyžích (chemická úprava – zpevnění a zrychlení trati),
 při pájení k odstranění vrstvy oxidů z povrchu kovu,
 v suchých článcích jako depolarizátor,
 ve fotografii se používá jako ustalovač.
 jako antidotum vůči amfetaminu.
 Bezpečnost
 Chlorid amonný je zdraví škodlivý při požití (způsobuje nauzeu, zvracení a bolesti v krku) a dráždí oči. Při zahřívání se rozkládá za vzniku chlorovodíku a amoniaku (oba plyny jsou toxické), v žáru mohou vznikat i oxidy dusíku. Chlorid amonný bouřlivě reaguje s dusičnanem amonným a s chlorečnanem draselným – nebezpečí požáru nebo výbuchu. Reaguje také s mědí a jejími sloučeninami, čehož se využívá při patinování předmětů z mědi a jejích slitin.
 Reference
 Literatura
 Související články
 Salmiak (minerál)
 Didecyldimethylamoniumchlorid
 Externí odkazy
 Amonný
 Amonné soli
 Fotografické chemikálie


text:
Občina Šmarje pri Jelšah je ena od občin v Republiki Sloveniji.
 Naselja v občini
 Babna Brda, Babna Gora, Babna Reka, Beli Potok pri Lembergu, Belo, Bezgovica, Bobovo pri Šmarju, Bodrež, Bodrišna vas, Brecljevo, Brezje pri Lekmarju, Bukovje v Babni Gori, Cerovec pri Šmarju, Dol pri Pristavi, Dol pri Šmarju, Dragomilo, Dvor, Gaj, Globoko pri Šmarju, Gornja vas, Grliče, Grobelce, Grobelno - del, Hajnsko, Jazbina, Jerovska vas, Ješovec pri Šmarju, Kamenik, Konuško, Koretno, Korpule, Kristan Vrh, Krtince, Laše, Lekmarje, Lemberg pri Šmarju, Lipovec, Mala Pristava, Mestinje, Močle, Nova vas pri Šmarju, Orehovec, Pečica, Pijovci, Platinovec, Polžanska Gorca, Polžanska vas, Predel, Predenca, Preloge pri Šmarju, Pustike, Rakovec, Senovica, Sladka Gora, Sotensko pri Šmarju, Spodnja Ponkvica, Spodnje Mestinje, Spodnje selce, Spodnje Tinsko, Stranje, Strtenica, Sveti Štefan, Šentvid pri Grobelnem, Šerovo, Škofija, Šmarje pri Jelšah, Topolovec, Vinski Vrh pri Šmarju, Vodenovo, Vrh, Vršna vas, Zadrže, Zastranje, Završe pri Grobelnem, Zgornje Tinsko, Zibika, Zibiška vas
 Lega
 Iz Celjske kotline in z vzhodnih odrastkov Posavskega hribovja prehaja površje v nižji gričevnat svet, kjer so višje vzpetine iz apnenca, dolomita ali magmatskih kamnin le še osamelci sredi valovitih terciarnih goric z vmesnimi dolinami in osrednjim podoljem. Vse več je površin, ki so v prisojnih pobočjih posejane z lepimi vinogradi, mnogimi znamenji in kapelicami. Na teh površinah Zgornjesotelskega ali tudi Šmarsko-Rogaškega gričevja leži občina Šmarje pri Jelšah.
 Občina je na zahodu, kjer meji na občino Šentjur pri Celju obdana z Voglajnskim gričevjem. Na severu je obdana z mogočnim hrbtom severnega niza posavskega hribovja, ki sega preko Plešivca, Konjiške gore in Boča ter njegovega podaljška Donačke gore (882m). Na severu meji na občini Slovenske Konjice in Slovenska Bistrica. Občina se na vzhodu nadaljuje v Rogaško podolje, kjer meji z občino Rogaška Slatina. Na jugu se dviguje Rudnica (686m). Tukaj meji na občino Podčetrtek. Med Šmarskim podoljem in dolino Zibiškega potoka je na jugu Rokovo gričevje.
 Kamnine
 Večji del razrezane gričevnate pokrajine sestavljajo terciarne usedline oligocenske in miocenske starosti. Široko izoblikovano podolje ob Šmarskem potoku, Mestinjščici in Zibiškem potoku je zapolnjeno s kvartnimi naplavinami. Površje sestavljajo raznovrstni laporji in apnenci s primesmi peska in gline. Magmatskega izvora sta le starejši triasni kamnini keratofir in keratofirski tuf, ki se nahajata le v manjših zaplatah v Kameniku. Gričevje prepredajo številni prelomi v alpski smeri od zahoda proti vzhodu. Zaradi živahnega neotektonskega dogajanja je Zgornjesotelsko gričevje med potresno bolj ogroženimi slovenskimi pokrajinami. Zadnji večji potres je bil leta 1974.
 Podnebje in rastje
 Z zahoda se čutijo vplivi nekoliko omiljenega zmernega celinskega podnebja, ki je značilno za osrednjo Savinjsko ravan, z vzhoda pa se čuti vpliv subpanonskega celinskega podnebja. Podolje je sicer odprto proti Panonski kotlini, toda ne na široko, marveč po razmeroma ozkih prehodih. Konjiško-Bočko hribovje ščiti pokrajino pred vdorom hladnih zračnih gmot s severa.
 Prevladuje tipično celinsko podnebje vzhodne Slovenije. Zime so dokaj hladne, poletja pa topla, kar kažejo tudi podatki za območje občine Šmarje pri Jelšah, saj je srednja letna temperatura 9-10 °C, srednja januarska okoli 0o in srednja julijska okoli 20o celzija (dnevno povprečje). Letna količina padavin je med 1000 in 1150 mm. Na poletne mesece odpade tretjina, na vso vegetacijsko dobo od aprila do oktobra pa prek štiri petine padavin. Jesenski meseci so bolj suhi kot na zahodu in centru države, kar je ugodno predvsem za vinogradništvo. Dolinska območja imajo značilnosti kotlin z nekoliko večjim dnevnim temperaturnim nihanjem kot okoliški hribi. Ob jasnih in mirnih nočeh ter jutrih je prisotna temperaturna inverzija, zato je takrat po gričevjih topleje kot v dolinah.
 V dnu dolin so večinoma travniki, struge potokov pa spremljajo vlagoljubne vrste dreves in grmičevja, med katerimi še posebej izstopajo topol, jelša in vrba. Pokrajinsko sliko dopolnjujejo značilna samotna drevesa ob domačijah in cerkvah na gričevnatih slemenih, med katerimi je največ lip, orehov in topolov (jagnedi).
 Večje gozdne zaplate so izpodrinila obdelovalna zemljišča. Med gozdovi prevladuje listnati gozd, v najvišjem delu pokrajine in v osojnih legah pa se pojavljajo tudi posamezni iglavci. Najbolj razširjen je nižinski gozd bukve, hrasta in kostanja, na območju Sladke Gore pa se pojavlja še gozd belega gabra. Grmovni in zeliščni sloj v teh gozdovih sta dobro razvita.
 Na območju občine Šmarje pri jelšah so zelo ugodni pogoji za vinogradništvo. Veliko kvalitetnih vinogradov se razprostira v okolici Sladke Gore, Brecljevega in Vršne vasi. Vinogradniška so tudi prisojna slemena med Babno Goro in Roginsko Gorco, Grobelcami in Šerovim, na širšem območju Kristan Vrha ter severno od Šmarja na območju med Vrhom in Vodenovim. Po območju občine Šmarje pri Jelšah potekata tudi severni in osrednji del Šmarsko-Viršanjske vinske turistične ceste.
 Zgodovina občine Šmarje pri Jelšah
 Zastranje - stara velika hiša v Grobelcah, kjer domuje kmet Grobelšek je bila nekdaj last bližnjega gradu Jelše. Tu so pod vodstvom domačina Franca Lorgerja odkopali večje rimsko poslopje, katerega ruševine zajemajo okoli 40.000 m2. Ves kompleks ima obliko trapeza in je obdan z obzidjem. Med izkopavanji so našli tudi temelje stebrov, kapitele, stensko slikarijo, mozaična tla ter novce Gordijana, Konstantina in Faustine.
 Mestinje - o prisotnosti človeka v davnini priča najdba kamnite sekire, o naselbini v starem veku pa odkopani temelji rimskih stavb.
 Mala Pristava - na vzpetini severno od šmarske železniške postaje so našli rimsko vilo kopalnico. V celoti je tu stalo na 5000 m2 četvero do šest stavb.
 Lemberg - za Breže-seliškimi so kraj dobili leta 1072 krški škofje in ga dajali v najem. O prastari prisotnosti človeka priča tu najdba kamnite sekire in bronastega dleta, ki ju hrani muzej v Celju.
 Leta 1144 prvič se omenja lemberški grad, ki je stal na griču blizu cerkve sv. Pankracija in so njegovi sledovi komaj še opazni. Njegovi lastniki so bili žovneški gospodje, ki so prav na tukajšnjo posest dobili leta 1341 grofovski naslov. Med boji Celjanov s Habsburžani v letih 1437-38 je bil grad porušen. Ko so izumrli Celjani je grad dobila rodbina Schaumburg in ga postopno obnovila. Domnevno so ga leta 1469 razdejali Turki.
 Šmarje - ime je prvič zapisano leta 1236, in to kot »Sancta Maria«. Takrat so pri tukajšnji cerkvi imenovali duhovnika »Heinricus Sacerdos de Sancta Maria« v pražupniji Ponikva. Pravijo, da je bilo nekoč v Šmarski dolini veliko jezero in da so na njegovem otoku pozidali Škapulirsko kapelo. Od tod naj bi bilo ime »Marija na jezeru«. Ta stavba in ostale trške hiše stojijo na okamenelih jelšah, in od tod naj bi izviralo ime »Šmarje pri Jelšah«. Ker pa se tudi dvorec na zahodu Šmarja imenuje po jelšah (Dvorec Jelše oz. Jelšingrad), je dobil kraj ime, kot ga ima še danes, Šmarje pri Jelšah. Kraj oziroma cerkev sta omenjena še leta 1348 kot »St. Marein«, leta 1385 »St. Marein bei Lemburg«, leta 1495 pa je cerkev omenjena kot podružnica Ponikve. Kot romarska cerkev je bila znana pod imenom »Marija na jezeru«. O tem, da je bilo Šmarje z okolico že zgodaj naseljeno, pričajo najdbe iz halštatske dobe na Gradišču (Banji vrh pri vasi Vodenovo) in pri sv. Miklavžu, ki jih je raziskoval arheolog dr.Slavko Ciglenečki. Skozi Šmarje je vodila tudi znana rimska cesta Celeia-Petovio, ob njej pa so v Grobelcah pri Šmarju in Mali Pristavi odkrili ostanke stare rimske vile.
 Lemberg - cerkev sv. Pankracija na zahodnem pobočju na naseljem se kot kapela prvič omenja leta 1262, kot cerkev pa leta 1334. Bila je samostojna duhovnija, vendar je do 16. stoletja spadala pod prafaro Ponikvo. V cerkvi je ohranjena grobnica lemberških graščakov in duhovnikov.
 Grad Žusem (13. stoletje) - ob cesti iz Volčje Jame stoje razvaline gradu Žusma (»Sussenheima«). To je bil krški fevd, last žusemskih gospodov, ki se omenjajo od 1203 do 1478. Med 1364 in 1404 ter 1437 in 1456 je bil v posesti Celjanov. Zatem je pripadal deželnemu knezu oz. njegovim oskrbnikom in najemnikom; med njimi so bili Altenhausi, Mosconi, Reisingi, Petazzi, nazadnje pa od 1864 Fiegelmuller, ki je dal leta 1876 grad porušiti. Ohranjene so le skromne razvaline.
 Senovica - leta 1335 se kraj prvič omenja (v povezavi s celjskimi grofi).
 Lemberg (1368) - naselje, ki se je razvilo pod gradom, se omenja kot »Trg Lemberg«.
 Dvorec Jelše (1424) je v virih prvič zapisan kot »Erlach«. Njegov nastanek starejša literatura postavlja v čas visokega srednjega veka in našteva celo gospode Jelške - Erlache, in to med letoma 1146 in 1335. Dvorec je bil najprej celjski fevd. Leta 1666 ga je dobil v zajem baron Žiga Gaisruck. Leta 1754 so k Jelšam sodili uradi Korpule, Jelše, Vojnik in Kostrivnica. Po letu 1799 so se zvrstili različni lastniki: A. Nagy, R. Novak, R. Goedel, Goedel-Lannoy, plemiči Artens in nato Caizi do II. svetovne vojne.
 Leta 1473 po Šmarskem pustošijo Turki. Ustno izročilo pravi, da jih je bilo vse polno po travnikih v Dvoru in da je bil Dvorski potok krvav od morije. Močno naj bi jih motilo zvonenje iz šmarske cerkve, pregnala pa naj bi jih bela žena, ki se je prikazovala na nebu nad cerkvijo, v kateri je bilo polno vzdihujočih in obupanih Šmarčanov.
 Dvorec Korpule pri Šmarju (1498) je omenjen kot urad vrbovške gospoščine. Prvotni dvorec je stal na območju lemberškega deželnega sodišča in je bil nekaj časa tudi lovski dvorec Celjskih grofov. Leta 1680 postane njegov lastnik grof Žiga Gaisruck. Kdo so bili poznejši lastniki, ni raziskano. Pred II. svetovno vojno je stavbo od nekdanje Ljudske posojilnice kupil Ivan Habjan, v njej pa so bile pisarne sreza Šmarje pri Jelšah.
 Šmarska cerkev postane leta 1612 sedež fare. Pred tem je bila podružnica Ponikve. Pred letom 1528 je postala vikariat, toda sedež vikariata je bil pri sedanji podružnici sv. Barbare, kjer so opravljali dušno - pastirske dolžnosti duhovniki s Ponikve. Cerkev v Šmarju so v času turških vpadov obdali z visokim obrambnim zidom.
 Uporni kmetje (1635) v času kmečkih uporov napadejo in oplenijo dvorca Jelšingrad in Korpule. Gradič Korpule je zdaj zasebna last in že dlje časa stanovanjska hiša. Skozi Korpule je potekala rimska cesta iz Celja proti Ptuju.
 Leto 1645 je črno leto za Šmarje. V kraju začne razsajati kuga, ki jo iz Ptuja v vas Breclovo (Brecljevo) prineseta dva okužena Šmarčana. V kratkem umre 200 ljudi. V priprošnjo sv.Roku, zaščitniku za kužne bolezni, pričnejo graditi cerkev sv.Roka nad Šmarjem. Po napisu nad vhodom v zakristijo lahko sklepamo, da je bila kuga »pregnana z dežele« leta 1646. (V letih 1883−1889 v času svojega službovanja v Šmarju, je kaplan Anton Aškerc omenjeni napis v nemščini poslovenil) . Gradnja cerkve sv. Roka se je nadaljevala in bila končana leta 1666.
 Lemberg - na bližnjem griču so še opazne razvaline gradu Videršeka, o katerem pa je znano samo to, da so ga imeli Tattenbachi in da ga je cesarska vojska 1671 porušila, ker je Erazem Tattenbach sodeloval v zrinjsko-frankopanski zaroti.
 1738 - v času župnika Jurešiča so bile izdelane poslikava, štukature in glavna oprema v cerkvi sv. Roka. Poslikal jo je Anton Lerchinger iz Rogatca, rezbarska dela so iz Mersijeve delavnice iz Rogatca, štukature pa je oblikoval Jožef Anton Quadrio iz Maribora. Cerkev sv. Roka je ena najlepših baročnih umetnin v Sloveniji.
 1743 - graditi pričnejo kapelice križevega pota k sv. Roku. Znameniti šmarski župnik Matej Vrečar, znan tudi kot matematik, astronom in urar, je dal zgraditi 14 kapelic križevega pota, ki sodijo med najlepše tovrstne gradnje na Slovenskem. Vse kapele so bile poslikane s freskami in opremljene s kipi, ki so predstavljali prizore iz pasiona. Kapele in pot med njimi so bile dokončno zgrajene leta 1753.
 Sladka Gora - Marijino cerkev so dogradili leta 1754. Po čudoviti arhitekturi in bogati opravi spada med najpomembnejše spomenike na Štajerskem. Njena zunanjščina je izredno slikovita, centralno komponirana notranjščina pa prostorno harmonična in akustična.
 Leta 1778 veliki požar uniči celoten kraj Šmarje. Nepoškodovana ostane edino cerkev. V župnišču zgorijo vse stare listine. Uničen je pomemben dokument zgodovinskega razvoja kraja.
 1783 - prvi dokaz o začetku šolstva v Šmarju. Tega leta sta kaplana Jožef Damiani in Štefan Reich opravila v Celju pedagoški izpit, kar pomeni, da je takrat delovala v Šmarju zasebna farna šola ali vsaj nedeljska šola. Ko so leta 1797 pričeli graditi novo župnišče, so staro prepustili šoli. Stavba je stala na zdajšnjem župnijskem vrtu nad župniščem.
 1796 - Kristan Vrh - od tod je doma Jakob Strašek, pesnik, Slomškov prijatelj (1796-1830).
 Leta 1800 se dokončno se porušita cerkvi sv. Filipa na Prelogah in cerkev sv. Karla Bartolomejskega pri Jelšingradu.
 Leta 1804 je končana gradnja novega župnišča, ki stoji še danes. Stavba daje videz klasicistične arhitekture z veliko prečno ležečo vežo z banjastim obokom in velikim vhodnim portalom.
 Kristan Vrh - Janez Krumpak (1804-1862), ki je izšel iz Slomškove šole in je bil soustvarjalec Ahacijeve pesniške zbirke.
 Leta 1820 je v Šmarju 32 hiš in 236 prebivalcev.
 Šentvid pri Grobelnem - Tomaž Mraz (1826-1916), publicist in nabožni pisatelj.
 Šentvid pri Grobelnem - tu je leta 1827 umrl Mihael Zagajšek, rojen 12. septembra 1739 v Zagaju pri Ponikvi. Zagajšek je bil svoj čas upoštevana osebnost v celjskem okrožju, vendar Slovnica, v kateri je kot prvi Slovenec nemškemu razpravljalnemu jeziku dodal še slovenskega, ni izpolnila njegovih pričakovanj, saj je bila naslonjena na napačne opore. Tako je večina njegovih del ostala v rokopisni zapuščini, deloma pa se je razgubila. Teden dni pred smrtjo ga je obiskal škof A. M. Slomšek, kateremu je v oporoki zapustil vse svoje knjige in spise. Zapis na nagrobniku je slovenski v bohoričici.
 Kristan Vrh, Mihael Žolgar (1833 - 1890), strokovni pisatelj, jezikoslovec, soustanovitelj, izdajatelj in založnik pedagoškega časopisa Popotnik.
 Leta 1838 se je rodil Franc Skaza, soustanovitelj prve slovenske tiskarne v Mariboru, kjer so začeli tiskati časopis Slovenski narod. Bil je eden prvih narodnih buditeljev v Šmarju, njegov dom pa je postal shajališče rodoljubov v 70. in 80. letih 19. stoletja. Izredno lepa Skazova hiša stoji še danes. V baročno - romantičnem stilu prikazana veža ima upodobljene rodoljube takratnega časa: Ignacija Orožna, A. M. Slomška, Antona Tomšiča, Josipa Vošnjaka, Valentina Zarnika in J. J. Strossmayerja. Hiša je prišla kasneje v Ferličevo last, po II. svetovni vojni pa je bil v njej zdravstveni dom in nazadnje podjetje IKOM.
 Kristan Vrh, Vekoslav Strmšek (1848-1907), publicist, narodni in društveni delavec, ki so mu na šoli vzidali spominsko ploščo.
 1850 - na prvih volitvah okrajnega glavarstva v Celju je bil v sodnem okraju Jelšovec (po dvorcu Jelše pri Šmarju) izvoljen za šmarskega župana gostilničar Franc Skaza starejši, za občinske svetnike pa posestniki Anton Jagodič, Anton Čakš in Štefan Kokot ter trgovec Franc Tančič.
 Mestinje - Jakob Sket (1852-1912) pisec šolskih knjig, urednik, pripovednik, avtor Miklove Zale.
 Belo - Janez Vreže (1862-1943) bogoslovni in nabožni pisatelj. V posebnem spisu je prikazal zgodovino rojstnega kraja.
 Leta 1866 rojen in do leta 1895 v Šmarju živeči dr. Hugo Kartin (odvetnik), ustanovitelj šmarske posojilnice. Svojo hišo je zapustil posojilnici, ki je bila ustanovljena leta 1892, v njej pa je imela prostore tudi šmarska čitalnica.
 Vršna vas, od tod je doma Jakob Palir (1866-1957), nabožni pisatelj in urednik.
 1869 - v Šmarju je 55 hiš in 335 prebivalcev.
 Leta 1870 pride v Šmarje za zdravnika dr. Josip Vošnjak, pisatelj in narodni buditelj. V dveh letih službovanja v tem kraju se je vključil v krog takratnih naprednih Šmarčanov, ki so se zbirali v Skazovi hiši.
 Leta 1872 se je v Šmarju rodila Marica Strnadova. Njen oče je bil notarski uradnik. Šolala se je v domačem kraju, nato pa je končala učiteljišče v Ljubljani. Učiteljevala je v različnih krajih Slovenije, nekaj časa pa je živela tudi v Rusiji. Postala je znana slovenska pesnica na prelomu stoletja. Precej pesmi je celo objavljala pod psevdonimom »Šmarčanka«, in to v najvidnejših literarnih revijah tistega časa: Ljubljanskem zvonu, Vesni, Slovenki, itd.
 1873 - v Šmarju je zgrajena nova šola (na njenem mestu stoji danes pošta). Imela je 5 učilnic. Pesnik Anton Aškerc, kaplan v Šmarju, je skupaj s Francem Skazo dosegel, da je bil v šoli od leta 1887 učni jezik slovenski. V tem času je v Šmarju učiteljeval Franc Jurkovič, ki je aktivno deloval še na mnogih drugih področjih, tudi kot fotograf, kronist svojega časa.
 Leto 1875 je pomembna letnica za Šmarje. Dograjeno je bilo sodišče. Šmarje postane sedež okrajnega sodišča, davkarije, pošte in orožniške postaje. S temi državnimi službami so bili dani pogoji, da je bilo Šmarje tega leta povzdignjeno v trg. S tem letom se prične Šmarje razvijati kot upravno središče šmarsko-rogaško-sotelskega območja.
 Leta 1880 v Šmarju ustanovijo gasilsko društvo. To postane eno najaktivnejših na tem območju. Prvi načelnik požarne obrambe je bil takratni župan Leopold Fiegelmüller, lastnik žusemskega gradu.
 V Šmarju je leta 1883 ustanovljena čitalnica. Prvi predsednik postane c.k. poštar in veleposestnik v Šmarju, Franc Skaza, podpredsednik Martin Ivanc - dekan v Šmarju, knjižničar Slavko Flis - učitelj, blagajnik Janez Lešnik - trgovec, tajnik Tone Aškerc - kaplan, prvi odbornik Janez Anderluh - predsednik okrajnega zastopstva in veleposestnik, drugi odbornik pa Gašper Senica - posestnik v Ponkvici. Čitalnica pomeni razmah kulturnega življenja v kraju. Tu so lahko člani prebirali časopise in knjige, prirejali pa so tudi burke in igre s petjem. Leta 1883 pride v Šmarje za kaplana Anton Aškerc. V času šestletnega službovanja v tem kraju je vodil izrazit boj proti nemškutarjem in v marsičem tudi uspel. V Šmarju je napisal znameniti cikel balad »Stara pravda« in pripravil za izdajo zbirko »Balade in romance«. Leta 1885 je dal v župnijski cerkvi postaviti kip sv. Cirila in Metoda, saj je postal po vrnitvi s Češke in Moravske vnet pripadnik slovanstva.
 Leta 1884 je bil rojen Fran Lorger, strokovni pisatelj, ki je v domačem kraju in v Savinjski dolini odkril pomembne rimske izkopanine. Na Grobelškovih njivah v Zastranju je odkopal razkošno opremljeno rimsko vilo iz 3.- 4. stoletja. Skozi Šmarje je v času Rimljanov vodila znamenita Rimska cesta Celeia - Petovio. Potekala je od Ponkvice preko Jelšingrada, Korpul in naprej na Kristan vrh. Dobro ohranjene rimske predmete (štukature, slike, marmorne ostanke itd.) hrani mariborski muzej.
 Kačji dol pri Kristan Vrhu - Miloš Verk (1890 - 1952), pedagoški pisatelj in kartograf.
 Kristan Vrh - Pavel Strmšek (1891-1965) strokovni publicist in društveni delavec, slavist in zgodovinar, v posebni knjižnici je prikazal svoj rojstni kraj pod naslovom »Medvedje selo« (1936).
 Leta 1893 začne v Šmarju delovati zdravnik, koroški rojak, dr. Josip Rakež. Znan je tudi kot pisatelj poljudnoznanstvenih razprav iz svoje in sorodnih strok ter avtor za študente prirejenih pivskih »Križevačkih štatutov«.
 Leta 1903 je bila zgrajena železniška proga Grobelno - Rogatec. S tem je bilo Šmarje povezano z ostalimi slovenskimi kraji, ki so imeli železnico. Po II. svetovni vojni so na mestu porušene železniške postaje zgradili novo, leta 1960 pa predor pod Halerjevim bregom.
 Leta 1907 se je v Zibiki rodil Martin Čokl, strokovni pisatelj in gozdarski inženir.
 Zibika - Stanko Strašek (1917-1968), urednik, publicist in kulturno-prosvetni delavec na Hrvaškem.
 Leta 1922 je bilo ustanovljeno »konzumno društvo« z namenom, da zaščiti kmete pred izkoriščevanjem trgovcev pri odkupu kmetijskih pridelkov. Ustanovitelji so bili Janez Golčman (takratni župan), Jože Stoklas, Janez Čakš, Franc Šraml, Karel Pezdevšek, Franc Vrečko in Matija Sovinc.
 Leta 1924 postane Šmarje pri Jelšah sedež sreza, ki je segal od Planine pri Sevnici do Žetal in od Ponikve do sv. Petra pod sv. Gorami. Sresko načelstvo je imelo naslednje oddelke: obči, kmetijski, sanitetni, veterinarski, prosvetni, vojaški, sreski cestni odbor, sresko sodišče, davčno upravo z oddelkom finančne kontrole in žandarmerijski vod. Srez je v omenjenem obsegu obstojal do začetka II. svetovne vojne.
 Leta 1925 se začne izredno živahno kulturno delovanje v kraju. Uprizarjajo številne igre, in to v sokolski dvorani ter v dvorani katoliškega doma. Delujeta dva zbora: mešani in moški. Leta 1932 je bila ustanovljena znamenita šmarska »Sokolska godba«. Živahno kulturno življenje prekine druga svetovna vojna.
 1931 - začetek delovanja mlekarne v Šmarju. Avgust Kovačič prične zbirati mleko in ustanovi zasebno mlekarno, ki je bila zametek kasnejše mlekarske in sirarske proizvodnje v Šmarju.
 Z Bobovega je bil leta 1935 napeljan prvi vodovod v Šmarje.
 Leta 1941 Nemška okupacija prizadene tudi Šmarje. Nemci so pregnali v Srbijo in na Hrvaško 78 ljudi, 9 so jih ustrelili, mnoge pa odpeljali v koncentracijska taborišča. 5. novembra 1944 so partizanska letala napadla Šmarje in do tal porušila železniško postajo.
 10. septembra 1944 so se v Šentvid pri Grobelnem pripeljali Nemci v oklopnem vagonu in se spopadli s partizani.
 11. maja 1945 prispejo v trg prve motorizirane partizanske enote. Končana je bila morija II. svetovne vojne. 64 usmrčenih, padlih za svobodo, je zapisanih na spomeniku sredi trga.
 Leta 1948 je bilo ustanovljeno je bilo kulturno društvo Anton Aškerc. Za predsednika je izvoljen Avgust Anderluh. Kulturno življenje doživi nov razmah, zlasti na dramskem in zborovskem področju. Ustanovljena sta bila še knjižnica in Kino Šmarje. Uprizorjene so bile znamenite igre: Celjski grofje, Miklova zala, Draga Ruth, Veriga, Kukavičje jajce, itd.
 Društvo ljudske tehnike leta 1953 ustanovi Radio Šmarje pri Jelšah. Ustanovitelji so Jože Plemenitaš, Jože Gojtan in Jože Jakoš. Radio je s svojim programom v letih razvoja in širitve programa postal najbolj poslušana lokalna in regionalna radijska postaja v Sloveniji.
 Z združitvijo občin Šmarje, Rogaška Slatina in Kozje nastane leta 1958 nova velika občina Šmarje pri Jelšah. Prvi predsednik občine postane Jože Lojen, ki je bil predsednik tudi v 70. letih. Predsedniki so bili še: Alojz Libnik, Beno Božiček, Darko Bizjak, Anton Dirnbek, Veljko Kolar, Franc Potočnik in Jože Čakš, predsedniki izvršnega sveta od leta 1974 dalje pa: Beno Božiček, Franc Mlaker, Branko Pucelj, Marjan Babič, Miran Krklec in Marjan Aralica.
 Leta 1963 je zgrajen nov zdravstveni dom, v tistih časih najmodernejši v Sloveniji. Zasluga za zgraditev pripada dr. Jošku Majhnu. K razvoju zdravstva v Šmarju pa je veliko prispeval znameniti šmarski zdravnik dr. Viktor Lorger (1891-1971). S svojim strokovnim in humanim delom je dal zdravstvu v Šmarju svojstven pečat.
 Leta 1972 Šmarje dobi otroški vrtec in s tem organizirano varstvo predšolskih otrok.
 Leta 1974 Šmarje prizadene potres. Prične se intenzivna popotresna gradnja, ki spremeni trg in okolico. V Šmarju so po potresu podrli naslednje stavbe: šolo pri kinodvorani, šolo pri sodišču, stavbo sreskega načelstva, Kartinovo hišo, Majhnovo hišo, Valantovo hišo, Kolaričevo hišo, Plutovo hišo, gostilno Habjan s pripadajočo gledališko dvorano in gospodarskimi poslopji, hišo Zofke Lorgarjeve, staro zadružno trgovino s skladiščem. Kaplanijo so podrli že leta 1961, ko so asfaltirali cesto skozi Šmarje. Z odstranitvijo omenjenih stavb in izgradnjo novih je Šmarje, žal, izgubilo svoje staro trško jedro.
 Leta 1976 je bila dograjena osnovna šola. Obe stari šolski stavbi sta bili po potresu poškodovani. Zgornja šola, ki je bila za šolske potrebe leta 1948 preurejena iz sodišča, ko je v njej dobila svoje prostore nižja gimnazija in po letu 1957 razredi od 5. do 8., je bila poškodovane že pred potresom, zato se je gradnja nove šole pričela že leta 1973. Danes je to centralna šola s šestimi podružnicami. V mirnem naravnem okolju je še dograjen dom upokojencev, ki je bil do tega leta v graščini Jelšingrad.
 Po načrtih arhitekta Janeza Anderluha je bil leta 1978 zgrajen kulturni dom. S predstavo »Celjski grofje« v režiji Jožeta Jakoša je bil predan svojemu namenu. Prostore so dobili: gledališka in kino dvorana, zveza kulturnih organizacij, avla z razstavnim prostorom, občinska matična knjižnica, radio Šmarje pri Jelšah in krajevna skupnost. Novi prostori omogočajo ponoven razmah kulturnega delovanja v kraju. V gledališki dvorani pričnejo z abonmajskimi predstavami slovenskih poklicnih in amaterskih gledališč. Kulturno društvo Anton Aškerc doživi razcvet. Gledališka skupina uprizori leta 1980 Partljičevo komedijo »O, ne, ščuke pa ne!«. Omenjena predstava pomeni začetek ponovnega aktivnega gledališkega dogajanja v kraju. S predstavami: Vrt, Vražji fant z zahodnega sveta, Smrt predsednika hišnega sveta in Junona je gledališče uspešno sodelovalo na republiških revijah slovenskih amaterskih gledališč. Aktivno deluje tudi moški pevski zbor (ustanovljen 1974), ki pod vodstvom Bibiane Hrovat pripravlja nastope, koncerte na občinskih in regijskih revijah.
 Leta 1981 je bila zgrajena nova občinska stavba s prostori za sodišče, policijo, zavarovalnico, geodetsko upravo in z dodatnimi prostori za občino.
 Leta 1984 izide obsežen zbornik »Med Bočem in Bohorjem«.
 Leta 1990 postane lastnik dvorca Jelšingrad Zdravilišče Rogaška Slatina. Pričnejo se aktivnosti za obnovo propadajočega gradu in izgradnjo golf igrišča v okolici graščine. Zdravilišče proda dvorec z zemljiščem dvema zasebnikoma iz tujine. Vojna v Sloveniji in gospodarska kriza Rogaške Slatine ustavita zamišljen projekt. Občina Šmarje pri Jelšah si močno prizadeva najti novega lastnika, ki bi graščino končno rešil pred propadom.
 Leta 1995 Šmarje postane po reorganizaciji samouprave nova občina. Za župana je bil izvoljen Jože Čakš, za predsednika občinskega sveta Vinko Habjan, leto za tem pa Stanko Javornik. V tem letu organizira Šmarje pod idejnim vodstvom akademskega slikarja Staneta Jagodiča prvi slovenski trienale satire in humorja ARITAS. Ob tej priložnosti izideta katalog Aritas in zbornik Satira Multi, na trgu pred kulturnim domom pa je postavljen slovenski pranger - zapovednik Homo Humanus.
 Leta 2020 Šmarje pri Jelšah postane eno od največjih žarišč virusa SARS-CoV-2 v Sloveniji. 11. marca 2020 so potrdili okužbo pri učiteljici šmarske osnovne šole. Župan Matija Čakš je odredil zaprtje šole konec tedna (12. in 13. marec), pri čemer ga ministrstvo pod vodstvom Jerneja Pikala ni podpiralo. Že naslednji dan je Vlada RS odredila popolno zaprtje šol s ponedeljkom, 16. marca 2020. Kljub temu je število okužb v Šmarju začelo nekontrolirano rasti, s čimer je kraj postal eno od največjih žarišč virusa v Sloveniji. Na dan 19. marca 2020 je bilo v šmarskem domu za ostarele potrjenih sedem okužb pri stanovalcih in tri pri uslužbencih. 27. marca 2020 so potrdili tudi prvo okužbo zaposlenega v Zdravstvenem domu Šmarje pri Jelšah.
 Statistični pregled
 Občina Šmarje pri Jelšah je bila ustanovljena ob teritorialnem preoblikovanju komun 3. 10. 1994. Nastala je iz takratne komune Šmarje pri Jelšah, ki se je preoblikovala v naslednjih pet manjših samostojnih občin: Kozje, Podčetrtek, Rogaška Slatina, Rogatec in Šmarje pri Jelšah. Komuna Šmarje pri Jelšah je pred preoblikovanjem štela 188 naselij in 32.429 prebivalcev in je obsegala 400,1 km2 ozemlja. Od tega je občini Šmarje pri Jelšah pripadlo 77 (tj. 41 %) naselij, 9.755 (tj. 30 %) prebivalcev in 107,7 km2 (tj.27 %) ozemlja.
 Naselje Vinski Vrh pri Slivnici je bilo leta 1994 preimenovano v Sveti Štefan. Naselje Sveti Štefan se je istega leta po številu prebivalcev administrativno povečalo za 20 oseb, in sicer na račun naselij Cerovec pri Šmarju in Grobelce, ki sta izgubili manjša dela ozemlja. Naselje Cerovec pri Šmarju je pred delitvijo štelo 128 prebivalcev, naselje Grobelce pa 203 prebivalce. Naselje Sveti Štefan je pred priključitvijo delov omenjenih dveh naselij štelo 126 prebivalcev. Leta 1995 so bili naselju Šmarje pri Jelšah priključeni deli ozemlja naslednjih naselij: Dvor z 216 prebivalci (zmanjšano po številu prebivalcev za 16 %), Korpule s 111 (27 %), Mala Pristava z 81 (-), Vinski Vrh pri Šmarju z 52 (-), Zadrže z 224 (73 %) in Zastranje s 55 prebivalci (50 %). Tako se je naselje Šmarje pri Jelšah administrativno povečalo po številu prebivalcev za 259 prebivalcev. Istega leta se je naselje Šmarje pri Jelšah tudi zmanjšalo, in sicer za okoli 15 oseb. Manjši del ozemlja je bil namreč ponovno dodeljen naselju Vinski Vrh pri Šmarju.
 Sklici in opombe
 Glej tudi
 Seznam osebnosti iz Občine Šmarje pri Jelšah
 Zunanje povezave
 Šmarje pri Jelšah, uradna stran občine.
 Sv. Rok nad Šmarjem pri Jelšah
 Šmarje pri Jelšah
 Ustanovitve leta 1994


text:
Dejnostrat (Dinostrat) [dejnóstrat/dínóstrat] (: Deinóstratos), starogrški matematik, * 390 pr. n. št., † okoli 320 pr. n. št.
 Dejnostrat je bil starejši Menehmov brat.
 Po Paposu izhaja prvi znan način rektifikacije krožnice od njega in še nekaterih matematikov tega časa. Do rezultata so verjetno prišli posredno pri podobni analizi Hipijeve kvadratrise. S takšno konstrukcijo so lahko približno rešili tudi problem kvadrature kroga. Zato je Dejnostrat tukaj uporabil svojo kvadratriso, s čimer je razširil uporabo Hipijeve krivulje na reševanje še ostalih dveh starogrških problemov, rektifikacije krožnega loka in konstrukcije pravilnega mnogokotnika.
 Glej tudi
 seznam starogrških matematikov
 Sklici
 Starogrški matematiki
 Grki v 4. stoletju pr. n. št.


text:
 18.8.2012
 LT
 Europos Sąjungos oficialusis leidinys
 C 250/19
 2012 m. liepos 2 d. pareikštas ieškinys byloje Health Food Manufacturer’s Association and Others prieš Komisiją
 (Byla T-296/12)
 2012/C 250/35
 Proceso kalba: anglų
 Šalys
 Ieškovės: The Health Food Manufacturer’s Association (East Molesey, Jungtinė Karalystė); Quest Vitamins Ltd (Birmingamas, Jungtinė Karalystė); Natures Aid Ltd (Kerkamas, Jungtinė Karalystė); Natuur- & gezonheidsProducten Nederland (Ermelas, Nyderlandai) ir New Care Supplements BV (Oisterveikas, Nyderlandai), atstovaujamos solisitorių B. Kelly ir G. Castle, advokato P. Bogaert
 Atsakovė: Europos Komisija
 Reikalavimai
 —
 Panaikinti 2012 m. gegužės 16 d. Komisijos reglamentą (ES) Nr. 432/2012 dėl tam tikrų leidžiamų vartoti teiginių apie maisto produktų sveikumą, išskyrus teiginius apie susirgimo rizikos mažinimą, vaikų vystymąsi ir sveikatą, sąrašo sudarymo (OL L 136, p. 1).
 —
 Panaikinti 2012 m. gegužės 16 d. Komisijos sprendimą, kuriuo nustatytas tam tikrų leidžiamų vartoti teiginių apie sveikatą ir sukurtas vadinamųjų laikinų teiginių apie sveikatą, kurie Komisijos nei draudžiami, nei leidžiami, sąrašas.
 —
 Priteisti iš atsakovės bylinėjimosi išlaidas.
 Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai
 Grįsdamos ieškinį ieškovės remiasi trimis pagrindais, tvirtindamos, kad Reglamentas yra neteisėtas dėl šių priežasčių:
 1.
 Pirmasis ieškinio pagrindas susijęs su tuo, kad:
 —
 leistinų bendrų teiginių apie sveikatą sąrašo patvirtinimas kartu tam tikriems teiginiams taikant Reglamento (EB) Nr. 1924/2006 28 straipsnyje numatytas pereinamojo laikotarpio priemones (t. y. vertinimo proceso padalijimas ir dalinio teiginių sąrašo patvirtinimas pagal 13 straipsnio 1 dalį) neturi jokio teisinio pagrindo. Taip pažeidžiami gero administravimo, teisinio saugumo ir nediskriminavimo principai dėl daugelio priežasčių, įskaitant šias: nebuvo jokio pateisinimo padalijimo procesui, padalijimui trūko skaidrumo, dėl padalijimo nebuvo konsultuotasi ar pateiktos tinkamos priežastys padalijimui, tam tikri teiginiai buvo priskirti prie „laikinųjų“ ir jiems toliau taikomos pareinamojo laikotarpio priemonės pagal Reglamentą (EB) Nr. 1924/2006(neatsižvelgiant į šių pereinamųjų laikotarpių teisinį nesaugumą).
 2.
 Antrasis ieškinio pagrindas susijęs su tuo, kad:
 —
 neįtraukus daug teiginių apie sveikatą į leistinųjų sąrašą pažeistas Reglamentas (EB) Nr. 1924/2006, nes taikytas neteisingas vertinimo kriterijus, pažeisti gero administravimo, teisinio saugumo principai ir bendradarbiavimo su nacionalinėmis maisto institucijomis pareiga ir pareiga pateikti tinkamas priežastis.
 3.
 Trečiasis ieškinio pagrindas susijęs su tuo, kad:
 —
 Jei nebūtų pritarta anksčiau minėtiems pagrindams ieškovės tvirtina, kad pats Reglamentas (EB) Nr. 1924/2006 yra niekinis, nes buvo pažeista teisė būti išklausytam ir pažeistas teisinis saugumas. Reglamento (EB) Nr. 1924/2006 neteisėtumu remiamasi pagal SESV 277 straipsnį ir tai pagrindžia taip pat Reglamento (ES) Nr. 432/2012 neteisėtumą.


text:
 26.10.2012
 GA
 Iris Oifigiúil an Aontais Eorpaigh
 1
 PRÓTACAL (Uimh. 17)
 MAIDIR LEIS AN DANMHAIRG
 TÁ NA hARDPHÁIRTITHE CONARTHACHA,
 ÓS MIAN LEO fadhbanna speisialta áirithe a bhaineann leis an Danmhairg a réiteach,
 TAR ÉIS COMHAONTÚ ar na forálacha seo a leanas a chuirfear i gceangal leis an gConradh ar an Aontas Eorpach agus leis an gConradh ar Fheidhmiú an Aontais Eorpaigh:
 Ní dhéanfaidh forálacha Airteagal 14 den Phrótacal maidir le Reacht an Chórais Eorpaigh Banc Ceannais agus an Bhainc Cheannais Eorpaigh difear do cheart Bhanc Ceannais na Danmhairge a chúraimí láithreacha a bhaineann leis na codanna sin de Ríocht na Danmhairge nach cuid den Aontas iad a chomhlíonadh.


text:
Tillangchong est une île de l'archipel des Nicobar dans le Golfe du Bengale rattachée au groupe des îles du Centre.
 Géographie
 Tillangchong mesure 16,2 km de longueur et environ 2 km de largeur maximales pour une superficie de . Elle est distante de 25 kilomètres au nord de l'île de Camorta et de 50 kilomètres à l'est de Teressa.
 Histoire
 Île dans les Andaman et Nicobar
 Île de la mer d'Andaman
 Île dans le golfe du Bengale