text:
Crna Gora (cnr. lat. Crna Gora, cnr. ćir. Црна Гора) je sredozemna i jugoistočnoeuropska parlamentarna republika. Na sjeveroistoku graniči sa Srbijom (duljina granice 124 km), na istoku s Republikom Kosovo (79 km), na jugu s Albanijom (172 km), Hrvatskom na jugozapadu (22,6 km), Bosnom i Hercegovinom na zapadu (245 km), dok priobalni dio mora, uz međunarodne vode, čini granicu s Italijom. Kopnena površina iznosi 13 812 km2 dok površina obalnog mora iznosi 2440 km2. Obala je duga 293,5 km (90 km zračne linije) i osrednje razvedena (koeficijent razvedenosti iznosi 3,0). Glavni grad je Podgorica, gospodarsko i političko središte Republike Crne Gore u kojoj su Vlada i parlament, dok prijestolnica Cetinje ima kako kulturni i znanstveni tako i politički značaj jer se u prijestolnici nalaze rezidencija predsjednika crnogorske države i diplomatsko sjedište zemlje. Nositelj suverenosti je građanin koji ima crnogorsko državljanstvo. Službeni jezik u Crnoj Gori je crnogorski jezik, ćirilično i latinično pismo su ravnopravni, a u službenoj uporabi su i srpski, bošnjački, albanski i hrvatski jezik. Valuta koja se koristi u državi je euro iako Crna Gora službeno nije članica Europske unije niti Eurozone. Na snazi je Ustav koji je donesen 19. listopada 2007. godine, a proglašen 22. listopada 2007. godine.
 Crna Gora zauzima uglavnom planinsko područje, a sastoji se iz pet prirodnih regionalnih cjelina: Stare Crne Gore, Brda, Sjeveroistočnoga škriljavoga gorja, Središnjega nizinskog prostora i Primorja.
 Temelji crnogorske države su kneževine Duklja i Zeta. Crna Gora je tijekom turske vladavine imala autonomiju, a neovisnost od Osmanskog Carstva joj je potvrđena na Berlinskom kongresu 1878. godine. Od 1918. bila je dio sve tri Jugoslavije. Na referendumu održanom 21. svibnja 2006. godine građani Crne Gore su izglasali nezavisnost i razdruženje sa Srbijom s ukupno 55,54 % glasova. Neovisnost Crne Gore je proglašena 3. lipnja 2006. godine. Dana 28. lipnja 2006. Crna Gora je postala 192. članica Ujedinjenih naroda, a 11. svibnja 2007. 47. članica Vijeća Europe.
 Crna Gora je članica Ujedinjenih naroda, Organizacije za europsku sigurnost i suradnju, Vijeća Europe i sredozemne unije. Također je kandidat za članstvo u Europskoj uniji od 2010. godine. Crna Gora je 5. lipnja 2017. godine postala 29. članica NATO-a.
 Povijest
 Neolit i brončano doba
 Od 5500. do 3000. pr. Kr., Neolit (mlađe kameno doba). Na području Crne Gore se razlikuju dvije osnovne kulturne oblasti: mediteranska i središnja balkanska (Starčevačka kultura i Vinčanska kultura grupa, s lokalitetima Petnjik i Beran krš, kod Berana). Najbolje su proučeni ostatci iz Crvene stijene. Do unaprijeđenja lončarstva dolazi u mediteranskom središnjem neolitu (4500. – 3800. pr. Kr.).
 Od 1500. do 1200. pr. Kr., Razvijeno brončano doba: do razdvajanja ilirskog i tračkog elementa na podrucju Balkana još nije došlo. Za ovaj period, od nalaza u Crnoj Gori karakteristične su sjekire "albansko-dalmatinskog" i "skadarskog" tipa. Postoji uticaj razvijenih kultura oblasti Egeja i intezivne trgovačke veze s mikenskom kulturom. Naselja iz ovog perioda su kod Crvene stijene, Ceret (kraj Zognja, Ulcinj) Bijedića (kod B. Polja) i Beran-krša, kraj Berana. Predstave jelena na zidu okapine u Lipcima (Boka kotorska) također pripadaju ovom dobu.
 Rimljani
 Prvi poznati stanovnici Crne Gore bili su Iliri, koji su polovicom III. st. pr. Kr. stvorili državu sa središtem oko Boke kotorske i Skadarskog jezera. Za kralja Agrona (prije 230. pr. Kr.) protezala se približno od Neretve na sjeverozapadu do granice Epira na jugoistoku, a nakon rata s Rimljanima za Teute (229. do 228. pr. Kr.) smanjena je približno na područje današnje Crne Gore.
 Pod rimsku vlast došla je 167. pr. Kr. pa je od početka I. st. uključena u rimsku provinciju Dalmaciju, a od 297. Prevalis. U VII. st.
 Dolazak Slavena i prve kneževine
 Slaveni su naselili to područje, koje se u izvorima do kraja X. st. nazivalo Dukljom, od XI. st. Zetom, a od XIV. st. Crnom Gorom. Prva (vazalna) državna organizacija u Duklji nastala je u IX. st., za kneza Vladimira (oko 970. – 1016.) došla je pod vlast makedonskog cara Samuila, a potom Bizanta.
 Knez Vojislav (od 1031.) oslobodio je Zetu od bizantske vlasti, a njegov je sin Mihajlo (oko 1050. – 1082.) postavio temelje prvoj samostalnoj zetskoj državi i 1077. od pape Grgura VII. dobio kraljevske insignije. Za njegova sina Bodina (1082. – 1101.) Zeta je bila na vrhuncu moći (obuhvaćala je Rašku, Bosnu, Trebinje i Hum), ali se nakon njegove smrti raspala. To je iskoristio srpski veliki župan Stefan Nemanja i do 1189. osvojio Zetu koja je ostala pod srpskom vlašću više od jednog i pol stoljeća. S raspadom srpske države Zeta se osamostalila 1361. s feudalcima Balšićima koji su postupno širili svoju vlast. Nakon smrti Balše III. (1421.) vlast u Zeti naslijedio je despot Stefan Lazarević.
 Ratovi s osmanlijama
 Nakon pada despotovine 1439., Mletačka Republika osvojila je Zetsko primorje, njezinu vrhovnu vlast u Gornjoj Zeti priznali su Crnojevići, a 1444. to je učinio i Stefan Crnojević. Njegov sin Ivan (1465. – 1490.) napustio je Mlečane, ali kad su Skadar i Žabljak 1479. pali u ruke Osmanlijama, nakratko se sklonio u Italiju. Njegovi sinovi upravljali su zemljom kao osmanski vazali, Đurađ (1490. – 1496.) i brat mu Stefan (1496. – 1499.), kada je Crna Gora pripojena Skadarskomu sandžaku. Poseban položaj u odnosu prema Skadarskomu sandžaku stekla je 1513., kada je za crnogorskoga sandžakbega postavljen Skender-beg (Staniša), sin Ivana Crnojevića.
 Od početka XVII. st. vodstvo u borbi protiv Osmanlija preuzeli su mitropoliti Cetinjske mitropolije; Crnogorci su sudjelovali u mletačko-turskim ratovima (Ciparski 1570. – 1573., Kandijski 1645. – 1669., Morejski 1684. – 1699.) i 1688. zbacili fiktivnu sultanovu vlast, a pod vladikom Danilom (1697. – 1735.) proveli istrjebljenje islamiziranih sunarodnjaka koji se nisu vratili kršćanstvu (Istraga poturica). Vladike su nastojali suzbiti plemenske sukobe i krvnu osvetu i ujediniti plemena putem Jedinokupnog sabora svih plemenskih glavara, a njegove odluke za vladike Danila Petrovića-Njegoša postaju obvezne za sva plemena, zatim su uspostavljene veze s Rusijom, pa je Crna Gora kao saveznik 1711. ratovala protiv Osmanlija.
 Vladavina dinastije Petrović
 God. 1717. u Crnoj Gori ustanovljeno je guvernadurstvo koje je imalo poslužiti širenju mletačkog utjecaja i posredovanja u trgovini. Nakon Danilove smrti 1735. vlast cetinjskih mitropolita postala je nasljednom, pa je Crnom Gorom počela vladati Dinastija Petrović.
 Izgradnji središnje državne vlasti pridonio je Šćepan Mali (1768. – 1774.), koji je smanjio krvnu osvetu, 1771. uveo prvi stalni sud od 12 plemenskih glavara, sastavio prvi stalni oružani odred (tjelesnu stražu). Njegov primjer slijedio je Petar I. Petrović-Njegoš (1781. – 1830.), komu je 1797. povjereno upravljanje vanjskom politikom i zapovjedništvo nad crnogorskom vojskom; uspostavio je 1798. središnje sudsko tijelo, Praviteljstvo suda crnogorskog i brdskog, i osnovao svoju naoružanu stražu, tzv. perjanike, prvu crnogorsku žandarmeriju, te donio Zakonik opšči crnogorski i brdski i uveo plaćanje poreza po kućama. Nakon pobjede nad Osmanlijama 1813.
 Skupština Crnogoraca i Bokelja u Dobroti 29. listopada 1813. proglasila je ujedinjenje Crne Gore i Boke, ali je odlukom Bečkoga kongresa 1815. Boka kotorska postala dio Kraljevstva Dalmacije pod austrijskom vlašću.
 Petar II. Petrović-Njegoš (1831. – 1851.) u potpunosti je proveo centralizaciju državne vlasti, osnovao (1831.) Praviteljstvujušči senat kao vrhovni zemaljski sud, 1832. ukinuo guvernadurstvo, uveo kapetanske sudove i u svojim je rukama ujedinjavao zakonodavnu, sudsku i izvršnu vlast. Senat, gvardija i perjanici postali su prvi stalni organi središnje državne vlasti u Crnoj Gori. God. 1834. ponovno je osnovana na Cetinju tiskara, a 1842. utvrđene su granice između Crne Gore i Austrije. Petrovićev nasljednik Danilo (1851. – 1860.) proglasio se 1852. knjazom.
 Berlinski kongres i samostalnost
 Crna Gora je 1859. stekla samostalnost, a 1876. crnogorska vojska zauzela je Nikšić, Bar, Ulcinj, te otoke na Skadarskom jezeru. Mirom u San Stefanu 1878. Crnoj Gori zajamčena je neovisnost, a na Berlinskome kongresu dodijeljeni su joj gradovi Nikšić, Kolašin, Spuž, Podgorica, Žabljak, Bar te Plav i Gusinje (koji su 1880. zamijenjeni za Ulcinj).
 Još 1871. započinje organizacija modernog administrativnog državnog aparata. Uspostavlja se uprava za unutarnje poslove, financije i vojsku; osniva se Knjaževska kancelarija za inostrana djela; 1879. ukinut je Senat, a organizirana su ministarstva i Veliki sud, knez Nikola je 1905. oktroirao ustav, a 1906. provedeni su izbori za Zakonodavnu skupštinu. U političkom životu, pod utjecajem iz Srbije, djelovao je Klub narodne stranke (klubaši) i vladina Prava narodna stranka (pravaši). Nakon otkrivanja urote za uklanjanje kneza Nikole (bombaška afera), knez se obračunao s klubašima 1908., a bili su poremećeni i odnosi sa Srbijom. Godine 1910., Crna Gora proglašena je kraljevinom, što je dovelo do njezina udaljavanja od Srbije, Rusije, Austro-Ugarske i približavanja Italiji.
 Prva Jugoslavija
 Sudjelovala je u I. balkanskom ratu 1912. – 1913. i mirom u Bukureštu 1913. dobila Berane (Ivangrad), Bijelo Polje, Gusinje, Pljevlja, Plav, Tuzi i dio Skadarskog jezera. U I. svjetskom ratu, kao saveznicu Srbije, okupirala ju je austrougarska vojska 1916., a kralj i veći dio vlade otišli su u Italiju. Predsjednik nove emigrantske crnogorske vlade Andrija Radović pregovarao je sa srpskom vladom o ujedinjenju Crne Gore sa Srbijom i osnovao Crnogorski odbor za narodno ujedinjenje, a Velika narodna skupština u Podgorici 26. studenoga 1918. svrgnula je dinastiju Petrović-Njegoš i proglasila ujedinjenje Crne Gore sa Srbijom; time je crnogorska država de facto prestala postojati, a njezin je teritorij uključen u sastav srpske države.
 Osim represije, u zemlji su se pogoršavale gospodarske prilike i raslo nezadovoljstvo u narodu, pa su otpori režimu sporadično trajali do 1925. Nakon zavođenja Šestosiječanjske diktature 1929. kralj Aleksandar zabranio je rad svim političkim strankama. Zakonom o nazivu i podjeli Kraljevine Jugoslavije od 3. listopada 1929. stvorena je Zetska banovina, kojoj je po Ustavu iz 1931. pripadala današnja Crna Gora, istok Hercegovine, zapad Kosova, Sandžak i okolica Dubrovnika.
 Drugi svjetski rat
 Napadom sila Osovine, Crnu Goru okupirala je Italija, koja je anektirala Boku kotorsku, a neke granične dijelove Albanija. Pod protektoratom Italije Crnogorska federalistička stranka pripremala je uspostavu crnogorske države, Nezavisne Crne Gore, koju je 12. srpnja 1941. proglasio Crnogorski sabor. Protivnici osamostaljenja Crne Gore (pripadnici KPJ i četnici) započeli su sutradan ustanak. Ustanici su se podijelili na partizane, pod vodstvom KPJ, i na četnike koji su nastupali s velikosrp. pozicija i od jeseni 1941. surađivali s Talijanima. Nakon kapitulacije Italije, partizanske snage zauzele su područje između Lima i Zete, a Nijemci su u ostalom dijelu uspostavili upravu pod svojim nadzorom.
 U Kolašinu je 15. studenog 1943. održana skupština Antifašističkog vijeća narodnog oslobođenja (AVNO), koja je izabrala Zemaljsko antifašističko vijeće narodnog oslobođenja (ZAVNO) i delegate za II. zasjedanje AVNOJ-a. ZAVNO je 13. srpnja. 1944. prerastao u Crnogorsku antifašističku skupštinu narodnog oslobođenja (CASNO), koja je na zasjedanju 15. travnja 1945. konstituirana u Crnogorsku narodnu skupštinu. Borbe za Crnu Goru završene su u siječnju 1945., kada su jedinice NOV-a ovladale cijelim crnogorskim područjem.
 Druga Jugoslavija
 Nakon II. svjetskog rata, u sastavu SFR Jugoslavije, Crna Gora dobila je skupštinu (15. travnja 1945.) i republički ustav (31. prosinca 1946.). Srbiji je 1945. ustupila Metohiju, što joj je kompenzirano stjecanjem većega primorja (južnog dijela austrijske Dalmacije do 1918. i bosanskohercegovačkoga koridora do mora preko Sutorine). Tijekom 1946. kolonizirano je iz Crne Gore u Vojvodinu oko 45.000 st. Ustavnim promjenama 1963. i 1974. Crna Gora unaprijedila je svoju državnost i stekla snažniji položaj u federaciji.
 Zajednica sa Srbijom i obnova samostalnosti
 Na prvim višestranačkim izborima krajem 1990. pobijedio je Savez komunista Crne Gore (koji se preimenovao u Demokratsku partiju socijalista). Momir Bulatović bio je izabran za predsjednika Predsjedništva (1993. za predsjednika države), a premijer je postao Milo Đukanović. Od uspona na vlast, početkom 1991., oni su podržavali politiku Beograda u jugoslavenskom raspadu (crnogorski rezervisti sudjelovali su u napadima na dubrovačko primorje) kao i stvaranje SR Jugoslavije 1992. kao srbijansko-crnogorske federacije.
 Tijekom 1992. – 1996. Crna Gora podnosila je međunarodne ekonomske sankcije UN-a nametnute Jugoslaviji, a dio crnogorske vlasti nastojao se odmaknuti od srbijanskog predsjednika Slobodana Miloševića (od 1997. predsjednik SR Jugoslavije). To je vodilo stranačkomu raskolu (1997.) i političkom sukobu Bulatovića (sklona Miloševiću) s Đukanovićem, koji Crnu Goru nastoji osloboditi od srbijanskog pritiska, otvoriti je zapadnim investicijama i učiniti ravnopravnom unutar savezne države. Na predsjedničkim izborima potkraj 1997. i na parlamentarnim izborima polovicom 1998. pobijedili su Đukanović i njegova reformistička koalicija, što je osnažilo orijentaciju za većom samostalnošću Crne Gore. Politička suprotstavljanja pojačao je izbor Bulatovića za premijera SR Jugoslavije (1998.) te crnogorsko odbijanje nekih saveznih zakona. Tijekom napada NATO-a na Jugoslaviju (1999.) crnogorska je vlast svoj teritorij nastojala održati izvan sukoba, čime se suprotstavila saveznoj vladi i jugoslavenskoj vojsci.
 U ožujku 2003. SR Jugoslavija je reorganizirana u državnu zajednicu Srbiju i Crnu Goru. Nakon referenduma o neovisnosti (21. svibnja 2006), Crna Gora je 3. lipnja 2006. proglasila neovisnost. Na parlamentarnim izborima 2002., 2006., 2009. i 2012. pobijedila je koalicija koju je vodila Demokratska partija socijalista (DPS) na čelu s M. Đukanovićem; od 2003. predsjednik države je bio njezin kandidat Filip Vujanović; pobijedio i na predsjedničkim izborima u travnju 2013. Od proglašenja neovisnosti (2006), crnogorska državna politika usmjerena je na približavanje Europskoj uniji i NATO-u.
 Odnosi sa Srbijom pogoršali su se 2008. s crnogorskim priznavanjem državnosti Kosova; to je opteretilo i odnos prema Srpskoj pravoslavnoj crkvi, utjecajnoj u Crnoj Gori (sporno je i djelovanje kanonski nepriznate Crnogorske pravoslavne crkve).
 Novija previranja
 Nakon ruske aneksije Krima (2014.) Crna Gora uvodi sankcije Rusiji, u skladu s politikom Europske unije. U listopadu 2015. masovni prosvjed u Podgorici predvodi Demokratski front (koalicija oporbenih stranaka i organizacija); vlast optužuje za korupciju i nepotizam, protivi se približavanju NATO-u i zagovara prorusku politiku.
 U vrijeme crnogorskih parlamentarnih izbora u listopadu 2016. je spriječen pokušaj državnog udara, u kojemu su sudjelovali agenti koji su bili državljani Srbije i Rusije. Očiti cilj državnog udara je bio da se spriječi pristupanje Crne Gore NATO-paktu. Na dugogodišnje zatvorske kazne osuđeno je 14 ruskih, srpskih i crnogorskih državljana. Tijekom suđenja koje je trajalo oko godinu i pol dana održano je 170 sudskih ročišta, koja su prenošena putem televizije.
 DPS je na tim izborima ponovno osvojio najviše glasova (drugi je Demokratski front), te stvara koalicijsku vladu koju vodi premijer Duško Marković; predsjednik DPS-a Milo Đukanović održao je vodeći politički utjecaj (premijer 2008. – 2010. i 2012. – 2016.).
 Početkom lipnja 2017. Crna Gora je primljena u NATO. Rusija je proširenje NATO-a na Crnu Goru pratila s negodovanjem, te predstavlja nezadovoljstvo Rusije i njoj sklonih političkih snaga u samoj Crnoj Gori opterećenje za Crnu Goru. Sjedinjene Američke Države iskazuju podršku Crnoj Gori u odbijanju ruskih pritisaka.
 Ni odnosi Crne Gore sa susjednom Srbijom nisu lišeni napetosti, ali su s Kosovom izgrađeni bliski odnosi, a uspostavljena je i dobra suradnja sa susjednim članicama NATO-a Albanijom i Hrvatskom, kao i s Italijom.
 Na parlamentarnim izborima krajem kolovoza 2020. godine pobijedila je – s malom većinom – oporbena koalicija predvođena prosrpskim i proruskim Demokratskim frontom. U iščekivanju smjene vlasti, političko i sigurnosno stanje u zemlji se ne doima stabilnim. U zemlji kojoj dužnost predsjednika obnaša Milo Đukanović, dugogodišnji prozapadno orijentirani premiijer, vladu sa Zdravkom Krivokapićem na čelu formira šarolika koalicija predvođena prosprskim Demokratskim frontom. U travnju 2021. godine, nastupa ozbiljnija kriza vlade, kada je premijer Zdravko Krivokapić od parlamenta - nakon zahtjeva diplomacije SAD-a - zatražio da smijeni ministra pravosuđa Vladimira Leposavića - nakon što je ovaj negirao srpski genocid u Srebrenici. Parlament je u lipnju 2021. god. smijenio ministra Leposavića te donio rezoluciju kojom osuđuje genocid u Srebrenici, ali tek uz potporu oporbenih stranaka prijedlozima vlade - koje nije podržao Demokratski front, kao najveća stranka vladajuće koalicije.
 Zemljopis
 Glavni zemljopisni podaci
 Najduža rijeka: Zeta.
 Najduža obala: Velika Plaža, Ulcinj – 13.000 metara
 Najviši vrhovi:
 Bobotov Kuk (Durmitor) – 2522 m
 Maja Rozit (Prokletije) – 2522 m
 Najveće jezero: Skadarsko – 391 km2
 Najdublji kanjon: Tara – 1300 m
 Najveći zaljev: Bokokotorski
 Površina joj iznosi 13 800 kvadratnih kilometara (još uvijek postoje teritorijalni sporovi s Hrvatskom oko Prevlake). Dijeli se na općine.
 Crna Gora se rasprostire od visokih vrhova na granici sa Srbijom, Kosovom i Albanijom, a širi se velikom ravnicom koja se prostire nekoliko kilometara. Ravnica grubo nestaje na jugu, gdje se Lovćen i Orjen naglo urušavaju u Bokokotorski zaljev.
 Stara Crna Gora prostrana je krška zaravan (800 do 1000 m) nagnuta prema depresiji Skadarskoga jezera. Obuhvaća Katunski krš te Cetinjsko (7 km2), Grahovsko (6,4 km2), Njeguško (3,3 km2) i Dragaljsko polje. Od mora je odvojena primorskim gorjem: Orjen (1893 m), Lovćen (1749 m), Rumija (1594 m), a od unutrašnjosti Golijom (1942 m), Lukavicom (2141 m) i Maganikom (2123 m). Uglavnom je građena iz krednih vapnenaca.
 Brda se ističu visinom (prosječno 1400 do 1700 m). Prevladavaju otvoreni ravnjaci s planinama višima od 2000 m: Durmitor (Bobotov kuk, 2522 m), Volujak (2254 m), Ljubišnja (2238 m), Sinjajevina (2253 m), Bjelasica (2137 m). Građena su od trijaskih naslaga i od škriljevaca. To je gotovo nenaseljeno područje. Gušće je naseljeno samo niže područje dolina rijekâ Ćeotine (Pljevaljska kotlina; dio Sandžaka), Tare, Lima i Ibra.
 Sjeveroistočno škriljavo gorje područje je jugoistočno od Sinjajevine, a obuhvaća Komove (2487 m) i Prokletiju (Maja Rozit, 2522 m). Građeno je od nepropusnih permskih i karbonskih škriljevaca.
 Središnji nizinski prostor obuhvaća područje Skadarske zavale, dolinu donjega toka rijeke Zete (240 km2) i Nikšićko polje (48 km2). Ondje je prirodno središte i raskrižje putova iz zaleđa (doline Zete i Morače) prema primorju. Povoljan položaj i slobodan prostor omogućuju razvoj Podgorice, glavnog grada. Najveći dio ravnice pokriven je debelim pokrovom sterilnoga fluvioglacijalnog šljunka. Područje oko Skadarskoga jezera močvarno je i neplodno.
 Primorje. Crnogorsko primorje obuhvaća uski obalni pojas od poluotoka Oštre (Hrvatska) do ušća rijeke Bojane (granica prema Albaniji) te zaljev Boku kotorsku.
 Crna Gora velikim dijelom otvoreno izlazi na Jadransko more.
 Nacionalni parkovi
 Nacionalni park Durmitor
 Nacionalni park Biogradska gora
 Nacionalni park Lovćen
 Nacionalni park Skadarsko jezero
 Najveći gradovi u Republici Crnoj Gori su:
 Rijeke i jezera
 Rijeke pripadaju sljevu Crnoga (Lim, Ćeotina, Ibar, Piva) i Jadranskoga (Morača, Zeta, Bojana) mora.
 Najdulje su: Lim (217 km, od toga 86 km u Crnoj Gori), Tara (146,4 km), Ćeotina (Ćehotina, Ćotina; 125 km, od toga 100 km u Crnoj Gori), Morača (99,5 km) i njezin pritok Zeta (65 km), Piva (78 km) te Bojana (40 km, od toga 30 km u Crnoj Gori).
 Osim Skadarskoga jezera (391 km2, od toga 243,1 km2 u Crnoj Gori) postoji i više manjih planinskih jezera: Šasko (3,6 km), Plavsko (1,99 km2), Crno (0,52 km2), Biogradsko (0,25 km2), Kapetanovo, Vražje, Zminičko, Sušičko i dr.
 Klima
 Klima je u primorju sredozemna, u Skadarskoj zavali submediteranska, a u unutrašnjosti umjereno kontinentska do planinska. Srednja srpanjska (ljeto) temperatura u primorju, submediteranskom području Skadarske zavale i doline rijeke Zete iznosi oko 26 °C, u nižim područjima unutrašnjosti 18 do 20 °C, a na visokim planinama (Durmitor, Bjelasica, Visitor, Sinjajevina i dr.) 10 do 14 °C. Srednja siječanjska (zima) temperatura najviša je u primorju (8 °C) i submediteranskim dijelovima (4 do 5 °C); u unutrašnjosti i na planinama kreće se od 0 ° do –7 °C. Godišnja količina oborina najveća je u planinskom području primorskoga zaleđa (Orjen, Lovćen; oko 5000 mm), gdje u izrazito kišnim godinama padne i do 8000 mm oborina (Crkvice na Orjenu). Primorje prima 1200 do 2000 mm oborina, a samo krajnji sjeveroistok 800 do 1000 mm.
 Stanovništvo
 Prema popisu iz 2011. Crna Gora ima 625 266 st. Gustoća naseljenosti iznosi 44,9 st./km2 (2011.). Najgušće je naseljeno (100 do 200 st./km2) primorje te Podgorica s okolicom. Unutrašnjost Crne Gore (sjeverni, zapadni i sr. dijelovi) imaju naseljenost do 40 st./km2 (mjestimice do 20 st./km2).
 Najveći dio stanovništva ispovijeda pravoslavlje (72,0 %), zatim islam (19,0 %), katoličanstvo (3,0 %) i dr. (6,0 %, 2011). Porast stanovništva iznosi 0,1 % (2005. – 2011.) i niži je od prirodnog prirasta stanovništva (0,29 % ili 2,9 ‰, 2010); natalitet iznosi 12,0 ‰ (2010.), mortalitet 9, 1‰ (2010.), a mortalitet dojenčadi 7,2 ‰ (2010). Stanovništvo je u prosjeku staro; u dobi do 14 godina je 19,2 % st., od 15 do 59 godina 62,5 %, a u dobi od 60 i više godina 18,3 % st. (2011.). Očekivano trajanje života iznosi 71,2 godina za muškarce, odn. 76,1 godina za žene (2008.).
 Nacionalni sastav Crne Gore, prema službenim rezultatima popisa 2011. koje je objavio Zavod za statistiku Crne Gore – Monstat, su:
 Crnogorci 44,98 %
 Srbi 28,73 %
 Bošnjaci 8,65 %
 Albanci 4,91 %
 Muslimani 3,31 %
 Romi 1,01 %
 Hrvati 0,97 %
 neizjašnjeni 4,87 %
 Teritorijalna rasprostranjenost stanovništva
 Crnogorci su rasprostranjeni širom države, apsolutna ili relativna većina stanovništva su u Podgorici, Cetinju, Danilovgradu, Nikšiću, Kolašinu, Mojkovcu, Šavniku, Žabljaku, Budvi, Baru, Kotoru, Tivtu;
 Srbi su relativna većina u Herceg Novom, Beranama, Bijelom Polju, a apsolutna u većina u Pljevljima, Plužinama i Andrijevici.
 Bošnjaci i narod Muslimana su apsolutna većina u Rožajama i Plavu;
 Albanci su većina u Ulcinju.
 Hrvati žive u Boki kotorskoj.
 U gradu Ulcinju živi i nekoliko crnoputih potomaka saracenskih robova iz Maroka. Ti ljudi su trag vremena kad je Ulcinj bio uporištem arapskih gusara.
 Upravna podjela Crne Gore
 Crna Gora je podjeljena na 23 općine, glavni grad Podgoricu i staru prijestolnicu Cetinje.
 1960. godine donošenjem Zakona o podjeli Narodne Republike Crne Gore na općine broj općina je smanjen na 20 i ovakva teritorijalna organizacija će ostati nepromijenjena narednih 30 godina. 1990. godine je ponovo formirana općina Andrijevica a promjena je službeno zaživjela 1. srpnja 1991. godine.
 2005. godine donošenjem Zakona o Glavnom gradu Podgorici formirane su gradske općine Golubovci i Tuzi (najmanja gradska općina naseljena albanskom većinom).
 2013. godine je formirana općina Petnjica.
 2014. godine je formirana općina Gusinje.
 Općine
 Općine Crne Gore su:
 Politički sustav
 Prema Ustavu od 22. listopada 2007. Crna Gora je unitarna republika s parlamentarnim sustavom vlasti. Predsjednik republike na čelu je države i vrhovni je zapovjednik oružanih snaga. Biraju ga državljani na općim izborima za mandat u trajanju od 5 godina i za najviše dva mandata.
 Izvršnu vlast ima Vlada, koju čine predsjednik, potpredsjednici i ministri. Predsjednik republike predlaže predsjednika vlade, kojega imenuje Skupština. Ona imenuje i ministre na prijedlog predsjednika vlade.
 Zakonodavnu vlast ima jednodomna Skupština s 81 zastupnikom. Biračko je pravo opće i jednako, a imaju ga svi državljani s navršenih 18 godina života. Najvišu sudbenu vlast ima Vrhovni sud, čijega predsjednika imenuje Skupština na zajednički prijedlog predsjednika republike, predsjednika Skupštine i predsjednika vlade. Ustavni sud sastoji se od 7 sudaca biranih za mandat od 9 godina, bez ograničenja u broju mandata. Administrativno je Crna Gora podijeljena na 21 općinu. Državni praznik: Dan državnosti, 13. srpnja (1878.).
 Crnogorska vojska
 Vojska Crne Gore sastoji se od kopnene vojske, mornarice i zračnih snaga. Vojska je potpuno profesionalna stalna vojska.
 Vojska trenutačno održava snagu od 1950 članova aktivnih vojnika. Veći dio svoje opreme i snaga naslijedila je iz vojske Srbije i Crne Gore. Budući da je Crna Gora sadržavala cijelu obalu bivše zajednice, zadržala je praktički cijelu pomorsku snagu. Vojska Crne Gore sudjeluje u misijama NATO-a u Afganistanu i Iraku.
 U lipnju 2017. Crna Gora je postala 29. članica NATO- a.
 Gospodarstvo
 Nakon primanja u članstvo Svjetske banke, Međunarodnoga monetarnog fonda (2007.) i Svjetske trgovinske organizacije (2011.) pokrenut je niz ekonomskih reformi. Od 2012. vode se pregovori za pridruživanje Europskoj uniji.
 Stopa nezaposlenosti smanjena je s 37 % (2000.) na 10,7 % (2008.), a potom je porasla na 18 % (2014.). Tijekom 2006–13. prosječni udjel siromašnog stanovništva iznosio je 8,3 % (najveći, 11,3 %, bio je 2006. i 2012). Održale su se velike regionalne gospodarske razlike; na sjevernom dijelu nezaposlenost je dvostruko veća u odnosu na središnji i južni dio Crne Gore (sjeverno područje obuhvaća 67 % ukupnoga obradivog zemljišta, 71 % šuma, 70 % stočnog fonda, gotovo sve državne hidropotencijale te zalihe ugljena, olova i cinka). Vrijednost BDP-a ostvernoga 2014. bila je oko 4,6 milijarda USD; BDP po stanovniku iznosio je oko 7400 USD. U sastavu BDP-a najveći je udjel uslužnog sektora (oko 88 %), potom industrije (11 %) i poljoprivrede (1 %).
 U proizvodnom sektoru vodeća je prerađivačka (aluminij) i prehrambena industrija. Godine 2013. vrijednost izvoza bila je oko 333,2 milijuna USD, a uvoza 1,57 milijarda USD. Vodeći su partneri u izvozu Srbija (35,5 %), Hrvatska (15,8 %) i Slovenija (9,5 %). Najviše robe uvozi se iz Srbije (28,5 %), Grčke (8,4 %) i NR Kine (8 %). Godine 2014. vrijednost izvoza bila je oko 300 milijuna USD, a uvoza oko 1,58 milijarda USD. Veličina javnoga duga 2014. bila je 55,8 % BDP-a.
 Turizam
 Turizam predstavlja najvažniju gospodarsku djelatnost u Crnoj Gori. Crnu Goru na godišnjem nivou posjeti veliki broj turista. Taj broj je, prema podacima crnogorskog Monstata, u 2013. godini bio gotovo 1.5 milijuna. Turizam u Crnoj Gori novu afirmaciju doživljava posljednjih godina, i praćen je nizom infrastrukturnih projekata, koji Crnu Goru, u perspektivi, čine elitnom turističkom destinacijom za turiste iz cijelog svijeta, prije svega iz regije i drugih europskih zemalja, posebice zemalja članica Europske unije.
 Iako je Crna Gora površinski mala zemlja, karakteriziraju je pejzaži istinske ljepote visoke planine i duboki kanjoni, široke ravnice, brze rijeke, Skadarsko jezero i slikovita obala mora. Svake godine privlači sve veći broj turista iz inozemstva. Značajan je razvoj turizma (po udjelu turističkih dolazaka 2014. prednjači Budva s 49,7 %).
 Primorje i planine, zbog međusobne blizine, doživljavaju se kao cjelina, što se može okarakterizirati kao glavna komparativna prijednost Crne Gore u bogatoj turističkoj ponudi među konkurencijom na tržištu sredozemne i jadranske regije.
 Općina Budva s Bečićima, trenutno kvalitativno i kvantitativno predstavlja najznačajniji turistički centar na crnogorskom primorju. Nju slijede Bar i Herceg Novi. Prema projekcijama crnogorskog Ministarstva održivog razvoja i turizma, Tivat, s poluotokom Luštice i marinom „Porto Montenegro“ i Ulcinj će, zbog svojih potencijala na Velikoj plaži, Adi Bojani i u zaljevu Valdanos, do 2020. doživjeti ubrzani razvoj i nametnuti se kao primarne destinacije crnogorskog turizma. Posljednjih godina na crnogorskom primoriju gradi se veliki broj ekskluzivnih i po površini velikih hotela. Poput drugih zemalja regije primjetan je nedostatak radne snage u turističkoj djelatnosti.
 UNESCO-ova Svjetska baština
 Mjesta u Crnoj Gori koje je UNESCO smjestio u Svjetsku baštinu su:
 Durmitor
 Kanjon Tara
 Stari grad Kotor
 Kotorski zaljev
 stećci
 Promet
 Cestovna mreža duga je 7835 km (2011; 5436 km asfaltirano), a željeznička 250 km (169 km elektrificirane pruge, 2007). Međunarodne zračne luke nalaze se u Podgorici i Zračna luka Tivat u Tivtu. Međunarodna pomorska luka nalazi se u Baru.
 Znanost i obrazovanje
 Sveučilište je u Podgorici (osnovano 1974.; elektrotehnički, strojarski, metalurško-tehnološki, prirodoslovno-matematički, građevinski, arhitektonski, ekonomski, medicinski, farmaceutski, biotehnički, pravni, političkih znanosti).
 Filozofski (osnovan 1977.) te fakultet za sport i tjelesno obrazovanje (osnovan 2008) su u Nikšiću, pomorski fakultet (osnovan 1981), fakultet za turizam i hotelijerstvo (osnovan 1999.) i institut za biologiju mora (osnovan 1996.) u Kotoru, fakultet likovnih (osnovan 1988.) i dramskih (osnovan 1997.) umjetnosti te glazbena akademija (osnovana 1980.) u Cetinju, fakultet primijenjene fizioterapije (osnovan 2005.) u Igalu.
 2004. godine pokrenuta je nastava na hrvatskom jeziku.
 Jezik
 Službeni jezik Crne gore zove se crnogorski. Pisma su latinično i ćirilićno. U Ustavu se navodi da su u službenoj upotrebi i srpski, bošnjački, albanski i hrvatski jezik. U odgoju se koristi Maternji jezik (materinski) od 2004. godine, koji se definira kao "crnogorski, srpski, bošnjački odnosno hrvatski jezik". Albanski jezik se uči u općinama s albanskom većinom.
 Stanovništvo po materinskom jeziku prema popisu iz 2011.:
 srpski: 42,88 %
 crnogorski: 36,97 %
 albanski: 5,27 %
 bošnjački: 5,33 %
 hrvatski: 0,45 %
 srpsko-hrvatski: 2,63 %
 Vjera
 Vjerske zajednice odvojene su od države, ravnopravne su i slobodne u vršenju vjerskih obreda i vjerskih poslova.
 Većina stanovništva su vjernici Srpske pravoslavne crkve, no postoji i samostalna Crnogorska pravoslavna crkva. Katolici su okupljeni oko Kotorske biskupije te Barske nadbiskupije, a muslimani u okviru Islamske zajednice Crne Gore.
 Stanovništvo po vjeri (2003.), od ukupno 620 145:
 Kršćani: 482 738 (77,84 %)
 Pravoslavni: 460 383 (74,24 %)
 Rimokatolici: 21 972 (3,54 %)
 Protestanti: 383 (0,06 %)
 Muslimani: 110 034 (17,74 %)
 pro-orijentalnih kultova: 58 (0,01 %)
 Židovi: 12 (0,01 %)
 drugi: 2424 (0,39 %)
 neizjašnjeni: 13 867 (2,24 %)
 nije vjernik: 6003 (0,97 %)
 nepoznati: 5009 (0,8 %)
 Sport
 Crnogorski olimpijski odbor srpnja 2007. primljen je u članstvo Međunarodnog olimpijskog odbora, a Crna Gora se kao neovisna država prvi put pojavila na Olimpijskim igrama 2008. u Pekingu. Prvu medalju, srebro, osvojila je ženska rukometna reprezentacija na Ljetnjim olimpijskim igrama 2012. održanim u Londonu. Prva crnogorska nogometna liga je najviše nogometno natjecanje u Crnoj Gori, u organizaciji Fudbalskog (nogometnog) saveza Crne Gore. Liga je nastala 2006/07. poslije referenduma o osamostaljenju Crne Gore. Do tada, crnogorski klubovi su igrali u jedinstvenoj ligi Srbije i Crne Gore. Vaterpolo jedan od najpopularnijih sportova u državi. Crnogorska vaterpolska reprezentacija je osvojila Europsko prvenstvo 2008. u Malagi na svom prvom sudjelovanju od razdvajanja Srbije i Crne Gore. Zlato je osvojeno i u Svjetskoj ligi 2009. kada je domaćin završnog turnira bila Podgorica. Od ostalih sportova popularni su košarka, odbojka, ragbi, tenis, atletika i borilački sportovi. Momčadski osvajači Lige prvaka iz Crne Gore su Ženski rukometni klub Budućnost dva puta, i Vaterpolo klub Primorac jednom.
 Državna obilježja
 Crna Gora ima grb, zastavu i himnu. Grb Crne Gore je zlatni dvoglavi orao s lavom na prsima, dok je zastava Crne Gore crvene boje s grbom na sredini i zlatnim obrubom. Himna Crne Gore je "Oj svijetla majska zoro".
 Državni praznik je Dan državnosti – 13. srpnja, po Berlinskom kongresu iz 1878. godine kojim je Crna Gora priznata za 27. nezavisnu državu svijeta, te po početku narodnoga ustanka u Crnoj Gori protiv okupacije Osovinskih sila 1941. godine. Dan neovisnosti se slavi 21. svibnja u spomen na referendum 2006. godine.
 Državni blagdani
 Zakonom o državnim i drugim blagdanima, koji je donijela Ustavotvorna skupština Republike Crne Gore državni i drugi blagdani obilježavaju se dva dana i to na dan blagdana i narednog dana. Ako je blagdan nedjelja, neradna su dva naredna dana. Ako je drugi blagdanski dan nedjelja, neradni je prvi naredni dan. U skladu sa zakonima Crne Gore gradjani drugih vjeroispovjesti mogu uzeti slobodan dan na blagdan koji slave u skladu sa svojom vjerskom opredijeljenosti.
 Povijesni simboli Crne Gore
 Vladari Crne Gore do 1918.
 Povezani članci
 Skupština Crne Gore
 Crnogorsko gospodarstvo
 Odlikovanja i priznanja Crne Gore
 Izvori
 Vanjske poveznice
 Ustav Crne Gore (2007.)
 Službene stranice Republike Crne Gore
 Službene stranice Turističke organizacije Crne Gore
 Ustav Crne Gore na službenim stranicama crnogorske skupštine (parlamenta) (na crnogorskom jeziku)
 Web katalog Crne Gore
 Crna Gora za početnike
 Intervju: Marko Špadijer, glavni tajnik Matice Crnogorske u Zagrebu
 Forum o crnogorskoj povijesti , dosta kvalitetnih referenca i tekstova
 Ostali projekti
 Zaštićene stranice za neprijavljene suradnike
 Države članice NATO-a


type: wikipedia

text:
2000. gada Eiropas čempionāts futbolā notika Beļģijā un Nīderlandē no 10. jūnija līdz 2. jūlijam. Tas bija pēc skaita 11. Eiropas čempionāts futbolā, ko rīkoja UEFA. Pirmoreiz finālturnīrs norisinājās divās valstīs. Par Eiropas čempioniem kļuva Francijas izlase, kas pagarinājumā ar 2-1 pārspēja Itāliju.
 Komandas
 Šīs 16 komandas piedalījās 2000. gada Eiropas čempionātā. Turnīram automātiski kvalificējās laukuma saimnieki Beļģijas un Nīderlandes izlases.
 Stadioni
 Turnīra gaita
 Turnīra formāts bija tieši tāds pats, kā iepriekšējā čempionātā. 16 komandas tika sadalītas 4 grupās pa četrām komandām. Katras grupas 2 spēcīgākās izlases iekļuva ceturtdaļfinālā.
 Vispārsteidzošākie notikumi risinājās A grupā: abas grupas favorītes Anglija un Vācija piedzīvoja izgāšanos, neizkļūstot no grupas, tādēļ ceturtdaļfinālā iekļuva portugāļi un rumāņi. B grupā visās 3 spēlēs uzvarēja Itālija, ieņemot pirmo vietu grupā; kā otrie ceturtdaļfinālām kvalificējās Turcijas izlase. C grupā uzvarēja Spānija, savukārt otro vietu, tikai pateicoties vairāk gūtajiem vārtiem nekā Norvēģijai, ieguva Dienvidslāvija. D grupā ļoti pārliecinoši uzvarēja Nīderlande un Francija.
 Ceturtdaļfinālā ļoti pārliecinoši turpināja spēlēt Nīderlandes izlase, kas ar 6-1 sagrāva dienvidslāvus, Portugāle un Itālija ar 2-0 uzvarēja attiecīgi Turciju un Rumāniju, savukārt visaizraujošākajā ceturtdaļfinālā Francija ar 2-1 pārspēja Spāniju.
 Pusfināli aizritēja ļoti saspringtās cīņās: Francija tikai spēles papildlaikā, pateicoties Zinedina Zidāna realizētajam soda sitienam, pārspēja Portugāli, savukārt Itālijas izlase, pateicoties lieliskajai vārtsarga Frančesko Toldo lieliskajam sniegumam, pēcspēles 11 m sitienu sērijā uzvarēja Nīderlandi.
 Finālā tikās divas mūžsenās sāncenses Francijas un Itālijas izlases. 55. minūtē Marko Delvečio izvirzīja vadībā itāļus, un jau likās, ka spēles liktenis izšķirts, taču pamatlaika pēdējā minūtē neizšķirtu panāca Silvēns Viltors. Spēles papildlaikā "zelta vārtus" ar lielisku sitienu guva Dāvids Trezegē, un palīdzēja tābrīža Pasaules čempionei Francijas izlasei iegūt arī Eiropas čempionu titulu.
 Grupu turnīrs
 A grupa
 B grupa
 C grupa
 D grupa
 Izslēgšanas turnīrs
 Ceturtdaļfināli
 Pusfināli
 Fināls
 Statistika
 Vārtu guvēji
 UEFA turnīra simboliskā izlase
 Čempionāta labākais spēlētājs
 Zinedins Zidāns
 Ārējās saites
 Oficiālā UEFA mājaslapa


text:
Fidel Castro ( audio), pe numele său complet Fidel Alejandro Castro Ruz () a fost un revoluționar cubanez care a participat la răsturnarea dictaturii lui Fulgencio Batista și transformarea Cubei în primul stat comunist din emisfera vestică. A deținut titlul de premier până în 1976, când a devenit președintele Consiliului Statului și Consiliului Miniștrilor. Fidel Castro Ruz a fost prim-secretar al Partidului Comunist Cubanez (PCC) de la formarea sa în 1965. Fratele său, Raúl, a devenit succesorul lui Fidel Castro în 2008.
 Fidel Castro a fost unul dintre cei mai „vânați” oameni din istorie, asupra vieții sale fiind comise numeroase atentate, toate soldate cu eșec. , fostul șef al serviciilor de contrainteligență ale Cubei, cel care a fost împuternicit cu protejarea lui Fidel Castro pe durata celor 49 de ani cât s-a aflat la dictatură, a estimat numărul atentatelor la viața lui Castro la 638. În 2006 pe acest subiect a fost produs un film documentar britanic intitulat 638 Ways to Kill Castro.
 Fidel Castro deține Recordul Guinness pentru cel mai lung discurs ținut la ONU, cu o durată de 4 ore și 29 de minute, în data de 29 septembrie 1960. Cel mai lung discurs al său în Cuba, a durat 7 ore și 10 minute, în anul 1986, în Havana, la cel de-al III-lea Congres al Partidului Comunist.
 Viața de început și ridicarea la putere
 Fidel Castro s-a născut pe 13 august 1926, în Birán (lângă Mayarí, azi în provincia Holguín), în familia lui Ángel Castro y Argiz și Lina Ruz González. Și-a petrecut primii ani în familia sa bogată de fermieri, fiind educat în școli iezuite, inclusiv în Colegio Belén din Havana. Din 1945 a studiat dreptul la Universitatea din Havana, absolvind în 1950.
 Castro a practicat avocatura într-o societate mică între 1950-1952. El a devenit candidat pentru un loc în parlament pentru Partidul Ortodox, dar lovitura de stat al lui Fulgencio Batista l-a dat jos pe Carlos Prío Socárras, și alegerile au fost anulate. Castro l-a acuzat pe Batista de violarea constituției în tribunal, dar petiția a fost ignorată. În schimb, Castro a atacat cazarma din cartierul Moncada al orașului Santiago de Cuba pe 26 iulie 1953. Peste 80 din atacatori au fost uciși, iar Castro a fost arestat. A fost acuzat și condamnat la 15 ani închisoare. Totuși a fost eliberat în mai 1955 și a plecat în exil în Mexic și Statele Unite, unde a format Mișcarea 26 Iulie.
 Până la urmă Castro s-a întors în Cuba cu un număr de exilați, navigând clandestin din Mexic în Cuba pe iahtul Granma. Prima acțiune a avut loc în provincia Oriente pe 2 decembrie 1956. Doar 16 din cei 81 de atacatori au supraviețuit și s-au retras în munții Sierra Maestra pentru a duce un război de gherilă împotriva forțelor lui Batista. Printre supraviețuitori erau și Ernesto "Ché" Guevara, Raúl Castro și Camilo Cienfuegos. Pe 24 mai 1958, Batista a trimis 17 batalioane împotriva lui Castro, care au fost înfrânte din cauza moralului scăzut și ratei mari de dezertare. În ziua de 1 ianuarie 1959, Batista și C. R. Aguero au fugit din țară, iar forțele lui Castro au cucerit Havana.
 Președinția lui Castro
 Politica economică
 Castro și-a consolidat controlul asupra țării prin naționalizarea industriei, exproprierea proprietății private, colectivizarea agriculturii și impunerea de politici despre care el credea că vor folosi populației. Mulți cubanezi au fugit însă din țară, majoritatea în Miami, Florida. Din cauza embargoului economic impus de S.U.A., Cuba a devenit apoi din ce în ce mai dependentă de Uniunea Sovietică și alte țări din blocul comunist, al căror ajutor economic (estimat la un sfert din produsul național brut al insulei) era vital pentru menținerea condițiilor de viață ale cubanezilor. Dizolvarea URSS în 1991 a avut repercusiuni negative asupra politicii economice.
 Majoritatea suporterilor lui Castro citează embargoul american ca sursa majorității problemelor economice ale insulei.
 Cuba este a doua cea mai populară destinație turistică din Caraibe, după Republica Dominicană, turismul fiind o sursă de valută străină, cealaltă formă fiind banii trimiși de cubanezi locuind în America rudelor lor din Cuba.
 Majoritatea energiei vine din petrolul din Venezuela, în parte în schimb pentru personal medical cubanez.
 În ultimii ani, Castro a investit în biotehnologie pentru a susține economia cubaneză și pentru a găsi înlocuitori pentru importul de medicină străină.
 Îngrijire medicală
 Educația și îngrijirea medicală au devenit valabile pentru toți în Cuba. Statisticile UNESCO confirmă că Republica Cuba are cea mai mică rată de analfabetism din America Latină.
 Rata mortalității infantile este cea mai mică din regiune, îngrijirea medicală este de o calitate foarte mare iar toți cubanezii primesc lapte pe gratis până la vârsta de șase ani. În afară de divertisment, televiziunea cubaneză transmite și cursuri la nivel de liceu pentru populația adultă. Drept recunoștință pentru eforturile sale, Castro a devenit primul șef de stat care a primit medalia Sănătate Pentru Toți de la Organizația Mondială de Sănătate pe 12 aprilie 1988.
 Guvernul american nu ia în considerare pretențiile de realizări semnificative de guvernul lui Fidel Castro și spun despre Cuba că "A reținut ceea ce erau deja nivele mari de dezvoltare în îngrijire medicală și educație".
 Mass-media cubaneză foarte des conturează diferența între copiii cubanezi și copiii ce fac trafic cu droguri, forțați în prostituție și forțați să trăiască în părțile murdare ale orașelor, ca Bogotá, Los Angeles, Buenos Aires sau în favelasurile braziliene. În contrast, foarte puțini copii cubanezi trăiesc pe străzi.
 Aproximativ 20.000 doctori au fost trimiși de Cuba în jurul lumii pentru a trimite ajutor medical la aproximativ 60 din țările lumii a treia.
 Conducerea lui Castro în Cuba a rămas în mare parte necontestată. Suporterii lui spun că aceasta este din cauza faptului că populația crede că Fidel Castro a îmbunătățit sistemele medicale.
 De obicei e recunoscut progresul important făcut de Cuba în dezvoltarea farmaceuticelor.
 Educație și campania pentru eliminarea analfabetismului
 Castro a îmbunătățit și starea educațională a cubanezilor. Campania sa se concentra asupra zonelor rurale, unde analfabetismul era mare. Din 1960, aproape 270.000 de profesori și studenți au fost trimiși să-i învețe pe toți să scrie și citească, iar cei care reușeau erau nevoiți să-i scrie o scrisoare lui Fidel Castro. Campania a reușit: rata analfabetismului a scăzut de la 20% la 4%.
 Imagine populară
 Un vizibil cult al personalității s-a născut în jurul lui Castro, deși el a încercat să-l descurajeze. În comparație cu majoritatea oamenilor forte, Castro a apărut doar de 2 ori pe timbrul cubanez: în 1974 cu ocazia vizitei lui Leonid Brejnev și în 1999 de aniversarea a 40 de ani de la Revoluție. El este faimos pentru discursurile sale lungi și detaliate, ce de obicei durează câteva ore și conțin multe date și referințe istorice.
 Drepturile omului
 Regimul lui Fidel Castro a fost de nenumărate ori acuzat de abuzuri la adresa drepturilor omului, în special tortură, încarcerare arbitrară, procese nedrepte și execuții extra-judiciare. Grupuri ca Amnesty International și Human Rights Watch critică lipsa libertății presei, drepturilor civile, alegerilor libere și democratice, dar în special scoaterea în afara legii a grupurilor și organizațiilor politice de opoziție.
 Politica externă
 La început SUA a recunoscut noul guvern. Castro a devenit prim-ministru în februarie 1959, dar curând relațiile cu America s-au deteriorat, după ce guvernul a început să exproprieze proprietățile deținute de concerne americane (în mare parte United Fruit). În februarie 1960, Castro a semnat un acord pentru a cumpăra petrol de la URSS. Când rafinăriile deținute de Statele Unite au refuzat să proceseze petrolul, au fost expropriate, iar SUA au rupt relațiile cu Cuba. Pe 16 aprilie 1961, Castro și-a descris revoluția ca fiind una socialistă, iar pe 17 aprilie a avut loc Invazia americană din Golful Porcilor, care a fost înfrântă de armata cubaneză.
 Criza rachetelor
 După consultațiile lui Nikita Hrușciov, conducătorul URSS, cu armata, în iulie 1962 s-a întâlnit cu Raúl Castro pentru a discuta detaliile plasării rachetelor nucleare sovietice în Cuba, dar avioanele de recunoaștere americane au descoperit instalațiile pe 15 octombrie 1962. Pe 22 octombrie, SUA a anunțat public descoperirea și a impus embargoul (numit "carantină") pentru a opri navele sovietice. În final Hrușciov a fost de acord să retragă rachetele, în schimbul retragerii în secret a rachetelor americane din Turcia și promisiunea de a nu invada insula.
 Declinul puterii
 Pe 19 februarie 2008, Fidel Castro a declarat oficial că renunță la putere. În august 2006, în urma unei intervenții chirurgicale, cedase deja, cu titlu interimar, atribuțiile sale fratelui său, Raul. A murit la 25 noiembrie 2016, la vârsta de 90 de ani.
 Lectură suplimentară
 „Secretele lui Castro, CIA și Mașina de spionaj a Cubei”, de Brian Latell
 Note
 Legături externe
 Biografii comentate (X). Fidel Castro, longevivul revoluționar, 25 aprilie 2013, Calin Hentea, Ziarul de Duminică
 Greu de ucis: Fidel Castro , 9 iulie 2008, Gabriel Tudor, Revista Magazin
 Femeile din viața lui Castro , 2 septembrie 2010, Ion Cristoiu, Historia
 De Fidel Castro
 Archive of Fidel Castro's speeches in 6 languages
 Fidel Castro History Archive at Marxists Internet Archive.
 Collection of Castro's speeches
 "We Don't Hope for Favors from the Worst of Empires"
 "Where Have All the Bees Gone?"
 "In Spite of Everything: Reflections on the Pan-American Games"
 "Time for an Alliance of Against Empire"
 "The Palestinian Holocaust in Gaza"
 Fidel Castro in His Own Words
 Imagini
 Castro: Early Years (1953–1961) – slideshow by Life magazine
 Fidel Castro: A Revolutionary Life – slideshow by Life magazine
 Fidel Castro: A Life in Pictures – slideshow by BBC News
 Fidel Castro's Five Decades in Power – slideshow by The Washington Post
 Fidel Castro Resigns as President – slideshow by New York Times
 Despre Fidel Castro
 Fidel Castro: From Rebel to El Presidente – timeline by NPR
 Arthur Miller: A Visit With Castro by The Nation, 24 decembrie 2003
 BBC Video: Fidel Castro Visits Boyhood Home of Che Guevara
 New York Times –- Interactive Feature: Three Days With Fidel
 PBS American Experience Interactive site on Fidel Castro with a teacher's guide
 Guide to the Cuban Revolution Collection, Manuscripts and Archives, Yale University Library
 Deena Stryker Photographs of Cuba, 1963–1964, Duke University Libraries Digital Collections
 NPR Audio: Cuba's Castro an Inspiration, Not a Role Model by Tom Gjelten, 15 septembrie 2006
 The Guardian: "The Fidel I Think I Know" by Gabriel García Márquez, 12 august 2006
 Washington Post: Fidel Castro Will Always Lead Cuba, Locals Say 22 februarie 2008
 Castro's Legacy by Wayne S. Smith, US Interests Section in Havana Chief from 1979 to 1982
 Nașteri în 1926
 Comuniști cubanezi
 Personalități ale Războiului Rece
 Politicieni cubanezi
 Președinți ai Cubei
 Revoluționari cubanezi
 Scriitori marxiști
 Antifasciști
 Decorați cu Ordinul național „Steaua României” în grad de Mare Cruce
 Decese în 2016
 Decese pe 25 noiembrie
 Laureați ai Premiului Lenin


text:
Ba é Seán Francis Lemass (15 Iúil 1899 - 11 Bealtaine 1971), an tríú Taoiseach (ceannaire rialtais na hÉireann) agus ina cheannaire ar Fhianna Fáil, idir 1959 agus 1966. Leasaitheoir a bhí annː bhí fonn ar Lemass cruth nua-aimseartha a chur ar chóras rialtais, eacnamaíocht agus sochaí na hÉireann.
 Tús a shaoil
 Rugadh Seán Francis Lemass i mBaile Breac sa bhliain 1899 i mBaile Átha Cliath. An t-ainm a baisteadh air ná John Francis Lemass. Aach thosaigh sé ag tabhairt Seán air féin agus é in ógánach tar éis páirt a ghlacadh in Éirí Amach na Cásca sa bhliain 1916. Gabhadh agus cuireadh i bpríosún é ach scaoileadh saor é de bharr a aoise.
 Leis na mBráithre Críostaí sa chathair a fuair sé a chuid oideachais, áit ina raibh sé in aon rang leis an bhfuirseoir mór le rá Jimmy O'Dea.
 Tragóidí millteanacha
 Scaoileadh marbh a dheartháir is óige, Herbert, de thaisme ina bhaile féin in Eanáir 1916; b’shin Seán féin a lámhachadh é!
 Dúnmharaíodh deartháir eile, Noel, sa bhliain 1923 le linn Chogadh na gCarad. Rinneadh céasadh coirp air.
 Fuair deartháir eile, Patrick, bás le hadhairt sa bhliain 1926.
 Polaitíocht
 Bhí Lemass gníomhach i gCogadh na Saoirse agus sa Chogadh Cathartha i 1922.
 Toghadh Lemass mar theachta i nDáil Éireann i 1924 (san fhothoghchán "Dublin South" ar 18 Samhain 1924). Bhunaigh sé Fianna Fáil i 1926 le hEamon de Valera agus comhghleacaithe eile.
 I 1932 rinneadh Aire Tionscal agus Tráchtála de. I rith an Dara Cogadh Domhanda gníomhaigh sé mar Aire Soláthairtí. Rinneadh Aire Tionscal agus Tráchtála de arís tar éis an chogaidh i rith na gcaogaidí (1951-1954 agus 1957-1959).
 Taoiseach
 Sa bhliain 1959 toghadh Lemass mar Thaoiseach. Sna blianta sin, bunaíodh RTÉ, tháinig John F. Kennedy go hÉirinn, agus bhí an geilleagar ag fás níos gasta .
 Thug Lemass cuairt thábhachtach ar Terence O'Neill, Príomh-aire Tuaisceart Éireann i 1965, cuairt a thosaigh ré nua caidrimh idir an dá chuid den oileán.
 Forbairt dhlí na hÉireann
 Dlí bunreachtúil
 Ní raibh an oiread tionchair ar fhorbairt dhlí na hÉireann, agus go háirithe ar an dlí bunreachtúil, i ndiaidh an neamhspleáchais ag aon duine eile nach raibh ina dhlíodóir.
 Mar shampla, sa bhliain 1966, ghair Lemass an Coiste uile-pháirtí ar an mBunreacht, chun iniúchadh a dhéanamh ar na leasuithe ar Bhunreacht na hÉireann a d'fhéadfadh a bheith riachtanach. Leag an tuarscáil a rinne sé clár athchóirithe amach, ar cuireadh a lán gnéithe de i gcrích sna caoga bliain ina dhiaidh sin.
 Is léir uaidh sin go raibh fonn ar Lemass cruth nua-aimseartha a chur ar chóras rialtais, eacnamaíocht agus sochaí na hÉireann.
 TIonchar ar na breithiúna
 Mar is eol go forleathan, dúirt Lemass le Cearbhall Ó Dálaigh agus é á cheapadh ina Phríomh-Bhreitheamh sa bhliain 1961 agus le Brian Breatnach agus é á ardú go dtí an Chúirt Uachtarach ag an am céanna, gur mhian leat go mbeadh an Chúirt ní ba chosúla lena leithéid i SAM.
 Mar a léirigh Ruadhán Mac Cormaic ina leabhar, is minic a dhéileáiltear leis na focail misnigh sin ar dhóigh mhí-aimseartha agus ní léir go beacht cad a bhí ar intinn ag Lemass an uair sin. Mar sin féin, bhí páirt mhór ag an dá cheapachán sin, gan aon agó, sa ról bunúsach a bhí ag an gCúirt Uachtarach maidir leis na hathruithe sóisialta agus dlithiúla a tharla sna dá bhliain déag ina dhiaidh sin agus níos faide.
 Ceapadh Caoimhín Ó hEachach, Frederick Gardner Budd agus Liam Ó Mac Gearailt ar an gCúirt Uachtarach freisin le linn do Lemass a bheith ina Thaoiseach.
 Bás
 D'éirigh Lemass as a phost mar Thaoiseach agus cheannaire Fhianna Fáil i 1966. Tháinig Jack Lynch i gcomharbas air.
 Bhí Lemass trom ar an tobac agus chuaigh a shláinte in olcas agus é ag dul anonn in aois. Níorbh fholáir é a chur san ospidéal Mater i Feabhra 1971 agus d'éag sé fá cheann trí mhí, in aois 71 bliain dó.
 Féach freisin
 Cúirt Uachtarach na hÉireann
 Jack Lynch
 Tagairtí
 Ceannairí Fhianna Fáil
 Baill Fhianna Fáil
 Lemass, Sean F.
 Lemass, Sean F.
 Lemass, Sean F.
 Lemass, Sean F.
 Lemass, Sean F.
 Lemass, Sean F.
 Lemass, Sean F.
 Lemass, Sean F.
 Lemass, Sean F.
 Lemass, Sean F.
 Lemass, Sean F.
 Lemass, Sean F.
 Lemass, Sean F.
 Lemass, Sean F.
 Lemass, Sean F.
 Lemass, Sean F.
 Lemass, Sean F.
 Lemass, Sean F.


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 31.10.2016
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 C 402/38
 A Törvényszék 2016. szeptember 15-i ítélete – European Dynamics Luxembourg és Evropaïki Dynamiki kontra Bizottság
 (T-698/14. sz. ügy) (1)
 ((„Szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések - Közbeszerzési eljárás - Fejlesztéssel, tanulmányokkal és informatikai rendszerekkel kapcsolatos külső szolgáltatások (ESP DESIS III) - Az ajánlattevőnek a rangsorolási eljárásban való besorolása - Indokolási kötelezettség - Kirívóan alacsony összegű ellenszolgáltatást tartalmazó ajánlat - A szabad verseny elve - Szerződésen kívüli felelősség”))
 (2016/C 402/42)
 Az eljárás nyelve: görög
 Felek
 Felperesek: European Dynamics Luxembourg SA (Ettelbrück, Luxemburg) és Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Athén, Görögország) (képviselők kezdetben: V. Christianos, I. Ampazis és M. Sfyri, később: M. Sfyri ügyvédek)
 Alperes: Európai Bizottság (képviselők kezdetben: S. Delaude és S. Lejeune meghatalmazottak, segítőik kezdetben: E. Petritsi, E. Roussou és K. Adamantopoulos, később: E. Roussou és K. Adamantopoulos ügyvédek)
 Az ügy tárgya
 Egyrészt az EUMSZ 263. cikken alapuló, és a felperesek által a „Fejlesztéssel, tanulmányokkal és informatikai rendszerekkel kapcsolatos külső szolgáltatásokra” vonatkozó DIGIT/R2/PO/2013/029 – ESP DESIS III. sz. ajánlati felhívás (HL 2013/S 19-0380314) keretében benyújtott ajánlatot a rangsorolási eljárások mechanizmusa szerint a negyedik és a harmadik helyre soroló, az említett ajánlati felhívás 2. tétele vonatkozásában pedig az ajánlatukat kizáró bizottsági határozatok megsemmisítése iránti kérelem, másrészt pedig az EUMSZ 268. cikken alapuló, a felperesek által állítólagosan elszenvedett kár megtérítése iránti kérelem.
 Az ítélet rendelkező része
 1)
 A Törvényszék a keresetet elutasítja.
 2)
 A Törvényszék az European Dynamics Luxembourg SA-t és az Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE-t kötelezi a költségek viselésére.
 (1) HL C 448., 2014.12.15.


text:
C 121/16 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 1.5.1999
 GERICHT ERSTER INSTANZ
 Klage des Miguel Vicente Nuñez gegen die Kommission Zur Begründung seines Antrags auf Schadensersatz macht
 der Europäischen Gemeinschaften, eingereicht am 16. Ja- der Kläger geltend, daß nach ständiger Rechtsprechung die
 nuar 1999 verspätete Erstellung einer Beurteilung durch die Verwaltung,
 wenn die Verspätung nicht dem Beamten anzulasten sei, einen
 (Rechtssache T-10/99) Amtsfehler darstelle, der bei dem betroffenen Bediensteten
 aufgrund des Zustands der Unsicherheit und Unruhe, in
 dem er sich wegen seiner nicht ordnungsgemäßen oder
 (1999/C 121/37)
 unvollständigen Personalakte befinde, zu einem immateriellen
 Schaden führen könne.
 (Verfahrenssprache: Französisch)
 Miguel Vicente Nuñez, wohnhaft in Krainem (Belgien), hat am
 16. Januar 1999 eine Klage gegen die Kommission der
 Europäischen Gemeinschaften beim Gericht erster Instanz der
 Europäischen Gemeinschaften eingereicht. Prozeßbevollmäch-
 tigter des Klägers ist Rechtsanwalt Marc-Albert Lucas, Lüttich; Klage der ABB Asea Brown Boveri Ltd gegen die Kommis-
 Zustellungsanschrift; Fiduciaire Myson SARL, 30, rue de sion der Europäischen Gemeinschaften, eingereicht am
 Cessange, Luxemburg. 27. Januar 1999
 Der Kläger beantragt, (Rechtssache T-31/99)
 — die angefochtenen Entscheidungen aufzuheben; (1999/C 121/38)
 — die Beklagte zu verurteilen, an ihn 50 000 BEF als Ersatz
 für seinen vorläufig bezifferten materiellen Schaden zu (Verfahrenssprache: Englisch)
 zahlen;
 Die ABB Asea Brown Boveri Ltd, Zürich (Schweiz), hat am
 — die Beklage zu verurteilen, an ihn 50 000 BEF als Ersatz 27. Januar 1999 eine Klage gegen die Kommission der
 für seinen immateriellen Schaden zu zahlen; Europäischen Gemeinschaften beim Gericht erster Instanz der
 Europäischen Gemeinschaften eingereicht. Prozeßbevollmäch-
 — der Beklagten die Kosten des Verfahrens aufzuerlegen. tigte der Klägerin sind die Rechtsanwälte Andreas Weitbrecht
 und Sven B. Völcker, Berlin; Zustellungsanschrift ist die
 Rechtsanwaltskanzlei Loesch & Wolter, 11, rue Goethe, Lu-
 Klagegründe und wesentliche Argumente xemburg.
 Der Name des Klägers, eines Beamten der Besoldungsgruppe Die Klägerin beantragt,
 A 6, war weder im Verzeichnis der Beamten, die aufgrund
 ihrer Verdienste am ehesten für eine Beförderung nach Besol- — Artikel 3 der Entscheidung der Kommission vom 21. Okto-
 dungsgruppe A 5 in Betracht kommen, noch im Verzeichnis ber 1998 (Sache IV/35.691/E-4: Vorisolierte Rohre) im
 der Beamten, die im Beförderungsjahr 1998 von Laufbahn zu Hinblick auf die Klägerin für nichtig zu erklären;
 Laufbahn nach Besoldungsgruppe A 5 befördert wurden,
 aufgeführt. — die der Klägerin auferlegte Geldbuße wesentlich herabzu-
 setzen;
 Zur Begründung seiner Klage macht er geltend:
 — der Kommission die Kosten des Verfahrens einschließlich
 — unterbliebene oder nicht ordnungsgemäße Abwägung der der Kosten der Klägerin aufzuerlegen.
 Verdienste und der Beurteilungen des Klägers und der
 anderen Bewerber um die Beförderung, da bei Erlaß der
 angefochtenen Entscheidungen seine Personalakte und Klagegründe und wesentliche Argumente
 seine letzte Beurteilung nicht beigezogen worden seien,
 sowie Verstoß gegen Artikel 45 Absatz 1 des Statuts; Die Klägerin macht geltend, die Entscheidung der Kommission
 beruhe auf folgenden Fehlern:
 — fehlende oder unzureichende Begründung der angefochte-
 nen Entscheidungen sowie Verstoß gegen Artikel 25 1. V e r l e t z u n g w e s e n t l i c h e r F o r m v o r s c h r i f -
 Absatz 2 des Statuts; t e n : Die Kommission habe bei Durchführung des
 Verfahrens, das zu der Entscheidung geführt habe, gegen
 — Verstoß gegen Artikel 45 Absatz 1 des Statuts, da die wesentliche Formvorschriften verstoßen. Insbesondere
 angefochtenen Entscheidungen nicht auf der Grundlage
 der jeweiligen Verdienste der Bewerber um die Beförderung — habe die Kommission die Anhörungsrechte der Kläge-
 erlassen worden seien, sondern nach einer Regel, daß ein rin verletzt;
 Beamter, der von seiner Direktion zum zweitenmal zur
 Beförderung vorgeschlagen werde, von seiner Generaldi- — sei die Kommission von nicht bewiesenen Tatsachen-
 rektion zur Beförderung vorgeschlagen werden müsse. feststellungen ausgegangen;


type: legislation

text:
 IL-KUMMISSJONI EWROPEA
 Brussell, 13.7.2016
 COM(2016) 462 final
 Proposta għal
 DEĊIŻJONI TAL-PARLAMENT EWROPEW U TAL-KUNSILL
 dwar il-mobilizzazzjoni tal-Fond ta’ Solidarjetà tal-Unjoni Ewropea sabiex tingħata assistenza lill-Greċja wara t-terremot li affettwa l-Gżejjer Joniċi f’Novembru 2015
 MEMORANDUM TA’ SPJEGAZZJONI
 1.KUNTEST TAL-PROPOSTA
 Din id-Deċiżjoni tkopri l-mobilizzazzjoni tal-Fond ta’ Solidarjetà tal-Unjoni Ewropea (il-“Fond”) għall-ammont ta’ EUR 1 651 834 wara terremot fil-Greċja. Din il-mobilizzazzjoni se tiġi ffinanzjata kollha kemm hi permezz tal-użu parzjali ta’ EUR 50 000 000 f’approprjazzjonijiet ta’ impenn u ta’ pagament li diġà ddaħħlu fil-baġit tal-2016, u għaldaqstant mhuwiex meħtieġ baġit ta’ emenda.
 2.INFORMAZZJONI U KUNDIZZJONIJIET
 Fil-5 ta’ Frar 2016, il-Kummissjoni rċeviet applikazzjoni għal assistenza finanazjarja mill-Fond relatata ma’ diżastru fil-Greċja (terremot li affettwa r-reġjun tal-Gżejjer Joniċi, b’mod partikolari l-gżejjer ta’ Lefkada u Kefalonia) li seħħ fis-17 ta’ Novembru 2015. Il-Kummissjoni wettqet analiżi eżawrijenti ta’ din l-applikazzjoni skont ir-Regolament tal-Kunsill (KE) Nru 2012/2002 tal-11 ta' Novembru 2002 li jistabbilixxi l-Fond ta’ Solidarjetà tal-Unjoni Ewropea
 1
 (minn hawn 'il quddiem "ir-Regolament"), u b’mod partikolari l-Artikoli 2, 3 u 4 tiegħu. L-iktar elementi importanti tal-valutazzjonijiet huma deskritti hawn taħt.
 (1)Fil-5 ta' Frar 2016 il-Greċja ressqet l-applikazzjoni tagħha għal kontribuzzjoni finanzjarja mill-Fond, fil-limitu ta' żmien ta' 12-il ġimgħa wara li ġiet irreġistrata l-ewwel ħsara fis-17 ta’ Novembru 2015 (il-gżira ta' Lefkada). L-applikazzjoni ġiet ippreżentata bħala "diżastru reġjonali" skont l-Artikolu 2(3) tar-Regolament. Wara talba mill-Kummissjoni, fid-9 ta’ Marzu 2016 ingħatat l-informazzjoni aġġornata.
 (2)Meta ppreżentat l-applikazzjoni tagħha, il-Greċja talbet ħlas bil-quddiem tal-kontribuzzjonijiet antiċipati mill-fond. Wara valutazzjoni preliminarja tal-applikazzjonijiet, il-Kummissjoni kkonkludiet li l-kundizzjonijiet stabbiliti fl-Artikolu 4a tar-Regolament intlaħqu.
 (3)Bid-Deċiżjoni tal-Kummissjoni C(2016) 1772 tat-18 ta’ Marzu 2016 ingħatat somma bil-quddiem li tammonta għal EUR 164 798, li tirrappreżenta 10 % tal-kontribuzzjoni finanzjarja antiċipata mill-Fond.
 (4)Inizjalment, l-awtoritajiet Griegi stmaw li l-ħsara diretta totali kienet ta' EUR 65 919 000. Fid-9 ta’ Marzu 2016 l-awtoritajiet Griegi ppreżentaw applikazzjoni aġġornata u żiedu l-ħsara diretta totali għal EUR 66 073 345. L-ammont ta’ ħsara aġġornat jirrappreżenta 2,1 % tal-PDG reġjonali tar-reġjun NUTS 2 ikkonċernat tal-Gżejjer Joniċi (EUR 3 137 miljun ibbażati fuq iċ-ċifri tal-Eurostat
 2
 għall-2014 għal EL62) u b’hekk jaqbeż il-livell limitu ta’ 1,5 % tal-PDG reġjonali stipulat fir-Regolament biex jikkwalifika bħala diżastru reġjonali.
 (5)Il-ħsara diretta totali hija l-bażi li fuqha tiġi ddeterminata l-kontribuzzjoni finanzjarja mill-Fond. Il-kontribuzzjoni finanzjarja tista’ tintuża biss għal operazzjonijiet essenzjali ta’ emerġenza u ta' rkupru kif definit fl-Artikolu 3 tar-Regolament.
 (6)Fir-rigward tal-impatt u l-konsegwenzi tad-diżastru, serje ta’ terremoti katastrofiċi li laħqu l-qawwa ta' 6.1 fuq l-iskala Richter laqtu lil Lefkada fis-17 ta’ Novembru 2015, filgħodu. Ġiet irreġistrata wkoll ħsara fil-partijiet tat-tramuntana ta’ Ithaki u Kefalonia. Bosta theżżiżiet seħħew wara t-terremot. Żewġ persuni tilfu ħajjithom u tmien persuni sfaw midruba. Skont is-sismologi esperti, it-terremot ċaqlaq il-gżira ta’ Lefkada b'36 cm lejn in-Nofsinhar. Iċ-ċentru tal-operazzjonijiet Grieg tal-protezzjoni ċivili ġie attivat immedjatament, u akkomodazzjoni temporanja, kenn u ikel ġew ipprovduti lill-popolazzjoni milquta. It-terremot għamel ħsara f'120 unità residenzjali, li minnhom 20 ġew ikkunsidrati mhux adattati għall-għajxien. Barra minn hekk ġiet irrappurtata ħsara estensiva f'netwerks infrastrutturali provinċjali u muniċipali, f'bini pubbliku u privat (inkluż sptar lokali) u f'infrastrutturi oħra (portijiet, netwerks ta' sptarijiet), iżda wkoll f'siti kulturali (l-aktar il-knejjes). L-uqigħ tal-art difen u qered wħud mill-bajjiet li turistikament huma l-aktar importanti fil-punent tal-gżira.
 (7)L-ispiża tal-operazzjonijiet essenzjali ta' emerġenza eliġibbli skont l-Artikolu 3(2) tar-Regolament, ġiet stmata mill-awtoritajiet Griegi li tammonta għal EUR 52,374 miljun, u ġiet maqsuma skont it-tipi ta' operazzjonijiet. L-akbar sehem tal-ispiża jirrigwarda s-settur tat-trasport, b'aktar minn EUR 38 miljun. It-tieni l-akbar sehem tal-ispiża jirrigwarda l-ħarsien tal-wirt kulturali li jammonta għal EUR 7 miljun.
 (8)Ir-reġjun milqut huwa "reġjun inqas żviluppat" taħt il-Fondi Strutturali u ta' Investiment Ewropej (2014-2020). L-awtoritajiet Griegi ma ndikawx lill-Kummissjoni l-ħsieb tagħhom li jallokaw mill-ġdid il-fondi mill-programm ta' Fondi SIE għall-miżuri tal-irkupru.
 (9)Fir-rigward tal-implimentazzjoni tal-leġiżlazzjoni tal-Unjoni dwar il-prevenzjoni u l-ġestjoni tar-riskji tad-diżastri bħalissa ma hemm l-ebda proċedura ta’ ksur għaddejja. Il-Greċja, wieħed mill-pajjiżi fl-Ewropa li huma l-aktar sismikament attivi, ipprova joħloq qafas għall-prevenzjoni u l-ġestjoni tar-riskji marbutin mad-diżastri naturali. L-ewwel Regolament dwar it-Terremoti fil-Greċja (EAK-2000) daħal fis-seħħ fl-1959 u għadda minn diversi emendi. Ir-Regolament ġie ssupplimentat fl-2003 b’mappa ġdida ta’ żoni b'riskju sismiku. L-Organizzazzjoni għall-Ippjanar u l-Ħarsien mit-Terremoti (OASP) hija entità legali rregolata mid-dritt pubbliku u hija ssorveljata mill-Ministeru tal-Infrastruttura, it-Trasport u n-Netwerks, u għandha l-għan li tnaqqas l-effetti qerrieda tat-terremoti.
 (10)Fid-data tal-preżentazzjoni tal-applikazzjoni, il-Greċja ma kinitx soġġetta għal proċedimenti ta’ ksur relatati mal-leġiżlazzjoni tal-Unjoni rigward in-natura tad-diżastru.
 (11)L-awtoritajiet Griegi kkonfermaw li l-ebda kopertura tal-assigurazzjoni ma tagħmel tajjeb għall-ispejjeż eliġibbli.
 3.IMPLIKAZZJONIJIET BAĠITARJI
 Ir-Regolament tal-Kunsill (UE, EURATOM) Nru 1311/2013 tat-2 ta' Diċembru 2013 li jistabbilixxi l-qafas finanzjarju pluriennali għas-snin 2014-2020
 3
 , u b'mod partikolari l-Artikolu 10 tiegħu jagħti lok għall-mobilizzazzjoni tal-Fond ta' Solidarjetà tal-Unjoni Ewropea (il-"Fond"), b'limitu massimu annwali ta' EUR 500 000 000 (bil-prezzijiet tal-2011), separatament mill-intestaturi relevanti tal-qafas finanzjarju. Il-kundizzjonijiet tal-eliġibilità għall-Fond huma ddettaljati fir-Regolament tal-Kunsill (KE) Nru 2012/2002 kif emendat bir-Regolament (UE) Nru 661/2014 tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill tal-15 ta' Mejju 2014 li jistabbilixxi l-Fond ta' Solidarjetà tal-Unjoni Ewropea. Il-punt 11 tal-Ftehim Interistituzzjonali tat-2 ta’ Diċembru 2013 bejn il-Parlament Ewropew, il-Kunsill u l-Kummissjoni dwar id-dixxiplina baġitarja, dwar il-kooperazzjoni f’materji ta' baġit u dwar il-ġestjoni finanzjarja tajba
 4
 (IIA) jistipula l-modalitajiet għall-mobilizzazzjoni tal-Fond.
 Minħabba li s-solidarjetà kienet il-ġustifikazzjoni ċentrali għall-ħolqien tal-Fond, il-Kummissjoni hija tal-fehma li l-għajnuna mill-Fond għandha tkun progressiva. Dan ifisser li, skont prattika preċedenti, il-porzjon tal-ħsarat li jaqbeż il-livell limitu ta' "diżastru maġġuri" għall-mobilizzazzjoni tal-Fond (jiġifieri 0,6 % tal-ING jew EUR 3 biljun bil-prezzijiet tal-2011, skont liema minnhom ikun l-iżgħar ammont) għandu jwassal għal intensità ta' għajnuna akbar milli mill-ħsarat li ma jaslux sal-livell limitu. Ir-rata applikata fil-passat biex jiġu definiti l-allokazzjonijiet għal diżastri maġġuri hija ta' 2,5% tal-ħsara diretta totali taħt il-livell limitu, u 6% għall-parti tal-ħsara 'l fuq minn dan. Għal diżastri reġjonali u diżastri aċċettati taħt id-dispożizzjoni ta' “pajjiż ġar” ir-rata hija ta’ 2,5 %.
 Il-kontribuzzjoni ma tistax taqbeż l-ispiża totali stmata tal-operazzjonijiet eliġibbli. Il-metodoloġija biex jiġi kkalkulat il-Fond ta’ Solidarjetà kienet imfassla fir-Rapport Annwali tal-2002-2003 dwar il-Fond ta’ Solidarjetà u aċċettata mill-Kunsill u mill-Parlament Ewropew.
 Abbażi tal-applikazzjoni mill-Greċja, il-kalkolu tal-għajnuna mill-Fond, ibbażat fuq l-istima tal-ħsara diretta totali kkawżata, huwa kif ġej:
 Diżastru
 Ħsara diretta
 (miljun EUR)
 2,5 % tal-ħsara diretta sal-livell limitu
 (EUR)
 6 % ta’ ħsara diretta 'l fuq mil-livell limitu
 Ammont totali tal-għajnuna proposta
 (EUR)
 IL-GREĊJA
 66,073
 1 651 834
 -
 1 651 834
 TOTAL
 1 651 834
 Ammont ta’ EUR 50 000 000 ġie mobilizzat fi żmien l-adozzjoni tal-Baġit tal-2016 għall-ħlas ta’ avvanzi u l-approprjazzjonijiet ta' impenn u ta' pagament korrispondenti ddaħħlu fil-baġit. Quddiem l-analiżi ta’ din l-applikazzjoni
 5
 , u meta titqies l-ogħla għotja possibbli mill-Fond, il-Kummissjoni tipproponi li timmobilizza l-Fond ta' EUR 1 651 834 mill-ammont ta' EUR 50 000 000 ippreparat speċifikament għall-avvanzi fuq il-baġit ġenerali tal-Unjoni Ewropea għas-sena finanzjarja 2016.
 Peress li diġà kien tħallas l-ammont ta’ EUR 164 798 bħala 10 % tal-avvanzi f’konformità mal-Artikolu 4a(2) tar-Regolament, il-bilanċ li jibqa’ biex jitħallas huwa ta’ EUR 1 487 036.
 Wara li jseħħ il-ħlas tal-avvanzi msemmijin hawn fuq, il-bilanċ disponibbli għall-ħlas ta’ avvanzi fil-baġit huwa ta’ EUR 49 835 202. F’konformità mal-Punt 11 ta' IIA li jipprevedi l-possibbiltà għar-riallokazzjoni ta’ approprjazzjonijiet, il-Kummissjoni qed tipproponi li tieħu minn dan il-bilanċ disponibbli l-ammont ta' EUR 1 487 036 meħtieġ għall-Greċja. Wara l-pagament tal-bilanċ li jkun fadal, l-ammont ta’ EUR 48 348 166 jibqa’ disponibbli għal aktar avvanzi fl-2016, f’każ ta’ bżonn. Fuq il-bażi tal-informazzjoni disponibbli bħalissa, dan huwa vvalutat bħala suffiċjenti f’każ li jidħlu applikazzjonijiet ġodda matul il-bqija tas-sena.
 F’każ ta’ nuqqas ta’ qbil, se tinbeda proċedura ta’ trilogu skont il-Punt 11 ta' IIA
 6
 .
 Proposta għal
 DEĊIŻJONI TAL-PARLAMENT EWROPEW U TAL-KUNSILL
 dwar il-mobilizzazzjoni tal-Fond ta’ Solidarjetà tal-Unjoni Ewropea sabiex tingħata assistenza lill-Greċja wara t-terremot li affettwa l-Gżejjer Joniċi f’Novembru 2015
 IL-PARLAMENT EWROPEW U L-KUNSILL TAL-UNJONI EWROPEA,
 Wara li kkunsidraw it-Trattat dwar il-Funzjonament tal-Unjoni Ewropea,
 Wara li kkunsidraw ir-Regolament tal-Kunsill (KE) Nru 2012/2002 tal-11 ta' Novembru 2002 li jistabbilixxi l-Fond ta' Solidarjetà tal-Unjoni Ewropea
 7
 u b'mod partikolari l-Artikolu 4(3) tiegħu,
 Wara li kkunsidraw il-Ftehim Interistituzzjonali tat-2 ta’ Diċembru 2013 bejn il-Parlament Ewropew, il-Kunsill u l-Kummissjoni dwar id-dixxiplina baġitarja, dwar il-kooperazzjoni f’materji baġitarji u dwar ġestjoni finanzjarja tajba
 8
 , u b’mod partikolari l-punt 11 tiegħu,
 Wara li kkunsidraw il-proposta tal-Kummissjoni Ewropea,
 Billi:
 (1)Il-Fond ta' Solidarjetà tal-Unjoni Ewropea (“il-Fond”) għandu l-għan li jippermetti lill-Unjoni tirrispondi b'mod rapidu, effiċjenti u flessibbli għal sitwazzjonijiet ta' emerġenza sabiex tintwera solidarjetà mal-popolazzjonijiet ta' reġjuni milquta minn diżastri naturali.
 (2)Il-Fond ma għandux jaqbeż l-ammont annwali massimu ta’ EUR 500 000 000 (bil-prezzijiet tal-2011), kif stabbilit fl-Artikolu 10 tar-Regolament tal-Kunsill (UE, Euratom) Nru 1311/2013
 9
 .
 (3)Fil-5 ta’ Frar 2016, il-Greċja ssottomettiet applikazzjoni biex timmobilizza l-Fond, wara terremot li laqat il-Gżejjer Joniċi f’Novembru 2015.
 (4)L-applikazzjoni tal-Greċja tissodisfa l-kundizzjonjiet sabiex tingħata kontribuzzjoni finanzjarja mill-Fond, kif stabbilit fl-Artikolu 4 tar-Regolament (KE) Nru 2012/2002.
 (5)Il-Fond għandu għalhekk, jiġi mobilizzat sabiex jipprovdi kontribuzzjoni finanzjarja lill-Greċja.
 (6)Permezz tad-Deċiżjoni (UE) 2016/252 tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill
 10
 , il-Fond ta’ Solidarjetà tal-Unjoni Ewropea ġie mobilizzat sabiex jipprovdi s-somma ta’ EUR 50 000 000 f’approprjazzjonijiet ta’ impenn u ta’ pagament għall-ħlas ta’ avvanzi għas-sena finanzjarja 2016. Dawn l-approprjazzjonijiet intużaw biss b’mod limitat ħafna. Għaldaqstant, hemm lok għall-finanzjament tal-ammont kollu għal din il-mobilizzazzjoni permezz tar-riallokazzjoni tal-approprjazzjonijiet disponibbli għall-ħlasijiet tal-avvanzi fil-baġit ġenerali tal-Unjoni għas-sena finanzjarja 2016.
 (7)Sabiex jitnaqqas kemm jista' jkun il-ħin li jieħu l-Fond biex jiġi mobilizzat, din id-Deċiżjoni għandha tapplika mid-data tal-adozzjoni tagħha,
 ADOTTAW DIN ID-DEĊIŻJONI:
 Artikolu 1
 Għall-baġit ġenerali tal-Unjoni għas-sena finanzjarja 2016, il-Fond ta’ Solidarjetà tal-Unjoni Ewropea għandu jkun mobilizzat sabiex jipprovdi l-ammont ta’ EUR 1 651 834 lill-Greċja, f’approprjazzjonijiet ta' impenn u ta' pagament.
 L-ammont sħiħ ta’ din il-mobilizzazzjoni msemmi fl-ewwel paragrafu għandu jiġi ffinanzjat minn approprjazzjonijiet immobilizzati għall-ħlas ta’ avvanzi fil-baġit tal-Unjoni għas-sena finanzjarja 2016, u l-ammont disponibbli għall-avvanzi għandu jitnaqqas kif meħtieġ.
 Artikolu 2
 Din id-Deċiżjoni għandha tidħol fis-seħħ fil-jum tal-pubblikazzjoni tagħha f'Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea.
 Din għandha tapplika minn ... [id-data tal-adozzjoni tagħha].*
 11Magħmul fi Brussell,
 Għall-Parlament Ewropew
 Għall-Kunsill
 Il-President
 Il-President
 (1)
 Ir-Regolament tal-Kunsill (KE) Nru 2012/2002 tal-11 ta' Novembru 2002 li jistabilixxi l-Fond ta' Solidarjetà tal-Unjoni Ewropea, ĠU L 311 tal-14.11.2002, p. 3.
 (2)
 Dan huwa bbażat fuq l-aħħar dejta tal-Eurostat li waslet f’Mejju 2016. Fil-mument li l-applikazzjoni ġiet ippreżentata l-livell limitu ġie kkalkulat fuq il-bażi ta' dejta proviżorja (ogħla) u bħala riżultat, il-livell limitu kkalkulat b'mod proviżorju ta' EUR 48,7 miljun tnaqqas għal EUR 47,1 miljun. Fiż-żewġ każijiet, il-livell limitu jintlaħaq, u ma hemm l-ebda impatt fuq l-ammont tal-għajnuna propost.
 (3)
 ĠU L 347, 20.12.2013, p. 884.
 (4)
 ĠU C 373, 20.12.2013, p. 1.
 (5)
 Komunikazzjoni lill-Kummissjoni C(2016) 3872.
 (6)
 ĠU C 373, 20.12.2013, p. 1.
 (7)
 ĠU L 311, 14.11.2002, p. 3.
 (8)
 ĠU C 373, 20.12.2013, p.1.
 (9)
 Ir-Regolament tal-Kunsill (UE, Euratom) Nru 1311/2013 tat-2 ta' Diċembru 2013 li jistabbilixxi l-qafas finanzjarju pluriennali għas-snin 2014-2020 (ĠU L 347, 20.12.2013, p. 884).
 (10)
 Id-Deċiżjoni (UE) 2016/252 tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill tal-25 ta' Novembru 2015 dwar il-mobilizzazzjoni tal-Fond ta' Solidarjetà tal-Unjoni Ewropea għall-ħlas ta' pagamenti bil-quddiem (ĠU L 47, 24.2.2016, p. 5).
 (11)
 Id-data tiddaħħal mill-Parlament qabel il-pubblikazzjoni fil-ĠU.


text:
Η Αετορράχη είναι χωριό του νομού Ηλείας που βρίσκεται στο βορειοανατολικό τμήμα αυτού και συνορεύει με τον νομό Αχαΐας. Σε πανοραμική θέση, είναι χτισμένο στην άκρη ενός λοφίσκου που στην ρίζα του απλώνεται η τεχνητή λίμνη του Πηνειού ποταμού. Οι μόνιμοι κάτοικοι του χωριού την περίοδο αυτή (απογραφή 2011) δεν ξεπερνούν τους ενενήντα.
 Ιστορία
 Νοτιοδυτικά του χωριού βρίσκεται η Αρχαία Ήλιδα, πρώτη πρωτεύουσα της Ηλείας κατά την αρχαιότητα και διοργανώτρια των Ολυμπιακών Αγώνων. Σύμφωνα με την ελληνική μυθολογία, σε εκείνο το σημείο ο μυθικός ήρωας Ηρακλής ένωσε τα δυο ποτάμια, τον Πηνειό και τον Αλφειό και καθάρισε τα βουστάσια του βασιλιά Αυγεία.
 Κατά την τουρκοκρατία το χωριό πήρε την ονομασία Βάλακα (ή Βαλάκα), όταν εκεί κατοικούσε κάποιος Τούρκος τσιφλικάς, ο Βάλακ αγάς, στον οποίο και ανήκε η περιοχή. Μετά την Επανάσταση του 1821 η έκταση περιήλθε στην κατοχή των Ελλήνων και άρχισε ο εποικισμός του χωριού. Όλοι σχεδόν οι κάτοικοι προέρχονταν από τα χωριά Κάνδαλο, Σκούπι και Καρούσι των Καλαβρύτων και ήταν όλοι κτηνοτρόφοι.
 Διοικητική εξέλιξη
 Από το 1835 έως το 1841 ανήκε στο Δήμο Ξενίας και έως το 1912 στον τότε Δήμο Βουπρασίων. Με το ΦΕΚ 130Α της 12/06/1919 έγινε κοινότητα. Ο οικισμός απείχε δυόμισι ώρες δρόμο στα 1885 από τη Μανωλάδα, την έδρα του τότε Δήμου Βουπρασίων. Παράλληλα με τον εποικισμό του χωριού άρχισε και η αξιοποίηση και καλλιέργεια της γης που συνεχίζεται ως σήμερα.
 Με το ΦΕΚ 11Α της 24/01/1957 το χωριό άλλαξε την ονομασία του σε Αετορράχη, συνθετικό δύο τοπωνυμιών του χωριού, της περιοχής Αετού και της Ράχης, όπου και είναι χτισμένο. Η Αετορράχη από τότε αποτελούσε κοινότητα μαζί με το όμορο χωριό Κουμουθρέκα (που αργότερα μετονομάσθηκε σε Δάφνη). Η κοινότητα καταργήθηκε με τον νόμο «Καποδίστριας» και αποτέλεσε οικισμό του Δήμου Βουπρασίας, που αργότερα εντάχθηκε στο Δήμο Ανδραβίδας-Κυλλήνης όπου ανήκει σήμερα.
 Τοπική κοινότητα και δημογραφικά στοιχεία
 Η τοπική κοινότητα Αετορράχης είναι χαρακτηρισμένη ως αγροτικός πεδινός οικισμός, με έκταση 12,367 χμ2 (2011).
 Η εξέλιξη του μόνιμου πληθυσμού του οικισμού τον 21ο αιώνα είναι η εξής:
 (σε παρένθεση ο πληθυσμός της τοπικής κοινότητας)
 Παραπομπές
 Πηγές
 Αποτελέσματα της Απογραφής Πληθυσμού-Κατοικιών 2011 που αφορούν στο Μόνιμο Πληθυσμό της Χώρας, Εφημερίδα της Κυβερνήσεως της Ελληνικής Δημοκρατίας, τχ. 2ο, φ. 3465 (28 Δεκεμβρίου 2012)
 Ε.Σ.Υ.Ε. - Μόνιμος Πληθυσμός της Ελλάδος. Απογραφή 2001, Αθήνα 2004. ISBN 960-86704-8-9.
 Νέος χωρογραφικός πίναξ. Συνταχθείς και εκδοθείς εγκρίσει του Υπουργείου των Στρατιωτικών υπό Ιωάννου Εμ. Νουχάκη ανθυπασπιστού του Πεζικού, Εκ του Τυπογραφείου του Υπουργείου των Στρατιωτικών, Εν Αθήναις 1885
 Βασίλης Παναγιωτόπουλος, Πληθυσμός και Οικισμοί της Πελοποννήσου: 13ος-18ος αιώνας, μετάφρ. Χριστίνα Αγριαντώνη, επιμ. Αγγελική Κόκκου, Ιστορικό Αρχείο - Εμπορική Τράπεζα της Ελλάδος, Αθήνα 1987. ISBN 978-000-7059-21-8.
 Εγκυκλοπαίδεια Πάπυρος Λαρούς Μπριτάνικα, 1978, 2006 (ΠΛΜ)
 Εγκυκλοπαίδεια Πάπυρος Λαρούς, 1963 (ΠΛ)
 Εξωτερικοί σύνδεσμοι
 Δήμος Βουπρασίας - Ιστορικά στοιχεία, vouprasia.gov.gr
 Ε.Ε.Τ.Α.Α. - Διοικητικές μεταβολές Βάλακα/Αετορράχης, eetaa.gr. Ανακτήθηκε: 17/02/2014.
 Ε.Ε.Τ.Α.Α. - Διοικητικές μεταβολές Κοινότητας Βάλακα/Αετορράχης, eetaa.gr. Ανακτήθηκε: 11/09/2016.
 GTP Travel Pages, gtp.gr
 Φωτογραφίες από το χωριό Αετορράχη
 Χωριά του νομού Ηλείας
 Δήμος Βουπρασίας
 Δήμος Ανδραβίδας - Κυλλήνης


text:
Olinda är en stad och kommun i nordöstra Brasilien och ligger vid atlantkusten, i delstaten Pernambuco. Staden grundades år 1535 och var i början den största och viktigaste staden i området, i en region med betydande sockerrörsodlingar. Den något sydligare Recife blev efterhand områdets maktcentrum, mycket på grund av stadens viktiga hamntrafik, något som Olinda saknade. Olinda har idag ungefär 390 000 invånare och är en del av Recifes storstadsområde. Centrala Olinda, med många historiska byggnader från kolonial tid, är sedan 1982 upptagen av Unesco som ett av Brasiliens världsarv.
 Befolkningsutveckling
 Staden är indelad i sammanlagt 31 stadsdelar, bairros.
 Källor
 Orter i Pernambuco
 Världsarv i Brasilien
 Världsarv inskrivna 1982


text:
A Fibrina (ou fator Ia) é uma proteína fibrosa envolvida na coagulação de sangramentos. Ela sofre polimerização de modo a, em ação conjunta à das plaquetas, formar uma camada que detém hemorragias.
 A fibrina é formada a partir de uma cadeia de reações que culmina na ação da trombina sobre o fibrinogênio (fator I).
 Papel em doenças
 A excessiva produção de fibrina, devida à ativação da cadeia de reações bioquímicas para a coagulação, predispõe a quadros de trombose, enquanto deficiências em sua produção causam tendência a hemorragias.
 Doenças ou disfunções no fígado podem levar à diminuição na produção de fibrinogênio ou à produção de moléculas anormais deste. Também podem ocorrer anormalidades genéticas hereditárias do fibrinogênio (o gene é carregado no cromossomo 4) tais quais a afibrinogenemia e a hipofibrinogenemia.
 Observação: a fibrina é uma proteína presente no plasma na forma de fibrinogênio. O plasma sem o fibrinogênio forma o Soro.
 Proteínas


type: contracts

text:
 Important legal notice
 |
 22007A0707(01)
 Agreement between the European Community and the Government of the Kyrgyz Republic on certain aspects of air services
 Official Journal L 179 , 07/07/2007 P. 0039 - 0045
 Agreementbetween the European Community and the Government of the Kyrgyz Republic on certain aspects of air servicesTHE EUROPEAN COMMUNITYof the one part, andTHE GOVERNMENT OF THE KYRGYZ REPUBLICof the other part(hereinafter referred to as the Parties)NOTING that bilateral air service agreements have been concluded between several Member States of the European Community and the Kyrgyz Republic containing provisions contrary to Community law,NOTING that the European Community has exclusive competence with respect to several aspects that may be included in bilateral air service agreements between Member States of the European Community and third countries,NOTING that under European Community law Community air carriers established in a Member State have the right to non-discriminatory access to air routes between the Member States of the European Community and third countries,HAVING REGARD to the agreements between the European Community and certain third countries providing for the possibility for the nationals of such third countries to acquire ownership in air carriers licensed in accordance with European Community law,RECOGNISING that certain provisions of the bilateral air service agreements between Member States of the European Community and the Kyrgyz Republic, which are contrary to European Community law, must be brought into conformity with it in order to establish a sound legal basis for air services between the European Community and the Kyrgyz Republic and to preserve the continuity of such air services,RECOGNISING that provisions in bilateral air service agreements concluded between Member States of the European Community and the Kyrgyz Republic which (i) require or favour the adoption of agreements between undertakings, decisions by associations of undertakings or concerted practices that prevent, distort or restrict competition between air carriers in the relevant routes; or (ii) reinforce the effects of any such agreement, decision or concerted practice; or (iii) delegate to air carriers or other private economic operators the responsibility for taking measures that prevent, distort or restrict competition between air carriers in the relevant routes may render ineffective the competition rules applicable to undertakings,HAVE AGREED AS FOLLOWS:Article 1General provisions1. For the purposes of this Agreement, "Member States" shall mean Member States of the European Community.2. References in each of the agreements listed in Annex I to nationals of the Member State that is a party to that agreement shall be understood as referring to nationals of the Member States of the European Community.3. References in each of the agreements listed in Annex I to air carriers or airlines of the Member State that is a party to that agreement shall be understood as referring to air carriers or airlines designated by that Member State.4. The granting of traffic rights continues to be carried out through already existing or future bilateral arrangements.Article 2Designation by a Member State1. The provisions in paragraphs 2 and 3 of this Article shall supersede the corresponding provisions in the articles listed in Annex II(a) and (b) respectively, in relation to the designation of an air carrier by the Member State concerned, its authorisations and permissions granted by the Kyrgyz Republic, and the refusal, revocation, suspension or limitation of the authorisations or permissions of the air carrier, respectively.2. On receipt of a designation by a Member State, the Kyrgyz Republic shall grant the appropriate authorisations and permissions with minimum procedural delay, provided that:(i) the air carrier is established, under the Treaty establishing the European Community, in the territory of the designating Member State and has a valid Operating Licence in accordance with European Community law;(ii) effective regulatory control of the air carrier is exercised and maintained by the Member State responsible for issuing its Air Operator's Certificate and the relevant aeronautical authority is clearly identified in the designation; and(iii) the air carrier is owned, directly or through majority ownership, and it is effectively controlled by Member States and/or nationals of Member States, and/or by other States listed in Annex III and/or nationals of such other States.3. The Kyrgyz Republic may refuse, revoke, suspend or limit the authorisations or permissions of an air carrier designated by a Member State where:(i) the air carrier is not established, under the Treaty establishing the European Community, in the territory of the designating Member State or does not have a valid Operating Licence in accordance with European Community law;(ii) effective regulatory control of the air carrier is not exercised or not maintained by the Member State responsible for issuing its Air Operator's Certificate, or the relevant aeronautical authority is not clearly identified in the designation; or(iii) the air carrier is not owned, directly or through majority ownership, or it is not effectively controlled by Member States and/or nationals of Member States, and/or by other states listed in Annex III and/or nationals of such other states.In exercising its right under this paragraph, the Kyrgyz Republic shall not discriminate between Community air carriers on the grounds of nationality.Article 3Safety1. The provisions in paragraph 2 of this Article shall complement the corresponding provisions in the articles listed in Annex II(c).2. Where a Member State has designated an air carrier whose regulatory control is exercised and maintained by another Member State, the rights of the Kyrgyz Republic under the safety provisions of the agreement between the Member State that has designated the air carrier and the Kyrgyz Republic shall apply equally in respect of the adoption, exercise or maintenance of safety standards by that other Member State and in respect of the operating authorisation of that air carrier.Article 4Taxation of aviation fuel1. The provisions in paragraph 2 of this Article shall complement the corresponding provisions in the articles listed in Annex II(d).2. Notwithstanding any other provision to the contrary, nothing in each of the agreements listed in Annex II(d) shall prevent a Member State from imposing, on a non-discriminatory basis, taxes, levies, duties, fees or charges on fuel supplied in its territory for use in an aircraft of a designated air carrier of the Kyrgyz Republic that operates between a point in the territory of that Member State and another point in the territory of that Member State or in the territory of another Member State.Article 5Tariffs for carriage within the European Community1. The provisions in paragraph 2 of this Article shall complement the corresponding provisions in the articles listed in Annex II(e).2. The tariffs to be charged by the air carrier(s) designated by the Kyrgyz Republic under an agreement listed in Annex I containing a provision listed in Annex II(e) for carriage wholly within the European Community shall be subject to European Community law.Article 6Compatibility with competition rules1. Notwithstanding any other provision to the contrary, nothing in each of the agreements listed in Annex I shall (i) favour the adoption of agreements between undertakings, decisions by associations of undertakings or concerted practices that prevent or distort competition; (ii) reinforce the effects of any such agreement, decision or concerted practice; or (iii) delegate to private economic operators the responsibility for taking measures that prevent, distort or restrict competition.2. The provisions contained in the agreements listed in Annex I that are incompatible with paragraph 1 of this Article shall not be applied.Article 7Annexes to the AgreementThe Annexes to this Agreement shall form an integral part thereof.Article 8Revision or amendmentThe Parties may, at any time, revise or amend this Agreement by mutual consent.Article 9Entry into force and provisional application1. This Agreement shall enter into force when the Parties have notified each other in writing that their respective internal procedures necessary for its entry into force have been completed.2. Notwithstanding paragraph 1, the Parties agree to provisionally apply this Agreement from the first day of the month following the date on which the Parties have notified each other of the completion of the procedures necessary for this purpose.3. This Agreement shall apply to all Agreements and other arrangements between Member States and the Kyrgyz Republic listed in Annex I which, at the date of signature of this Agreement, have not yet entered into force, upon their entry into force or provisional application.Article 10Termination1. In the event that an agreement listed in Annex I is terminated, all provisions of this Agreement that relate to the agreement listed in Annex I concerned shall terminate at the same time.2. In the event that all agreements listed in Annex I are terminated, this Agreement shall terminate at the same time.IN WITNESS WHEREOF, the undersigned, being duly authorised, have signed this Agreement.Done at Brussels in duplicate, on this first day of June 2007 in the Bulgarian, Czech, Danish, Dutch, English, Estonian, Finnish, French, German, Greek, Hungarian, Italian, Latvian, Lithuanian, Maltese, Polish, Portuguese, Romanian, Slovak, Slovene, Spanish, Swedish, Russian and Kyrgyz languages.За Европейската общнoстPor la Comunidad EuropeaZa Evropské společenstvíFor Det Europæiske FællesskabFür die Europäische GemeinschaftEuroopa Ühenduse nimelΓια την Ευρωπαϊκή ΚοινότηταFor the European CommunityPour la Communauté européennePer la Comunità europeaEiropas Kopienas vārdāEuropos bendrijos varduAz Európai Közösség részérőlGħall-Komunità EwropeaVoor de Europese GemeenschapW imieniu Wspólnoty EuropejskiejPela Comunidade EuropeiaPentru Comunitatea EuropeanăZa Európske spoločenstvoZa Evropsko skupnostEuroopan yhteisön puolestaFör Europeiska gemenskapenЕвропa Шериктештиги γчγнЗа Европейское Сообщество+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++За правителствοтο на Рeпублика КиргизстанPor el Gobierno de la República KirguisaZa vládu Kyrgyzské republikyFor Den Kirgisiske Republiks regeringFür die Regierung der Kirgisischen RepublikKirgiisi Vabariigi valitsuse nimelΓια την Κυβέρνηοη της Δημοκρατίας της ΚιργιζίαςFor the Government of the Kyrgyz RepublicPour le gouvernement de la République kirghizePer il governo della Repubblica del KirghizistanKirgizstānas Republikas valdības vārdāKirgizijos Respublikos Vyriausybės varduA Kirgiz Köztársaság kormánya részérőlGħall-Gvern Tar-Repubblika KirgiżaVoor de Regering van de Republiek KirgiziëW imieniu rządu Republiki KirgiskiejPelo Governo da República do QuirguizistãoPentru Guvernul Republicii KârgâszstanZa vládu Kirgizskej republikyZa vlado Kirgiške republikeKirgisian tasavallan hallituksen puolestaFör Republiken Kirgizistans regering+++++ TIFF +++++За Правительство Кыргызской Республики+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------ANNEX IList of agreements referred to in Article 1 of this AgreementAir service agreements between the Kyrgyz Republic and Member States of the European Community which, at the date of signature of this Agreement, have been concluded, signed and/or initialled- Air Transport Agreement between the Austrian Federal Government and the Government of the Kyrgyz Republic, done at Vienna on 17 March 1998, hereinafter referred to "Kyrgyzstan — Austria Agreement" in Annex II,- Air Services Agreement between the Government of the Czech Republic and the Government of the Kyrgyz Republic, done at Prague on 29 April 2004, hereinafter referred to "Kyrgyzstan — Czech Republic Agreement" in Annex II,- Agreement between the Government of the Federal Republic of Germany and the Government of the Kyrgyz Republic concerning air services, done at Bishkek on 13 May 1997, hereinafter referred to "Kyrgyzstan — Germany Agreement" in Annex II,- Air Services Agreement between the Government of the Kyrgyz Republic and the Government of the Hellenic Republic, done at Athens on 1 November 2004, hereinafter referred to "Kyrgyzstan — Greece Agreement" in Annex II,- Air Services Agreement between the Government of the Kyrgyz Republic and the Government of the Slovak Republic, initialled at Bishkek on 27 September 2006, hereinafter referred to "Kyrgyzstan — Slovak Agreement" in Annex II,- Agreement between the Government of the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland and the Government of the Kyrgyz Republic concerning air services, done at London on 8 December 1994, hereinafter referred to "Kyrgyzstan — United Kingdom Agreement" in Annex II.Last modified by Memorandum of Understanding between Civil Aviation Authorities of the two countries done at London on 2 September 2003, hereinafter referred to "Kyrgyzstan — United Kingdom MOU".--------------------------------------------------ANNEX IIList of articles in the agreements listed in Annex I and referred to in Articles 2 to 5 of this Agreement(a) Designation by a Member State:- Article 3, paragraph 5 of the Kyrgyzstan – Austria Agreement,- Article 3, paragraph 4 of the Kyrgyzstan – Czech Republic Agreement,- Article 3, paragraph 4 of the Kyrgyzstan – Germany Agreement,- Article 3, paragraph 2(a) of the Kyrgyzstan – Greece Agreement,- Article 4, paragraph 4 of the Kyrgyzstan – United Kingdom Agreement and Annex B, Article 4(a), of the Kyrgyzstan – United Kingdom MOU;(b) Refusal, revocation, suspension or limitation of authorisations or permissions:- Article 4, paragraph 1(a) of the Kyrgyzstan – Austria Agreement,- Article 4, paragraph 1(b) of the Kyrgyzstan – Czech Republic Agreement,- Article 4, paragraph 1(a) of the Kyrgyzstan – Greece Agreement,- Article 5, paragraph 1(a) of the Kyrgyzstan – United Kingdom Agreement and Annex B, Article 5(1)(a), of the Kyrgyzstan – United Kingdom MOU;(c) Safety:- Article 6 of the Kyrgyzstan – Austria Agreement,- Article 7 of the Kyrgyzstan – Czech Republic Agreement,- Article 12 of the Kyrgyzstan – Germany Agreement,- Article 8 of the Kyrgyzstan – Greece Agreement,- Annex B, Article 13 a of the Kyrgyzstan – United Kingdom MOU;(d) Taxation of aviation fuel:- Article 7 of the Kyrgyzstan – Austria Agreement,- Article 8 of the Kyrgyzstan – Czech Republic Agreement,- Article 6 of the Kyrgyzstan – Germany Agreement,- Article 9 of the Kyrgyzstan – Greece Agreement,- Article 9 of the Kyrgyzstan – Slovak Agreement,- Article 8 of the Kyrgyzstan – United Kingdom Agreement;(e) Tariffs for carriage within the European Community:- Article 11 of the Kyrgyzstan – Austria Agreement,- Article 12 of the Kyrgyzstan – Czech Republic Agreement,- Article 10 of the Kyrgyzstan – Germany Agreement,- Article 13 of the Kyrgyzstan – Greece Agreement,- Article 7 of the Kyrgyzstan – United Kingdom Agreement; and Annex B, Article 7 of the Kyrgyzstan – United Kingdom MOU.--------------------------------------------------ANNEX IIIList of other States referred to in Article 2 of this Agreement(a) The Republic of Iceland (under the Agreement on the European Economic Area);(b) The Principality of Liechtenstein (under the Agreement on the European Economic Area);(c) The Kingdom of Norway (under the Agreement on the European Economic Area);(d) The Swiss Confederation (under the Agreement between the European Community and the Swiss Confederation on Air Transport).--------------------------------------------------


text:
Antonov State Enterprise () on ukrainalainen lentokonesuunnittelu- ja valmistusyhtiö, jonka Oleg Konstantinovitš Antonov (1906-1984) perusti vuonna 1946. Raskaita Antonovin An-124 "Ruslan" -kuljetuskoneita käytetään muun muassa YK- ja Nato-johtoisten rauhanturvaoperaatioiden tukemiseen.
 Antonov-kuljetuskoneita on sotilaskäytössä Venäjän ja Ukrainan sekä useiden Afrikan maiden asevoimien lisäksi muun muassa Kiinan Kansan vapautusarmeijan ilmavoimilla ja laivastolla.
 Talvella 2021-2022 Antonov esitteli uuden rahtikoneensa Antonov An-178 ensimmäistä konetta, jota mallia Ukrainan hallitus oli tilannut aluksi kolmen kappaleen koe-erän.
 Maaliskuussa 2022 Venäjä tulitti osana hyökkäyssotaansa tykistöllä Antonovin lentokonetehdasta.
 Konetyyppejä
 Nykyiset
 Antonov An-32, An-26:sta korkeita paikkoja ja kuumia olosuhteita varten kehitetty malli, 1976, Nato-koodinimi "Cline"
 Antonov An-72, tutkavalvontakone, 1977, Nato-koodinimi "Coaler"
 Antonov An-74, An-72:n siviiliversio, jonka kehitys keskeytettiin Jakovlev Jak-44:n vuoksi
 Antonov An-132, 2017
 Antonov An-140, An-24:n seuraajaversio, 2000
 Antonov An-148 (Antonov An-74-68)
 Antonov An-158, kehitetty An 148:sta, ensilentu 2010
 Antonov An-178 (Antonov An-178-100R, esitelty esim. 6.1.2022)
 Entiset
 Antonov An-2, (myös kiinalainen Shijiazhuang Y-5), 1947
 Antonov An-3
 Antonov An-4 (vesitasoversio An-2:sta)
 Antonov An-6
 Antonov An-8, 1955
 Antonov An-10 "Ukraina", Nato-koodinimi "Cat"
 Antonov An-12, (myös kiinalainen Shaanxi Y-8) sotilasversio An-10:stä, Nato-koodinimi "Cub"
 Antonov An-14
 Antonov An-22 "Antheus", 1965, Nato-koodinimi "Cock"
 Antonov An-24, (myös kiinalainen Xian Y-7), 1961, Nato-koodinimi "Coke"
 Antonov An-26, (myös kiinalainen Xian Y-14) An-24:stä kehitetty kuljetuskone, 1969, Nato-koodinimi "Curl"
 Antonov An-29, 1972, Nato-koodinimi "Cash"
 Antonov An-30, An-24:stä kehitetty kartoituskone, 1967
 Antonov An-38-100, An-28:sta kehitetty matkustajakonemalli, 2000
 Antonov An-70, 1992
 Antonov An-71, meritutkavalvontakone, An-72:sta kehitetty, 1987
 Antonov An-124 "Ruslan", 1982, Nato-koodinimi "Condor"
 Antonov An-180, keskipitkän matkan matkustajakone, 1991
 Antonov An-204
 Antonov An-218
 Antonov An-225 "Mrija", 1988, Nato-koodinimi "Cossack"
 Lähteet
 Aiheesta muualla
 Antonov ASTC
 Volga-Dnepr