text:
C 156/26 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 29.6.2002
 (gemachtigde: A. Bordes), betreffende een beroep tot nietigver- 1. Het beroep wordt kennelijk niet-ontvankelijk verklaard.
 klaring van beschikking C(2001) 1380 van de Commissie van
 2 juli 2001 houdende intrekking van de eerder aan verzoekster
 toegekende financiële steun van het Europees Oriëntatie- en 2. Verzoeksters worden in de kosten verwezen.
 Garantiefonds voor de Landbouw, afdeling „Oriëntatie”, heeft
 het Gerecht (Eerste kamer), samengesteld als volgt:
 B. Vesterdorf, president, N. J. Forwood en H. Legal, rechters;
 griffier: H. Jung, op 21 maart 2002 een beschikking gegeven (1) PB C 84 van 6.4.2002.
 waarvan het dictum luidt als volgt:
 1. Het beroep wordt kennelijk niet-ontvankelijk verklaard.
 2. Verzoekster zal haar eigen kosten alsmede de kosten van
 verweerster dragen.
 (1) PB C 317 van 10.11.01.
 BESCHIKKING VAN DE PRESIDENT VAN
 HET GERECHT VAN EERSTE AANLEG
 van 18 maart 2002
 BESCHIKKING VAN HET GERECHT VAN EERSTE
 AANLEG
 in zaak T-21/02 R, G. Atzeni en anderen tegen Commissie
 van de Europese Gemeenschappen
 van 11 maart 2002
 in zaak T-3/02, Schlüsselverlag J. S. Moser GmbH en (Kort geding — Staatssteun- Beroepstermijn — Ontvanke-
 andere tegen Commissie van de Europese Gemeenschap- lijkheid beroep in hoofdzaak)
 pen (1)
 (2002/C 156/52)
 („Controle op concentraties — Beroep wegens nalaten —
 Standpuntbepaling — Kennelijke niet-ontvankelijkheid”)
 (Procestaal: Italiaans)
 (2002/C 156/51)
 (Procestaal: Duits)
 In zaak T-21/02 R, G. Atzeni, woonachtig te Serdiana (Italië),
 en 77 anderen, vertegenwoordigd door G. Dore en F. Ciulli,
 advocaten, tegen Commissie van de Europese Gemeenschap-
 In zaak T-3/02, Schlüsselverlag J. C. Moser GmbH, gevestigd pen (gemachtigde: D. Triantafyllou), betreffende een verzoek
 te Innsbruck (Oostenrijk), J. Wimmer Medien GmbH & Co. om opschorting van de tenuitvoerlegging van beschikking 97/
 KG, gevestigd te Linz (Oostenrijk), Styria Medien AG, gevestigd 612/EG van de Commissie van 16 april 1997 betreffende door
 te Graz (Oostenrijk), Zeitungs- und Verlags-Gesellschaft mbH, de regio Sardinië (Italië) verleende steun in de landbouwsector
 gevestigd te Bregenz (Oostenrijk), Eugen Ruß Vorarlberger (PB L 248, blz. 27), heeft de president van het Gerecht op
 Zeitungsverlag und Druckerei GmbH, gevestigd te Schwarzach 18 maart 2002 een beschikking gegeven waarvan het dictum
 (Oostenrijk), „Die Presse” Verlags-Gesellschaft mbH, gevestigd luidt als volgt:
 te Wenen, „Salzburger Nachrichten” Verlags-Gesellschaft mbH
 en Co. KG, gevestigd te Salzburg (Oostenrijk), alle vertegen-
 woordigd door M. Krüger, advocaat, tegen Commissie van
 de Europese Gemeenschappen (gemachtigde: K. Wiedner), 1) Het verzoek in kort geding wordt afgewezen.
 betreffende een beroep strekkende tot vaststelling dat verweer-
 ster ten onrechte heeft nagelaten een beschikking te geven
 over de verenigbaarheid van een concentratie met de gemeen- 2) De beslissing omtrent de kosten wordt aangehouden.
 schappelijke markt, heeft het Gerecht (Derde kamer), samenge-
 steld als volgt: M. Jaeger, president, K. Lenaerts en J. Azizi,
 rechters; griffier: H. Jung, op 11 maart 2002 een beschikking
 gegeven waarvan het dictum luidt als volgt:


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 11.3.2011
 RO
 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
 L 64/13
 REGULAMENTUL DE PUNERE ÎN APLICARE (UE) NR. 233/2011 AL CONSILIULUI
 din 10 martie 2011
 privind punerea în aplicare a articolului 16 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 204/2011 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia
 CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
 având în vedere Regulamentul (UE) nr. 204/2011 al Consiliului din 2 martie 2011 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia (1), în special articolul 16 alineatul (2),
 întrucât:
 (1)
 La 2 martie 2011, Consiliul a adoptat Regulamentul (UE) nr. 204/2011 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia.
 (2)
 Având în vedere gravitatea situației din Libia, ar trebui incluse și alte persoane și entități pe lista persoanelor și entităților care fac obiectul măsurilor restrictive care figurează în anexa III la regulamentul respectiv,
 ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
 Articolul 1
 Persoanele și entitățile menționate în anexa la prezentul regulament se includ în anexa III la Regulamentul (UE) nr. 204/2011.
 Articolul 2
 Prezentul regulament intră în vigoare la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
 Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
 Adoptat la Bruxelles, 10 martie 2011.
 Pentru Consiliu
 Președintele
 MARTONYI J.
 (1) JO L 58, 3.3.2011, p. 1.
 ANEXĂ
 Persoanele și entitățile menționate la articolul 1
 Persoane
 Nume
 Informații de identificare
 Motive
 Data includerii în listă
 1.
 Dl Mustafa Zarti
 născut la 29 martie 1970, cetățean austriac (pașaport nr. P1362998, valabil de la 6 noiembrie 2006 la 5 noiembrie 2016)
 Asociere strânsă cu regimul și vicepreședinte executiv al „Autorității Libiene pentru Investiții”, membru al consiliului director al Companiei Petroliere Naționale, președintele companiei petroliere „Tamoil” și vicepreședinte al „First Energy Bank” din Bahrain
 (1)
 Entități
 Nume
 Informații de identificare
 Motive
 Data includerii în listă
 1.
 Banca Centrală a Libiei (BCL)
 Se află sub controlul lui Moammer Kadhafi și al familiei sale și reprezintă o sursă potențială de finanțare pentru regimul acestuia.
 (1)
 2.
 Portofoliul de Investiții Libia Africa
 Jamahiriya Street, LAP Building, PO Box 91330, Tripoli, Libya
 Se află sub controlul lui Moammer Kadhafi și al familiei sale și reprezintă o sursă potențială de finanțare pentru regimul acestuia.
 (1)
 3.
 Libyan Foreign Bank
 Se află sub controlul lui Moammer Kadhafi și al familiei sale și reprezintă o sursă potențială de finanțare pentru regimul acestuia.
 (1)
 4.
 Consiliul libian pentru locuințe și infrastructură (CLI)
 Tajora, Tripoli, Libia Numărul actului legislativ: 60/2006 al Comitetului Popular General Libian
 Tel: +218 21 369 1840,
 Fax: +218 21 369 6447
 http://www.hib.org.ly
 Se află sub controlul lui Moammer Kadhafi și al familiei sale și reprezintă o sursă potențială de finanțare pentru regimul acestuia.
 (1)
 5.
 Autoritatea Libiană pentru Investiții [ALI, cunoscută și sub denumirea de Compania Arabă Libiană pentru Investiții Străine (CALIS)]
 I Fateh Tower Office No.99 22nd Floor, Borgaida Street, Tripoli, 1103 Libya,
 Telefon: 218 21 336 2091,
 fax: 218 21 336 2082,
 www.lia.ly
 Se află sub controlul lui Moammer Kadhafi și al familiei sale și reprezintă o sursă potențială de finanțare pentru regimul acestuia.
 (1)
 (1) Data adoptării


type: other

text:
1044k 133k
 o predlogu uredbe Sveta o pristojnosti, priznavanju in izvrševanju odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo ter o mednarodni ugrabitvi otrok (prenovitev)
 – ob upoštevanju predloga Komisije Svetu (COM(2016)0411),
 – ob upoštevanju člena 81(3) Pogodbe o delovanju Evropske unije, v skladu s katerim se je Svet posvetoval s Parlamentom (C8-0322/2016),
 – ob upoštevanju poročila Odbora za pravne zadeve in mnenja Odbora za peticije (A8-0388/2017),
 1. odobri predlog Komisije, kakor je bil prilagojen v skladu s predlogi posvetovalne skupine pravnih služb Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije ter kakor je bil spremenjen v nadaljevanju;
 (1) Uredba Sveta (ES) št. 2201/200334 je bila bistveno spremenjena35. Ker so potrebne dodatne spremembe, bi bilo zaradi jasnosti treba navedeno uredbo prenoviti.
 (1) Uredba Sveta (ES) št. 2201/200334 je bila bistveno spremenjena35. Ker so potrebne dodatne nujne spremembe, bi bilo treba zaradi jasnosti navedeno uredbo prenoviti. Te spremembe uredbe bodo pomagale okrepiti pravno varnost in povečati prožnost, zagotoviti boljši dostop do sodnega postopka in zagotoviti, da bo tak postopek postal učinkovitejši. Obenem bodo spremembe te uredbe pomagale zagotoviti, da bodo države članice ohranile popolno suverenost glede materialnega prava o starševski odgovornosti.
 34 Uredba Sveta (ES) št. 2201/2003 z dne 27. novembra 2003 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo ter o razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1347/2000 (UL L 338, 23.12.2003, str. 1).
 35 Glej Prilogo V.
 (3) Nemoteno in pravilno delovanje Unije kot območja pravice ter spoštovanja za različne pravne sisteme in tradicije držav članic je bistveno za Unijo. V tem smislu bi bilo treba dodatno okrepiti medsebojno zaupanje v različne pravosodne sisteme. Unija si je zastavila cilj oblikovati , ohranjati in razvijati območje svobode, varnosti in pravice, v katerem je zagotovljen prosti pretok oseb in dostop do sodnega varstva . Za dosego navedenih ciljev bi bilo treba okrepiti pravice oseb, zlasti otrok, v pravnih postopkih, da se olajša sodelovanje pravosodnih in upravnih organov ter izvrševanje odločb v zadevah družinskega prava s čezmejnimi posledicami. Okrepiti bi bilo treba vzajemno priznavanje odločb v civilnih zadevah, poenostaviti dostop do sodnega varstva ter izboljšati izmenjavo informacij med organi držav članic.
 (3) Nemoteno in pravilno delovanje Unije kot območja pravice ter spoštovanja za različne pravne sisteme in tradicije držav članic je bistveno za Unijo. V tem smislu bi bilo treba dodatno okrepiti medsebojno zaupanje v različne pravosodne sisteme. Unija si je zastavila cilj oblikovati, ohranjati in razvijati območje svobode, varnosti in pravice, v katerem je zagotovljen prosti pretok oseb in dostop do sodnega varstva . Za dosego navedenih ciljev je bistveno okrepiti pravice oseb, zlasti otrok, v pravnih postopkih, da se olajša sodelovanje pravosodnih in upravnih organov ter izvrševanje odločb v zadevah družinskega prava s čezmejnimi posledicami. Okrepiti bi bilo treba vzajemno priznavanje odločb v civilnih zadevah, poenostaviti dostop do sodnega varstva ter izboljšati izmenjavo informacij med organi držav članic, tako da se zagotovi natančno preverjanje, ali so postopki in prakse, ki jih uporabljajo pristojni organi držav članic za zaščito največje otrokove koristi in s tem povezanih temeljnih pravic, nediskriminatorni.
 (4) V ta namen mora Unija med drugim sprejeti tudi ukrepe na področju pravosodnega sodelovanja v civilnih zadevah s čezmejnimi posledicami, zlasti kadar so potrebni za pravilno delovanje notranjega trga.
 (4) V ta namen mora Unija med drugim sprejeti tudi ukrepe na področju pravosodnega sodelovanja v civilnih zadevah s čezmejnimi posledicami, zlasti kadar so potrebni za prosti pretok oseb in za pravilno delovanje notranjega trga.
 Predlog spremembe je potreben zaradi ohranitve notranje smiselnosti besedila.
 (4a) Da bi okrepili pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah s čezmejnimi posledicami, je treba zagotoviti pravosodno usposabljanje, zlasti na področju čezmejnega družinskega prava. Dejavnosti usposabljanja, kot so seminarji in izmenjave, so potrebne tako na ravni Unije kot na nacionalni ravni, da se poveča ozaveščenost o tej uredbi, njeni vsebini in posledicah, pa tudi za vzpostavitev medsebojnega zaupanja med državami članicami glede njihovih pravosodnih sistemov.
 (6) Da bi se zagotovila enakost za vse otroke, bi morala ta uredba zajemati vse odločbe o starševski odgovornosti, vključno z ukrepi za zaščito otrok, neodvisno od kakršne koli povezave s postopki v zakonskih sporih ali drugimi postopki .
 (6) Da bi se zagotovila enakost za vse otroke, bi morala ta uredba zajemati vse odločbe o starševski odgovornosti, vključno z ukrepi za zaščito otrok, neodvisno od kakršne koli povezave s postopki v zakonskih sporih.
 Besedilo ni skladno s členom 1(3) iste uredbe.
 (6a) Na podlagi te uredbe bi se morala pravila o pristojnosti uporabljati tudi za vse otroke, ki se nahajajo na ozemlju Evropske unije in katerih običajnega prebivališča ni mogoče z gotovostjo določiti. Področje uporabe teh pravil bi bilo treba razširiti, tako da bi zajemala zlasti otroke begunce in otroke, ki so razseljeni na mednarodni ravni bodisi zaradi socialno-ekonomskih razlogov ali zaradi nemirov v njihovi državi.
 (12a) Ta uredba bi morala v celoti spoštovati pravice iz Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), zlasti pravico do učinkovitega pravnega sredstva in nepristranskega sodišča iz člena 47 Listine ter pravico do spoštovanja zasebnega in družinskega življenja iz člena 7 Listine in pravic otroka iz člena 24 Listine.
 (13) Temelji pristojnosti v sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo so oblikovani tako, da kar najbolj upoštevajo otrokovo korist , in bi jih bilo treba uporabljati v skladu s tem. Vsak sklic na otrokovo korist bi bilo treba razlagati glede na člen 24 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in Konvencijo Združenih narodov o otrokovih pravicah z dne 20. novembra 1989.
 (13) Temelji pristojnosti v sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo bi morali biti vedno oblikovani tako, da kar najbolj upoštevajo otrokovo korist, in bi jih bilo treba uporabljati ob upoštevanju te koristi. Vsak sklic na otrokovo korist bi bilo treba razlagati glede na člene 7, 14, 22 in 24 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in Konvencijo Združenih narodov o otrokovih pravicah z dne 20. novembra 1989. Država članica, katere organi so v skladu s to uredbo pristojni za zadeve, vsebinsko povezane s starševsko odgovornostjo, mora na podlagi sprejetja dokončne odločitve, ki določa vrnitev otroka, obvezno zagotoviti, da se otrokova korist in temeljne pravice po njegovi vrnitvi spoštujejo, še zlasti, če je otrok v stikih z obema staršema.
 (14a) Pomen izraza „običajno prebivališče“ bi bilo treba razlagati na podlagi opredelitve, ki jo organi za vsak primer posebej, ob upoštevanju posebnih okoliščin primera.
 (15) Kadar se običajno prebivališče otroka zaradi zakonite preselitve spremeni, bi morala pristojnost spremljati otroka, da se ohrani povezanost. To bi moralo veljati v primerih, ko noben postopek še ni v teku, in v tekočih postopkih. Vendar se lahko v tekočih postopkih stranke zaradi učinkovitosti pravosodja dogovorijo, da sodišča države članice, v kateri so postopki v teku, ohranijo pristojnost do končne odločitve, če je to v otrokovo korist. Ta možnost je še zlasti pomembna, kadar se postopki bližajo koncu in se eden od staršev želi z otrokom preseliti v drugo državo članico.
 (15) Kadar se običajno prebivališče otroka zaradi zakonite preselitve spremeni, bi morala pristojnost spremljati otroka, da se ohrani povezanost. Vendar se lahko v tekočih postopkih stranke zaradi učinkovitosti pravosodja dogovorijo, da sodišča države članice, v kateri so postopki v teku, ohranijo pristojnost do končne odločitve, če je to v otrokovo korist. Po drugi strani bi se moral postopek v zvezi s pravico do varstva in vzgoje otroka ter pravico do stika zaključiti s končno odločitvijo, da osebe, upravičene do varstva in vzgoje otroka, ne bi premestile otroka v drugo državo in se tako izognile neugodni odločitvi organa, razen če se stranke sporazumejo, da bi bilo treba postopek, ki je v teku, zaključiti.
 (17) Ta uredba ne bi smela preprečevati organom držav članic , ki po vsebini niso pristojni , da v nujnih primerih sprejmejo začasne ukrepe in ukrepe zavarovanja glede osebe ali premoženja otroka , ki se nahaja v tej državi članici . Navedene ukrepe bi bilo treba priznavati in izvrševati v vseh drugih državah članicah, vključno z državami članicami, ki so pristojne na podlagi te uredbe, dokler pristojni organ take države članice ne sprejme ukrepov, za katere meni, da so primerni. Vendar bi se morali ukrepi sodišča v eni državi članici spremeniti ali nadomestiti le z ukrepi sodišča države članice, ki je po vsebini pristojno. Organ, ki je pristojen le za začasne ukrepe in ukrepe zavarovanja, bi se moral v primeru, da se pri njem vloži zahtevek glede vsebine, po uradni dolžnosti izreči za nepristojnega. Če je to potrebno za zaščito otrokove koristi, bi moral organ neposredno ali prek osrednjega organa obvestiti organ države članice, ki je po vsebini pristojen na podlagi te uredbe, o sprejetih ukrepih. Če organ druge države članice ni obveščen, to ne bi smel biti razlog za nepriznavanje ukrepa.
 (17) Ta uredba ne bi smela preprečevati organom držav članic, ki po vsebini niso pristojni, da v nujnih primerih, na primer ko gre za družinsko nasilje ali nasilje na podlagi spola, sprejmejo začasne ukrepe in ukrepe zavarovanja glede osebe ali premoženja otroka, ki se nahaja v tej državi članici. Navedene ukrepe bi bilo treba priznavati in izvrševati v vseh drugih državah članicah, vključno z državami članicami, ki so pristojne na podlagi te uredbe, dokler pristojni organ take države članice ne sprejme ukrepov, za katere meni, da so primerni. Vendar bi se morali ukrepi sodišča v eni državi članici spremeniti ali nadomestiti le z ukrepi sodišča države članice, ki je po vsebini pristojno. Organ, ki je pristojen le za začasne ukrepe in ukrepe zavarovanja, bi se moral v primeru, da se pri njem vloži zahtevek glede vsebine, po uradni dolžnosti izreči za nepristojnega. Če je to potrebno za zaščito otrokove koristi, bi moral organ neposredno ali prek osrednjega organa nemudoma obvestiti organ države članice, ki je po vsebini pristojen na podlagi te uredbe, o sprejetih ukrepih. Če organ druge države članice ni obveščen, to ne bi smel biti razlog za nepriznavanje ukrepa.
 (18) V izjemnih primerih organi države članice otrokovega običajnega prebivališča morda niso najprimernejši organi za obravnavo zadeve. Za otrokovo korist izjemoma in pod določenimi pogoji pristojni organ lahko prenese svojo pristojnost v določeni zadevi na organ druge države članice, če je ta organ primernejši za odločanje o zadevi. Drugi organ v takšnem primeru ne bi smel imeti možnosti prenesti pristojnost na kateri koli tretji organ .
 (18) Posebno pozornost bi bilo treba nameniti dejstvu, da organi države članice otrokovega običajnega prebivališča v izjemnih primerih, kot je nasilje v družini ali nasilje na podlagi spola, morda niso najprimernejši organi za obravnavo zadeve. Izjemoma in pod določenimi pogoji pristojni organ lahko prenese svojo pristojnost v določeni zadevi na organ druge države članice, če je ta organ primernejši za odločanje o zadevi. V takšnem primeru bi bilo treba najprej pridobiti privolitev drugega organa, saj ta potem, ko zadevo prevzame, ne more prenesti pristojnosti na tretji organ. Pred vsakršnim prenosom pristojnosti je bistveno, da se preuči in v celoti upošteva največja korist otroka.
 (23) Postopki v sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo na podlagi te uredbe in postopki vrnitve na podlagi Haaške konvencije iz leta 1980 bi morali spoštovati pravico otroka, da svobodno izrazi svoje mnenje, pri oceni otrokove koristi pa bi bilo treba temu mnenju pripisati ustrezno težo. Zaslišanje otroka v skladu s členom 24(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in členom 12 Konvencije Združenih narodov o otrokovih pravicah ima pomembno vlogo pri uporabi te uredbe. Vendar ta uredba ni namenjena določanju načina zaslišanja otroka, na primer ali otroka zasliši sodnik osebno ali posebej usposobljen strokovnjak, ki pozneje poroča sodišču, ter ali zaslišanje poteka v sodni dvorani ali drugje .
 (23) Postopki v sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo na podlagi te uredbe in postopki vrnitve na podlagi Haaške konvencije iz leta 1980 bi morali spoštovati pravico otroka, da svobodno izrazi svoje mnenje, pri oceni otrokove koristi pa bi bilo treba temu mnenju pripisati ustrezno težo. Zaslišanje otroka v skladu s členom 24(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, členom 12 Konvencije Združenih narodov o otrokovih pravicah in priporočilom Sveta Evrope o udeležbi otrok in mladih do 18. leta1a ima pomembno vlogo pri uporabi te uredbe. Vendar ta uredba ni namenjena določanju skupnih minimalnih standardov glede postopka zaslišanja otroka, ki ga še naprej urejajo nacionalne določbe držav članic.
 1a CM/Rec(2012)2 z dne 28. marca 2012.
 (26) Za čimprejšnji zaključek postopkov vrnitve na podlagi Haaške konvencije iz leta 1980 bi morale države članice zagotoviti, da je pristojnost za navedene postopke skoncentrirana na eno ali več sodišč, ter pri tem po potrebi upoštevati njihove notranje strukture za pravosodje. Koncentracija pristojnosti na omejeno število sodišč v državi članici je bistveno in učinkovito orodje za pospešitev obravnave primerov ugrabitve otroka v več državah članicah, saj lahko sodniki, ki obravnavajo večje število teh primerov, razvijejo posebna znanja in izkušnje. Glede na strukturo pravnega sistema bi lahko bila pristojnost za primere ugrabitve otroka skoncentrirana na eno samo sodišče za celo državo ali na omejeno število sodišč, na primer tako, da se za izhodiščno točko vzame število pritožbenih sodišč in da je pristojnost za primere mednarodne ugrabitve otroka skoncentrirana na eno sodišče prve stopnje v vsakem okrožju pritožbenega sodišča. Na vsaki stopnji bi moralo sodišče izdati odločbo najpozneje šest tednov po vložitvi zahtevka ali pravnega sredstva. Države članice bi morale omejiti število pravnih sredstev, ki jih je mogoče vložiti zoper odločbo o vrnitvi ali zavrnitvi vrnitve otroka na podlagi Haaške konvencije iz leta 1980, na eno.
 (26) Za čimprejšnji zaključek postopkov vrnitve na podlagi Haaške konvencije iz leta 1980 bi morale države članice zagotoviti, da je pristojnost za navedene postopke skoncentrirana na omejeno število sodišč, ter pri tem po potrebi upoštevati njihove notranje strukture za pravosodje. Koncentracija pristojnosti na omejeno število sodišč v državi članici je bistveno in učinkovito orodje za pospešitev obravnave primerov ugrabitve otroka v več državah članicah, saj lahko sodniki, ki obravnavajo večje število teh primerov, razvijejo posebna znanja in izkušnje. Glede na strukturo pravnega sistema bi lahko bila pristojnost za primere ugrabitve otroka skoncentrirana na omejeno število sodišč, na primer tako, da se za izhodiščno točko vzame število pritožbenih sodišč in da je pristojnost za primere mednarodne ugrabitve otroka skoncentrirana na eno sodišče prve stopnje v vsakem okrožju pritožbenega sodišča, ne da bi bila zaradi tega ogrožena pravica strank do dostopa do pravnega varstva in pravočasnost postopkov vrnitve. Na vsaki stopnji bi moralo sodišče izdati odločbo najpozneje šest tednov po vložitvi zahtevka ali pravnega sredstva. Države članice bi morale omejiti število pravnih sredstev, ki jih je mogoče vložiti zoper odločbo o vrnitvi ali zavrnitvi vrnitve otroka na podlagi Haaške konvencije iz leta 1980, na eno. Poleg tega bi bilo treba zagotoviti, da se sodbe, ki so izdane v eni državi članici, priznajo tudi v drugi državi članici. Ko je v sodnem postopku izrečena sodba, je predvsem v interesu otrok bistveno, da je priznana tudi po vsej Evropski uniji.
 (28) V vseh primerih, ki se nanašajo na otroke, zlasti v primerih mednarodne ugrabitve otroka, bi morali pravosodni in upravni organi preučiti možnost sporazumne rešitve prek mediacije ali drugih ustreznih načinov, po potrebi ob pomoči obstoječih mrež in podpornih struktur za mediacijo v čezmejnih sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo. Vendar zaradi teh prizadevanj ne bi smelo priti do neupravičenega podaljševanja postopkov vrnitve na podlagi Haaške konvencije iz leta 1980.
 (28) Uporaba mediacije ima lahko zelo pomembno vlogo pri končanju sporov v vseh primerih, ki se nanašajo na otroke, zlasti pa v primerih čezmejnega starševskega spora o pravici do varstva in vzgoje otroka in pravici do stikov z otrokom ter v primerih mednarodne ugrabitve otroka. Poleg tega se glede na naraščanje števila čezmejnih sporov glede pravice do varstva in vzgoje otrok v Evropski uniji, kjer ni ustreznega mednarodnega okvira, kot posledica nedavnega migracijskega pritoka, pogosto izkazuje, da je mediacija edino pravno sredstvo, ki družinam pomaga doseči sporazumno in hitro rešitev v družinskih sporih. Za spodbujanje mediacije v takih primerih bi morali pravosodni in upravni organi, po potrebi ob pomoči obstoječih mrež in podpornih struktur za mediacijo v čezmejnih sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo, strankam pred ali med sodnim postopkom pomagati pri izbiri ustreznih mediatorjev in pri organizaciji mediacije. Strankam v postopku bi bilo treba zagotoviti finančno pomoč za izvedbo mediacije vsaj v obsegu, v katerem jim je bila oziroma bi jim bila odobrena pravna pomoč. Vendar zaradi teh prizadevanj ne bi smelo priti do neupravičenega podaljševanja postopkov vrnitve na podlagi Haaške konvencije iz leta 1980 ali do obveznega sodelovanja žrtev katere koli oblike nasilja, vključno z družinskim nasiljem, v postopku mediacije.
 (28a) Da bi zagotovili učinkovito alternativo sodnim postopkom v nacionalnih ali mednarodnih družinskih sporih, je bistveno, da mediatorji, ki se ukvarjajo s takimi zadevami, opravijo ustrezno strokovno usposabljanje. Usposabljanje bi moralo zajemati zlasti pravni okvir čezmejnih družinskih sporov, medkulturne kompetence in orodja za obvladovanje zelo konfliktnih situacij, obenem pa ves čas poudarjati največjo korist otroka. Usposabljanje za sodnike, ki so potencialno glavni vir napotitev na mediacijo, bi moralo obravnavati tudi, kako stranke spodbuditi, da se čim prej dejavno vključijo v mediacijo, ter kako mediacijo vključiti v sodne postopke in časovni okvir postopkov po Haaški konvenciji o ugrabitvi otrok brez povzročanja nepotrebnih zamud.
 (30) Kadar se sodišče države članice, v katero ali v kateri je bil otrok neupravičeno premeščen ali zadržan, odloči zavrniti vrnitev otroka na podlagi Haaške konvencije iz leta 1980, bi se moralo v svoji odločbi izrecno sklicevati na ustrezne člene Haaške konvencije iz leta 1980, na katerih temelji zavrnitev. Vendar pa tako odločbo lahko nadomesti kasnejša odločba sodišča države članice otrokovega običajnega prebivališča pred njegovo neupravičeno premestitvijo ali zadržanjem , ki se izda v postopku v zvezi s pravicami do varstva in vzgoje otroka po temeljitem pregledu otrokove koristi . Če odločba nalaga vrnitev otroka, za njegovo vrnitev ni potreben za priznanje in izvršitev navedene odločbe v državi članici, v katero ali v kateri je bil otrok premeščen ali zadržan, noben poseben postopek.
 (30) Kadar se sodišče države članice, v katero ali v kateri je bil otrok neupravičeno premeščen ali zadržan, odloči zavrniti vrnitev otroka na podlagi Haaške konvencije iz leta 1980, bi se moralo v svoji odločbi izrecno sklicevati na ustrezne člene Haaške konvencije iz leta 1980, na katerih temelji zavrnitev, in navesti razloge za to. Vendar pa tako odločbo lahko nadomesti kasnejša odločba sodišča države članice otrokovega običajnega prebivališča pred njegovo neupravičeno premestitvijo ali zadržanjem, ki se izda v postopku v zvezi s pravicami do varstva in vzgoje otroka po temeljitem pregledu otrokove koristi. Če odločba nalaga vrnitev otroka, za njegovo vrnitev ni potreben za priznanje in izvršitev navedene odločbe v državi članici, v katero ali v kateri je bil otrok premeščen ali zadržan, noben poseben postopek.
 (33) Poleg tega cilj, da bi bili čezmejni spori, ki se nanašajo na otroke, krajši in cenejši, upravičuje odpravo razglasitve izvršljivosti pred izvrševanjem v državi članici izvršitve za vse odločbe v sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo. Medtem ko je bila z Uredbo (ES) št. 2201/2003 ta zahteva odpravljena le za odločbe o pravicah do stikov z otrokom in nekatere odločbe o vrnitvi otroka, ta uredba zdaj določa enoten postopek za čezmejno izvrševanje vseh odločb v sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo. Zato bi bilo treba v skladu z določbami te uredbe odločbo organov države članice obravnavati, kot da je bila izdana v državi članici izvršitve.
 (33) Poleg tega cilj, da se evropskim državljanom olajša prosto gibanje, upravičuje odpravo razglasitve izvršljivosti pred izvrševanjem v državi članici izvršitve za vse odločbe v zvezi s starševsko odgovornostjo s področja uporabe te uredbe. S tem bodo zlasti čezmejni pravni spori, ki se nanašajo na otroke, manj zamudni in dragi. Medtem ko je bila z Uredbo (ES) št. 2201/2003 ta zahteva odpravljena le za odločbe o pravicah do stikov z otrokom in nekatere odločbe o vrnitvi otroka, ta uredba zdaj določa enoten postopek za čezmejno izvrševanje vseh odločb v sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo s področja uporabe te uredbe. Zato bi bilo treba v skladu z določbami te uredbe odločbo organov države članice obravnavati, kot da je bila izdana v državi članici izvršitve.
 Predlagano besedilo presega področje uporabe, kakor je določeno v tej uredbi.
 (37a) Vsaka zavrnitev priznanja odločbe, kakor je opredeljeno v tej uredbi, z utemeljitvijo, da bi bilo priznanje v očitnem nasprotju z javno politiko zadevne države članice, bi morala biti skladna s členom 21 Listine o temeljnih pravicah Evropske unije.
 (42) V posebnih primerih v sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo, ki spadajo na področje uporabe te uredbe, bi morali osrednji organi med seboj sodelovati pri zagotavljanju pomoči nacionalnim organom in nosilcem starševske odgovornosti. Taka pomoč bi morala vključevati zlasti ugotavljanje, kje se nahaja otrok, bodisi neposredno ali prek drugih pristojnih organov, kadar je to potrebno za izpolnitev zahteve na podlagi te uredbe, in zagotavljanje informacij o otroku, ki so potrebne za namene postopkov.
 (42) V posebnih primerih v sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo, ki spadajo na področje uporabe te uredbe, bi morali osrednji organi med seboj sodelovati pri zagotavljanju pomoči nacionalnim organom in nosilcem starševske odgovornosti. Taka pomoč bi morala vključevati zlasti ugotavljanje, kje se nahaja otrok, bodisi neposredno ali prek drugih pristojnih organov, kadar je to potrebno za izpolnitev zahteve na podlagi te uredbe, in zagotavljanje informacij o otroku, ki so potrebne za namene postopkov. Če ima pristojnost država članica, ki ni država članica, katere državljan je otrok, osrednji organi države članice s pristojnostjo nemudoma obvestijo osrednje organe države članice, katere državljan je otrok.
 (44) Brez poseganja v zahteve na podlagi nacionalnega postopkovnega prava bi moral imeti organ prosilec diskrecijsko pravico prosto izbirati med različnimi razpoložljivimi kanali za pridobitev potrebnih informacij, in sicer v primeru sodišč z uporabo Uredbe Sveta (ES) št. 1206/2001 ali prek Evropske pravosodne mreže v civilnih in gospodarskih zadevah, zlasti osrednjih organov, ustanovljenih na podlagi te uredbe, sodnikov v okviru mreže in kontaktnih točk, oziroma v primeru pravosodnih in upravnih organov z zahtevo po informacijah prek specializirane nevladne organizacije na tem področju.
 (44) Brez poseganja v zahteve na podlagi nacionalnega postopkovnega prava bi moral imeti organ prosilec diskrecijsko pravico prosto izbirati med različnimi razpoložljivimi kanali za pridobitev potrebnih informacij, in sicer v primeru sodišč z uporabo Uredbe Sveta (ES) št. 1206/2001 ali prek Evropske pravosodne mreže v civilnih in gospodarskih zadevah, zlasti osrednjih organov, ustanovljenih na podlagi te uredbe, sodnikov v okviru mreže in kontaktnih točk, oziroma v primeru pravosodnih in upravnih organov z zahtevo po informacijah prek specializirane nevladne organizacije na tem področju. Mednarodno pravosodno sodelovanje in obveščanje bi morali začeti in/ali spodbujati posebej imenovani sodniki za mrežo ali zvezo v vsaki državi članici. Vlogo Evropske pravosodne mreže bi bilo treba razlikovati od vloge osrednjih organov.
 (46) Organ države članice, ki odloča o starševski odgovornosti, bi moral imeti pravico zahtevati, da mu organi druge države članice sporočijo informacije, ki so pomembne za zaščito otroka, če je to v otrokovo korist. Glede na okoliščine lahko to vključuje informacije o postopkih in odločbah v zvezi z otrokovim staršem ali njegovimi sorojenci ali o zmožnosti starša, da skrbi za otroka ali ima stike z njim.
 (46) Organ države članice, ki odloča o starševski odgovornosti, bi moral zahtevati, da mu organi druge države članice sporočijo informacije, ki so pomembne za zaščito otroka, če je to v otrokovo korist. Glede na okoliščine lahko to vključuje informacije o postopkih in odločbah v zvezi z otrokovim staršem ali njegovimi sorojenci ali o zmožnosti starša ali družine, da skrbi za otroka ali ima stike z njim. Državljanstvo, ekonomski in socialni položaj ali kulturno ozadje ter verska pripadnost starša se ne bi smeli obravnavati kot odločilni elementi pri odločanju o zmožnosti skrbi za otroka.
 (46a) Z vsemi sredstvi bi bilo treba spodbujati komunikacijo med sodniki, javnimi organi, osrednjimi organi, strokovnjaki za pomoč staršem in med starši samimi, med drugim ob upoštevanju, da je lahko odločitev, da se otrok ne bi smel vrniti, enako resna kršitev temeljnih pravic otroka kot odločitev o vrnitvi.
 Uvodna izjava 48 a (novo)
 (48a) Kadar je to v otrokovo korist, bi morali sodniki komunicirati neposredno z osrednjimi organi ali pristojnimi sodišči v drugih državah članicah.
 (49) Kadar je organ države članice že izdal odločbo v sporu v zvezi s starševsko odgovornostjo ali razmišlja o taki odločbi, ki naj bi se izvrševala v drugi državi članici, lahko zaprosi organe navedene druge države članice za pomoč pri njenem izvrševanju. To bi moralo veljati na primer za odločbe o pravicah do nadzorovanih stikov z otrokom, ki naj bi se uveljavljale v državi članici, ki ni država članica, v kateri se nahaja organ, ki je odredil stike z otrokom, ali odločbe, ki vključujejo kakršne koli druge spremljevalne ukrepe pristojnih organov države članice, v kateri naj bi se odločba izvrševala.
 (49) Kadar je organ države članice že izdal odločbo v sporu v zvezi s starševsko odgovornostjo ali razmišlja o taki odločbi, ki naj bi se izvrševala v drugi državi članici, bi moral zaprositi organe navedene druge države članice za pomoč pri njenem izvrševanju. To bi moralo veljati na primer za odločbe o pravicah do nadzorovanih stikov z otrokom, ki naj bi se uveljavljale v državi članici, ki ni država članica, v kateri se nahaja organ, ki je odredil stike z otrokom, ali odločbe, ki vključujejo kakršne koli druge spremljevalne ukrepe pristojnih organov države članice, v kateri naj bi se odločba izvrševala.
 (50) Kadar organ države članice razmišlja o namestitvi otroka v oskrbo rejniške družine ali zavoda v drugi državi članici, bi bilo treba pred namestitvijo izvesti postopek posvetovanja prek osrednjih organov obeh zadevnih držav članic. Organ, ki razmišlja o namestitvi, bi moral, preden odredi namestitev, pridobiti soglasje pristojnega organa države članice, v katero naj bi bil otrok nameščen. Ker so namestitve najpogosteje nujni ukrepi, ki so potrebni za to, da se otrok reši iz položaja, ki ogroža njegovo korist, je čas pri takih odločbah bistvenega pomena. Zato za pospešitev postopka posvetovanja ta uredba izčrpno določa zahteve glede zahteve in rok za odgovor države članice, v katero naj bi bil otrok nameščen. Vendar pogoje za podajo ali zavrnitev soglasja še naprej ureja nacionalno pravo zaprošene države članice.
 (50) Kadar organ države članice razmišlja o namestitvi otroka pri družinskih članih, v oskrbo rejniške družine ali zavoda v drugi državi članici, bi bilo treba pred namestitvijo izvesti postopek posvetovanja prek osrednjih organov obeh zadevnih držav članic. Organ, ki razmišlja o namestitvi, bi moral, preden odredi namestitev, pridobiti soglasje pristojnega organa države članice, v katero naj bi bil otrok nameščen. Ker so namestitve najpogosteje nujni ukrepi, ki so potrebni za to, da se otrok reši iz položaja, ki ogroža njegovo korist, je čas pri takih odločbah bistvenega pomena. Zato za pospešitev postopka posvetovanja ta uredba izčrpno določa zahteve glede zahteve in rok za odgovor države članice, v katero naj bi bil otrok nameščen. Vendar pogoje za podajo ali zavrnitev soglasja še naprej ureja nacionalno pravo zaprošene države članice.
 (51) Kakršna koli dolgoročna namestitev otroka v tujino bi morala biti v skladu s členom 24(3) Listine EU o temeljnih pravicah (pravica do rednih osebnih stikov s staršema) in določbami Konvencije Združenih narodov o otrokovih pravicah, zlasti členi 8, 9 in 20. Zlasti bi bilo treba pri iskanju rešitev ustrezno upoštevati zaželeno nepretrganost otrokove vzgoje ter njegovo etnično, versko, kulturno in jezikovno ozadje.
 (51) Državni organi, ki obravnavajo namestitev otroka, bi morali ravnati v skladu s členom 24(3) Listine EU o temeljnih pravicah (pravica do rednih osebnih stikov s staršema) in določbami Konvencije Združenih narodov o otrokovih pravicah, zlasti členi 8, 9 in 20. Zlasti bi bilo treba pri iskanju rešitev ustrezno upoštevati možnost namestitve sorojencev pri isti družini gostiteljici ali v isti ustanovi ter zaželeno nepretrganost otrokove vzgoje ter njegovo etnično, versko, kulturno in jezikovno ozadje. Predvsem v primeru dolgoročne namestitve otroka v tujino bi morali ustrezni organi vedno najprej razmisliti o možnosti namestitve otroka pri sorodnikih, ki živijo v drugi državi, če ima otrok s temi družinskimi člani vzpostavljen odnos, in na podlagi individualne ocene otrokove koristi. Pri takih dolgoročnih namestitvah bi bilo treba redno preverjati, ali so izpolnjene otrokove potrebe in ali je upoštevana največja korist otroka.
 1. Ta uredba se uporablja ne glede na vrsto pravosodnega ali upravnega organa v civilnih zadevah, ki se nanašajo na:
 1. Ta uredba se uporablja ne glede na vrsto pravosodnega ali upravnega organa ali drugega organa, pristojnega za zadeve s področja uporabe te uredbe, v civilnih zadevah, ki se nanašajo na:
 (ba) mednarodno ugrabitev otroka;
 (d) namestitev otroka pri družinskih članih, v rejniško družino ali v varno oskrbo zavoda v tujini;
 1. „organ“ pomeni vse pravosodne ali upravne organe v državi članici, ki so pristojni za odločanje o zadevah s področja uporabe te uredbe;
 1. „organ“ pomeni vse pravosodne ali upravne organe in druge organe v državi članici, ki so pristojni za odločanje o zadevah s področja uporabe te uredbe;
 3. „država članica“ pomeni vse države članice Evropske unije z izjemo Danske;
 4. „ odločba“ pomeni odlok, odredbo ali sodno odločbo organa države članice o razvezi, prenehanju življenjske skupnosti, razveljavitvi zakonske zveze ali starševski odgovornosti ;
 4. „odločba“ pomeni odlok, odredbo, sodno odločbo organa države članice ali javno listino, izvršljivo v eni od držav članic, ali dogovor med strankama, izvršljiv v državi članici, v kateri je sklenjen, o razvezi, prenehanju življenjske skupnosti, razveljavitvi zakonske zveze ali starševski odgovornosti;
 Člen 2 – odstavek 1 – točka 12 – uvodni del
 12. „neupravičena premestitev ali zadržanje“ pomeni premestitev ali zadržanje otroka, kadar:
 12. „mednarodna ugrabitev otroka“ pomeni premestitev ali zadržanje otroka, kadar:
 1. Organi države članice so pristojni v sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo do otroka , ki običajno prebiva v tisti državi članici . Kadar se otrok zakonito preseli iz ene države članice v drugo in tam pridobi novo običajno prebivališče, so pristojni organi države članice novega običajnega prebivališča.
 1. Organi države članice so pristojni v sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo do otroka, ki običajno prebiva v tisti državi članici. Kadar se otrok zakonito preseli iz ene države članice v drugo in tam pridobi novo običajno prebivališče, so pristojni organi države članice novega običajnega prebivališča, razen če se stranki pred preselitvijo dogovorita, da naj pristojnost ohrani organ države članice, v kateri je otrok dotlej običajno prebival.
 1a. Če že poteka postopek v zvezi s pravico do varstva in vzgoje otroka ter do stikov z otrokom, organ države članice izvora ohrani pristojnost do zaključka postopka, razen če se stranke sporazumejo, da je treba postopek končati.
 Izključiti je treba možnost, da bi bil otrok premeščen v drugo državo zaradi bega pred morebiti neugodno odločitvijo organa.
 2. Odstavek 1 se ne uporablja, če nosilec pravic do stikov z otrokom iz odstavka 1 sprejme pristojnost organov države članice otrokovega novega običajnega prebivališča s tem, da se udeležuje postopkov pred temi organi , ne da bi izpodbijal njihovo pristojnost.
 2. Odstavek 1 se ne uporablja, če nosilec pravic do stikov z otrokom iz odstavka 1, potem ko so ga organi, pristojni v kraju prejšnjega običajnega prebivališča, poučili o pravnih posledicah, sprejme pristojnost organov države članice otrokovega novega običajnega prebivališča s tem, da se kljub poučenosti o pravnih posledicah udeležuje postopkov pred temi organi, ne da bi izpodbijal njihovo pristojnost.
 Člen 9 – odstavek 1 – točka b – točka i
 (i) v enem letu, ko je ali bi lahko bil nosilec pravic do varstva in vzgoje otroka seznanjen s krajem otrokovega bivanja , ni bila vložena nobena zahteva za vrnitev pri pristojnih organih države članice, kamor je bil otrok premeščen ali kjer je zadržan;
 (i) v enem letu, ko je ali bi lahko bil nosilec pravic do varstva in vzgoje otroka seznanjen s krajem otrokovega bivanja, in kljub temu, da so organi nosilca pravic poučili o zakonski zahtevi, da se vloži zahteva za vrnitev, ni bila vložena takšna zahteva za vrnitev pri pristojnih organih države članice, kamor je bil otrok premeščen ali kjer je zadržan;
 Člen 10 – odstavek 5 – pododstavek 1 a (novo)
 Imenovani sodniki imajo bogate delovne izkušnje z družinskimi spori, zlasti v zadevah s čezmejno razsežnostjo pristojnosti.
 V nujnih primerih so organi države članice, v kateri se nahaja otrok ali njegovo premoženje, pristojni za sprejemanje začasnih ukrepov ali ukrepov zavarovanja glede tega otroka ali premoženja.
 V nujnih primerih so organi države članice, v kateri se nahaja otrok ali njegovo premoženje, pristojni za sprejemanje začasnih ukrepov ali ukrepov zavarovanja glede tega otroka ali premoženja. Zaradi teh ukrepov ne bi smelo priti do neupravičenih zamud v postopku in pri končni odločitvi o pravici do varstva in vzgoje ter pravici do stikov z otrokom.
 Člen 12 – odstavek 1 – pododstavek 2
 Če je to potrebno za zaščito otrokove koristi, organ, ki je sprejel ukrepe zavarovanja, neposredno ali prek osrednjega organa, določenega v skladu s členom 60, obvesti organ države članice, ki je pristojen na podlagi te uredbe, o vsebini.
 Če je to potrebno za zaščito otrokove koristi, organ, ki je sprejel ukrepe zavarovanja, neposredno ali prek osrednjega organa, določenega v skladu s členom 60, obvesti organ države članice, ki je pristojen na podlagi te uredbe, o vsebini. Ta organ zagotovi enako obravnavo staršev, ki so vključeni v postopek, ter poskrbi, da so o vseh teh ukrepih temeljito in nemudoma obveščeni v jeziku, ki ga popolnoma razumejo.
 2. Ukrepi, sprejeti v skladu z odstavkom 1, se prenehajo uporabljati takoj, ko organ države članice, ki je po vsebini pristojen na podlagi te uredbe, sprejme ukrepe, za katere meni, da so primerni.
 2. Ukrepi, sprejeti v skladu z odstavkom 1, se prenehajo uporabljati takoj, ko organ države članice, ki je po vsebini pristojen na podlagi te uredbe, sprejme ukrepe, za katere meni, da so primerni, in v trenutku, ko ta organ o teh ukrepih obvesti organ države članice, v kateri so bili sprejeti začasni ukrepi.
 Člen 19 – odstavek 2 a (novo)
 2a. V zadevah iz odstavkov 1 in 2 kateri koli organ, pred katerim poteka postopek, na zahtevo organa, ki je začel postopek v sporu, slednjega nemudoma obvesti o datumu začetka postopka v skladu s členom 15.
 Pravica otroka, da izrazi svoje mnenje
 Organi držav članic pri izvrševanju pristojnosti na podlagi oddelka 2 tega poglavja zagotovijo, da je otroku, ki lahko oblikuje lastno mnenje, dana dejanska možnost, da to mnenje med postopkom svobodno izrazi.
 Organi držav članic pri izvrševanju pristojnosti na podlagi oddelka 2 tega poglavja zagotovijo, da je otroku, ki lahko oblikuje lastno mnenje, dana dejanska možnost, da to mnenje med postopkom svobodno izrazi, v skladu z ustreznimi nacionalnimi postopkovnimi pravili, členom 24(1) Listine, členom 12 Konvencije OZN o otrokovih pravicah ter priporočilom Sveta Evrope državam članicam o udeležbi otrok in mladih do 18. leta1a. Organi svoje premisleke v zvezi s tem navedejo v odločbi.
 Zaslišanje otroka, ki uveljavlja pravico, da izrazi svoje mnenje, opravi sodnik ali posebej usposobljen strokovnjak v skladu z nacionalnimi določbami, brez kakršnega koli pritiska, zlasti pritiska staršev, in sicer na otroku prijazen način, primeren za njegovo starost z vidika jezika in vsebine, ter z vsemi jamstvi, ki omogočajo, da se zavarujeta čustvena integriteta in največja korist otroka.
 Zaslišanje otroka se ne opravi v navzočnosti strank v postopku ali njunih pravnih zastopnikov, vendar se posname in priloži dokumentaciji, tako da imata stranki in njuni pravni zastopniki možnost ogleda posnetka zaslišanja.
 Organ mnenju otroka pripiše ustrezno težo glede na starost in zrelost otroka ter navede svoje premisleke v odločbi.
 Organ mnenju otroka pripiše ustrezno težo glede na starost in zrelost otroka, ob upoštevanju največje koristi otroka, ter navede svoje premisleke v odločbi.
 2. Sodišče čim prej med postopkom preuči, ali so se stranke pripravljene vključiti v mediacijo, da bi se v otrokovo korist dosegla sporazumna rešitev, če zaradi tega ne prihaja do neupravičenih zamud v postopku.
 2. Sodišče čim prej med postopkom preuči, ali so se stranke pripravljene vključiti v mediacijo, da bi se v otrokovo korist dosegla sporazumna rešitev, če zaradi tega ne prihaja do neupravičenih zamud v postopku. V tem primeru sodišče stranki pozove k uporabi mediacije.
 3. Sodišče lahko razglasi začasno izvršljivost odločbe o vrnitvi otroka ne glede na možnost pravnega sredstva, čeprav nacionalno pravo tega ne predvideva.
 3. Sodišče lahko razglasi začasno izvršljivost odločbe o vrnitvi otroka ne glede na možnost pravnega sredstva, čeprav nacionalno pravo tega ne predvideva, ob upoštevanju največje koristi otroka.
 Člen 25 – odstavek 5 a (novo)
 5a. Ko sodni organ odredi vrnitev otroka, o tej odločbi in datumu začetka njene veljavnosti obvesti osrednji organ države članice, v kateri je otrok običajno prebival pred nezakonito premestitvijo.
 Člen 32 – odstavek 4
 4. Če se odločba ne izvrši v šestih tednih od začetka postopka izvršitve, sodišče države članice izvršitve sporoči osrednjemu organu prosilcu v državi članici izvora ali vlagatelju, če se je postopek začel brez pomoči osrednjega organa, to dejstvo in razloge za to.
 4. Če se odločba ne izvrši v šestih tednih od začetka postopka izvršitve, sodišče države članice izvršitve ustrezno sporoči osrednjemu organu prosilcu v državi članici izvora ali vlagatelju, če se je postopek začel brez pomoči osrednjega organa, to dejstvo in razloge za to ter navede predviden čas izvršitve.
 Člen 37 – odstavek 1 – točka a
 (a) če bi bilo njeno priznanje v očitnem nasprotju z javnim redom v državi članici, v kateri se zahteva priznanje, ali
 (a) če bi bilo njeno priznanje v očitnem nasprotju z javno politiko v državi članici, v kateri se zahteva priznanje, vendar zavrnitev ne sme privesti do nobene od oblik diskriminacije, ki so prepovedane po členu 21 Listine, ali
 1. Na podlagi zahtevka ene od zainteresiranih strani se priznanje odločbe v zvezi s starševsko odgovornostjo zavrne:
 1. Na podlagi zahtevka ene od zainteresiranih strani se odločba v zvezi s starševsko odgovornostjo ne prizna:
 Člen 38 – odstavek 1 – točka b
 (b) če zadevni osebi, ki se ni spustila v postopek, ni bilo vročeno pisanje o začetku postopka ali enakovredno pisanje pravočasno in na tak način, da bi lahko pripravila obrambo, razen če je ugotovljeno, da se ta oseba z odločbo nedvoumno strinja, ali
 (b) če zadevni osebi, ki se ni udeležila postopka, ni bilo vročeno pisanje o začetku postopka ali enakovredno pisanje pravočasno in na tak način, da bi lahko pripravila obrambo, razen če je ugotovljeno, da se ta oseba z odločbo nedvoumno strinja, ali
 Če je bila vlagatelju v državi članici izvora odobrena popolna ali delna brezplačna pravna pomoč ali oprostitev stroškov postopka, je ta upravičen v postopku iz člena 27(3) ter členov 32, 39 in 42 do kar najširše brezplačne pravne pomoči ali oprostitve stroškov postopka, ki ju dopušča pravo države članice izvršitve.
 Če je bila vlagatelju v državi članici izvora odobrena popolna ali delna brezplačna pravna pomoč, pomoč za kritje stroškov mediacije ali oprostitev stroškov postopka, je ta upravičen v postopku iz člena 27(3) ter členov 32, 39 in 42 do kar najširše brezplačne pravne pomoči ali oprostitve stroškov postopka, ki ju dopušča pravo države članice izvršitve.
 Člen 63 – odstavek 1 – točka a
 (a) na zahtevo osrednjega organa druge države članice nudili pomoč pri ugotavljanju kraja otroka, kadar se zdi, da se otrok morda nahaja na ozemlju zaprošene države članice, in je ugotovitev kraja otroka potrebna za izpolnitev zahteve na podlagi te uredbe;
 (a) na zahtevo osrednjega organa druge države članice nudili pomoč pri ugotavljanju kraja otroka, kadar se zdi, da se otrok morda nahaja na ozemlju zaprošene države članice, in je ugotovitev kraja otroka potrebna za uporabo te uredbe;
 Predlog spremembe zaradi uskladitve predloga prenovitve s predlagano splošno odpravo eksekvature. Samodejno izvrševanje bi se lahko štelo za „zahtevo“ in tako povzročilo nepotrebno zmedo.
 Člen 63 – odstavek 1 – točka d
 (d) omogočili lažje komuniciranje med organi, zlasti za uporabo člena 14, člena 25(1)(a), člena 26(2) in drugega pododstavka člena 26(4);
 (d) omogočili lažje komuniciranje med sodnimi organi, zlasti za uporabo členov 14 in 19, člena 25(1)(a), člena 26(2) in drugega pododstavka člena 26(4);
 Člen 63 – odstavek 1 – točka e a (novo)
 (ea) nosilce starševske odgovornosti obvestili o pravni pomoči in podpori, na primer o pomoči specializiranih dvojezičnih odvetnikov, in tako preprečili, da nosilci starševske odgovornosti dajo soglasje, ne da bi razumeli, kaj obsega;
 Člen 63 – odstavek 1 – točka g
 (g) zagotovili, da je v primeru, kadar začnejo ali omogočijo začetek sodnega postopka za vrnitev otroka na podlagi Haaške konvencije iz leta 1980, spis, pripravljen zaradi takega postopka, popoln v šestih tednih, razen če izjemne okoliščine to onemogočajo.
 (g) zagotovili, da je v primeru, kadar začnejo ali omogočijo začetek sodnega postopka za vrnitev otroka na podlagi Haaške konvencije iz leta 1980, spis, pripravljen zaradi takega postopka, popoln in predložen sodišču ali drugemu pristojnemu organu v šestih tednih, razen če izjemne okoliščine to onemogočajo.
 Člen 64 – odstavek 1 – uvodni del
 1. Osrednji organ države članice, v kateri otrok običajno prebiva in se nahaja, lahko na zahtevo, vključno z ustreznimi razlogi, osrednjega organa ali organa države članice, s katero ima otrok bistveno povezavo, neposredno ali prek organov ali drugih teles:
 1. Osrednji organ države članice, v kateri otrok običajno prebiva in se nahaja, na zahtevo, vključno z ustreznimi razlogi, osrednjega organa ali organa države članice, s katero ima otrok bistveno povezavo, neposredno ali prek organov ali drugih teles:
 Člen 64 – odstavek 2
 2. Kadar organ države članice razmišlja o odločbi v sporu v zvezi s starševsko odgovornostjo, lahko, če položaj otroka to zahteva, od organa druge države članice, ki ima informacije, pomembne za zaščito otroka, zahteva, da jih sporoči.
 2. Kadar organ države članice razmišlja o odločbi v sporu v zvezi s starševsko odgovornostjo in če položaj otroka to zahteva, od organa druge države članice, ki ima informacije, pomembne za zaščito otroka, zahteva, da jih sporoči.
 Člen 64 – odstavek 2 a (novo)
 2а. Kadar se presoja zadeva v zvezi s starševsko odgovornostjo, osrednji organ države članice, v kateri otrok običajno prebiva, o obstoju postopka nemudoma obvesti osrednji organ države članice, katere državljan je otrok ali eden od otrokovih staršev.
 Člen 64 – odstavek 3
 3. Organ države članice lahko od organov druge države članice zahteva pomoč pri izvrševanju odločb v sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo, izdanih na podlagi te uredbe, zlasti pri zagotavljanju učinkovitega uveljavljanja pravic do stikov z otrokom in pravice do rednih neposrednih stikov.
 3. Organ države članice od organov druge države članice zahteva pomoč pri izvrševanju odločb v sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo, izdanih na podlagi te uredbe, zlasti pri zagotavljanju učinkovitega uveljavljanja pravic do stikov z otrokom in pravice do rednih neposrednih stikov.
 Člen 64 – odstavek 5
 5. Organi države članice, v kateri otrok nima običajnega prebivališča, na zahtevo osebe, ki prebiva v navedeni državi članici in želi pridobiti ali ohraniti stike z otrokom, ali na zahtevo osrednjega organa druge države članice zberejo informacije ali dokaze ter lahko izvedejo oceno o ustreznosti navedene osebe za uveljavljanje pravic do stikov z otrokom in o pogojih, pod katerimi bi se morale te pravice uveljavljati.
 5. Organi države članice, v kateri otrok nima običajnega prebivališča, na zahtevo starša ali družinskega člana, ki prebiva v navedeni državi članici in želi pridobiti ali ohraniti stike z otrokom, ali na zahtevo osrednjega organa druge države članice zberejo informacije ali dokaze ter lahko izvedejo oceno o ustreznosti navedenih oseb za uveljavljanje pravic do stikov z otrokom in o pogojih, pod katerimi bi se morale te pravice uveljavljati.
 Člen 64 – odstavek 5 a (novo)
 5a. Organ države članice lahko od osrednjega organa druge države članice zahteva, da predloži informacije o nacionalni zakonodaji te države članice v zvezi z vprašanji, ki spadajo na področje uporabe te uredbe in ki so pomembna za obravnavo zadeve v skladu s to uredbo. Organ države članice, na katerega je naslovljena zahteva, odgovori v najkrajšem možnem času.
 Člen 65 – odstavek 1
 1. Kadar organ, ki je pristojen na podlagi te uredbe, razmišlja o namestitvi otroka v oskrbo zavoda ali rejniške družin v drugi državi članici, najprej pridobi soglasje pristojnega organa v tej drugi državi članici . V ta namen prek osrednjega organa svoje države članice pošlje osrednjemu organu države članice, v katero naj bi bil otrok nameščen, zahtevo za soglasje, ki vključuje poročilo o otroku, vključno z razlogi za predlagano namestitev ali zagotovitev oskrbe.
 1. Kadar organ, ki je pristojen na podlagi te uredbe, razmišlja o namestitvi otroka pri družinskih članih, v rejniške družine ali v varno oskrbo zavoda v drugi državi članici, najprej pridobi soglasje pristojnega organa v tej drugi državi članici. V ta namen prek osrednjega organa svoje države članice pošlje osrednjemu organu države članice, v katero naj bi bil otrok nameščen, zahtevo za soglasje, ki vključuje poročilo o otroku, vključno z razlogi za predlagano namestitev ali zagotovitev oskrbe. Države članice zagotovijo, da imajo lahko starši in sorodniki otroka, ne glede na njihov kraj bivanja, redne stike z otrokom, razen če bi to ogrozilo dobrobit otroka.
 Člen 65 – odstavek 4 – pododstavek 1 a (novo)
 Če pristojni organ namerava poslati socialnega delavca v drugo državo članico, da bi ugotovil, ali tamkajšnja namestitev ustreza otrokovi koristi, o tem obvesti ustrezno državo članico.
 4. Vsak osrednji organ sam krije svoje stroške, razen če se država članica prosilka in zaprošena država članica dogovorita drugače.
 Člen 79 – odstavek 1
 Komisija najpozneje [10 let po datumu začetka uporabe] predloži Evropskemu parlamentu, Svetu in Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru poročilo o naknadni oceni te uredbe na podlagi informacij , ki jih predložijo države članice. Poročilu se po potrebi priloži zakonodajni predlog.
 Komisija najpozneje [pet let po datumu začetka uporabe] predloži Evropskemu parlamentu, Svetu in Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru poročilo o naknadni oceni te uredbe na podlagi informacij, ki jih predložijo države članice. Poročilu se po potrebi priloži zakonodajni predlog.
 Člen 79 – odstavek 2 – točka a a (novo)
 (aa) številu primerov in odločb v postopkih mediacije v zadevah v zvezi s starševsko odgovornostjo;
 Ta predlog prenovitve Uredbe Sveta (ES) št. 2201/2003 z dne 27. novembra 2003 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo ter o razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1347/2000 (v nadaljnjem besedilu: uredba Bruselj IIa) je pobuda v okviru programa ustreznosti in uspešnosti predpisov.
 Med področjema, ki ju zajema uredba, tj. zakonskimi spori in spori v zvezi s starševsko odgovornostjo, je bilo za slednje na podlagi posvetovanj Evropske komisije z deležniki in številnih študij, ki so bile izvedene, ugotovljeno, da so povzročali pereče težave, ki jih je treba nujno odpraviti. Zato je bila posebna pozornost namenjena splošni učinkovitosti nekaterih vidikov postopkov, ki se nanašajo na otroka, vključno z zadevami glede starševske ugrabitve otrok, čezmejne namestitve otrok, priznavanja in izvrševanja odločb ter sodelovanja med nacionalnimi organi.
 II. Postopki vrnitve
 Cilj prenovitve je povečati učinkovitost vrnitve ugrabljenega otroka. Prvič, predlog predvideva obdobje največ 18 tednov za vse možne faze, in sicer ločen šesttedenski rok za osrednje organe, da prejmejo in obdelajo zahtevek za vrnitev otroka (člen 63(1)), dodaten šesttedenski rok za postopke pred sodiščem na prvi stopnji in končen šesttedenski rok za postopke pred pritožbenim sodiščem (člen 23(1)). Drugič, število možnih pravnih sredstev omejuje na eno (člen 25(4)) in od države članice, v kateri je otrok običajno prebival neposredno pred nezakonito premestitvijo ali zadržanjem, zahteva, da pred končno odločitvijo o varstvu in vzgoji otroka temeljito prouči otrokovo korist in v zvezi s tem zasliši otroka, če ta lahko oblikuje svoje mnenje.
 Predlog predvideva tudi koncentracijo pristojnosti za primere ugrabitve otroka na specializirana sodišča (člen 22). Ta sodišča morajo določiti države članice, ki morajo nato o teh sodiščih obvestiti Komisijo. To se šteje za eno od najpomembnejših novosti predloga, ki bi lahko prispevala k pravilni uporabi ustreznih pravil v določenem časovnem okviru. Vendar je treba poudariti, da koncentracija pristojnosti ne bi smela ogroziti dostopa državljanov do pravnega varstva in pravočasnosti postopkov vrnitve, zlasti v večjih državah članicah.
 Cilj predloga je tudi izboljšati praktično uporabo t. i. mehanizma prevladujoče odločbe iz člena 26(2) do (4), ki določa postopek, ki ga je treba upoštevati po tem, ko se v državi pribežališča na podlagi člena 13 Haaške konvencije iz leta 1980 izda odločba, da se otrok ne vrne. To sodišču države, v kateri je otrok običajno prebival neposredno pred neupravičeno premestitvijo ali zadržanjem, ki je še vedno pristojno za odločanje o starševski odgovornosti, omogoča, da razveljavi odločbo sodišča, ki je odločalo o vrnitvi, tako da izda odločbo o vrnitvi otroka. Predlog prenovitve uvaja novo obveznost, da je treba dokumente prevesti v uradni jezik države, v katero se otrok pošilja, sodišče pa mora proučiti tudi vprašanje dodelitve varstva in vzgoje otroka, pri čemer upošteva otrokovo korist ter razloge in dokaze, na katerih temelji odločba o zavrnitvi vrnitve otroka.
 Nazadnje, v primerih, kadar je otrok v resni nevarnosti ali pa bi se lahko znašel v neugodnem položaju, če bi se vrnil v državo običajnega prebivališča brez kakršnih koli zaščitnih ukrepov, predlog uvaja možnost, da lahko sodišče države članice pribežališča odredi nujne ukrepe zavarovanja (člen 25(1)(b)).
 III. Odprava eksekvature
 V sedanji različici Uredbe Bruselj IIa je že odpravljen postopek razglasitve izvršljivosti odločbe, izdane v drugi državi članici (v nadaljnjem besedilu: eksekvatura), za pravice do stikov z otrokom in nekatere odločbe o vrnitvi. V predlogu prenovitve je odpravljen postopek eksekvature za vse odločbe, ki jih zajema področje uporabe Uredbe, vključno z odločbami o pravicah do varstva in vzgoje otroka ter zaščiti in namestitvi otroka. Ta razvoj spremljajo procesna jamstva v zvezi s pravico tožene stranke do poštenega sojenja in učinkovitega pravnega sredstva, ki jo zagotavlja člen 47 Listine EU o temeljnih pravicah. V skladu s predlogom Komisije bi odprava eksekvature omogočila, da evropski državljani v čezmejnih sporih prihranijo v povprečju 2200 EUR za obdelavo zahtevka, in preprečila zamude.
 IV. Obveznost zaslišanja otroka
 Zaslišanje otroka je občutljiva tema in pravica do njega izhaja iz člena 12 Konvencije OZN o otrokovih pravicah iz leta 1989, poudarjena pa je tudi v členu 24(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah. Niti konvencija iz leta 1996 niti konvencija iz leta 1980 ne določa splošne zahteve, da je treba otroku, ki lahko oblikuje lastno mnenje, dati dejansko možnost, da to mnenje med sodnim ali upravnim postopkom iz teh konvencij svobodno izrazi. Ta splošna zahteva je vključena v sedanji predlog prenovitve. Vseeno je treba razlikovati med obveznostjo, da se otroku da možnost biti zaslišan, če lahko oblikuje svoje mnenje (člen 20(1)), in težo, ki jo sodnik pripiše temu mnenju (člen 20(2)).
 Ker lahko zaslišanje otroka prispeva k ustrezni opredelitvi otrokove koristi v danem primeru (zlasti v primerih ugrabitve), poročevalec glede na navedeno poudarja, da je treba posebno pozornost nameniti možnosti otroka, da izrazi svoje mnenje. Tak premislek je zato treba ustrezno navesti v odločbah sodišč.
 Poleg tega predlog ne vpliva na pravila in prakso držav članic glede zaslišanja otroka pred sodiščem. Kljub temu zahteva vzajemno priznavanje med pravnimi sistemi, kar pomeni, da sodišče v navedeni državi ne bo zavrnilo priznanja odločbe druge države zgolj zaradi dejstva, da je zaslišanje otroka v drugi državi potekalo drugače v primerjavi s standardi, ki jih uporablja navedeno sodišče (člen 38).
 V. Izvrševanje odločb
 Cilj predlagane prenovitve je odpraviti težavo glede neučinkovitega izvrševanja. Prvič, zahtevek za izvrševanje je treba vložiti pri sodišču v državi članici izvršitve, pri tem pa uporabljati postopke, sredstva in načine navedene države članice. Drugič, če do izvršitve ne pride po izteku šestih tednov od začetka postopka izvršitve, je treba to dejstvo in razloge za nepravočasno izvrševanje sporočiti osrednjemu organu v državi članici izvora ali vlagatelju. Nazadnje, predlog uvaja posebne razloge javne politike, omejene na zaščito otrokove koristi (člen 40).
 VI. Vloga mediacije
 Predlog prenovitve od sodišč izrecno zahteva, da si dejavno prizadevajo za spodbujanje mediacije, v ta namen pa čim prej med postopkom proučijo, ali so se stranke pripravljene vključiti v mediacijo, da bi se v otrokovo korist dosegla sporazumna rešitev (člen 23(2)). Taka prizadevanja pa ne bi smela povzročiti neupravičenih zamud v postopku vrnitve.
 VII. Vloga osrednjih organov in drugih zaprošenih organov
 Predlog prenovitve krepi tudi vlogo osrednjih organov, tako da od držav članic zahteva, da osrednjim organom zagotovijo zadostne finančne in človeške vire, da lahko izpolnjujejo svoje obveznosti na podlagi te uredbe (člen 61). Ti organi so z začetkom veljavnosti različnih instrumentov Unije in mednarodnih instrumentov pridobili pristojnosti, zaradi katerih se je povečala njihova delovna obremenitev. Zato bi jim bilo treba za opravljanje svoje vloge zagotoviti zadostne finančne in človeške vire. Osrednji organi obeh držav, vključenih v primere ugrabitve otroka, morajo predvsem drug drugega obveščati in se seznanjati s primeri, obravnavanimi na sodiščih. Zato predlog prenovitve predvideva večjo vključenost osrednjih organov v sodne postopke v zvezi z vrnitvijo ter v preiskovanje primera, podpiranje strank in spodbujanje mediacije.
 VIII. Potrebe po usposabljanju
 V predlagani prenovitvi se je precej povečalo število uvodnih izjav in členov, veliko jih je bilo podaljšanih, veliko pa jih bo bistveno spremenjenih in preštevilčenih. Zato bo treba oblikovati preprosto orodje usposabljanja v obliki sistematičnih smernic, ki prikazujejo, kako so vse spremembe in novosti povezane. Spodbuditi bi bilo treba tudi usposabljanje na ravni Unije in nacionalni ravni, da bi povečali seznanjenost s prenovitvijo, njeno vsebino in posledicami za strokovnjake, tako pa tudi prispevali k vzpostavitvi medsebojnega zaupanja med sodnimi organi držav članic.
 IX. Sklepne ugotovitve
 Poročevalec nazadnje ugotavlja, da je ta predlog prenovitve uredbe o pristojnosti ter priznavanju in izvrševanju odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo v očitnem interesu EU in njenih mednarodnih družin. Prenovitev Uredbe Bruselj IIa je nujno potrebna glede na čedalje večje število mednarodnih parov in novih načinov življenja. Zato je treba večjo pozornost nameniti zaščiti otrokove koristi, ki ni pomembna le v primeru prenehanja življenjske skupnosti ali razveze, temveč že takrat, ko zakonska zveza uradno obstaja, vendar med strankama ni vzpostavljenega dejanskega odnosa – na tej točki pride do večine mednarodnih ugrabitev.
 Poročevalec se zaveda občutljivosti in zapletenosti zadevnih vprašanj, zato je uporabil previden, a jasen pristop, ki bi lahko prispeval k sprejetju kompromisa, ki bo sprejemljiv v vseh državah članicah. Iskreno se pozdravljajo poenostavitev razlogov za zavrnitev izvrševanja, obstoj ustrezne finančne podpore za osrednje organe, koncentracija pristojnosti za primere mednarodne ugrabitve otroka in pravice otrok do soodločanja brez poseganja v nacionalne določbe držav članic o podrobnostih zaslišanja otroka.
 Predlagana prenovitev bo na splošno omogočila odpravo številnih nejasnosti in pravne negotovosti ter nepotrebnih zamud in zapletov. Poskrbela bo tudi za to, da se bodo otroci obravnavali z najvišjim spoštovanjem in ne kot lastnina svojih staršev, ustreznih organizacij ali samih držav. Poročevalec zato predlaga, da Parlament izrazi pozitivno mnenje o tem predlogu z nekaterimi predlogi sprememb, ki jih obravnava ta zakonodajna resolucija.
 Bruselj, 22.3.2017
 Predlog uredbe Sveta o pristojnosti, priznavanju in izvrševanju odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo ter o mednarodni ugrabitvi otrok (prenovitev)
 COM(2016) 411 z dne 30. 6. 2016 – 2016/0190(CNS)
 V skladu z Medinstitucionalnim sporazumom z dne 28. novembra 2001 o bolj razčlenjenem pristopu k tehniki prenavljanja pravnih aktov, še zlasti s točko 9, se je posvetovalna delovna skupina, ki jo sestavljajo pravne službe Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije, srečala 29. septembra in 27. oktobra 2016, da bi med drugim preučila omenjeni predlog, ki ga je predložila Komisija.
 Posvetovalna delovna skupina je na teh srečanjih(1) po preučitvi predloga uredbe Sveta za prenovitev Uredbe Sveta (ES) št. 2201/2003 z dne 27. novembra 2003 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo ter o razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1347/2000, soglasno ugotovila, da bi bilo treba s sivo barvo, ki se običajno uporablja za označevanje vsebinskih sprememb v predlogih prenovitve, označiti naslednje:
 v uvodni izjavi 31 predlagano dodano besedilo „Pristojni organi zaprošene države članice bi morali zlasti, ko jim je predložena odločba o razvezi, prenehanju življenjske skupnosti ali razveljavitvi zakonske zveze, izdana v drugi državi članici, ki je v državi članici izvora ni več mogoče izpodbijati“ in končne besede „in ustrezno spremeniti osebno stanje v uradnih evidencah“;
 – v uvodni izjavi 41 predlagano dodano besedilo „bi bilo treba v vseh državah članicah določiti“ in „podpirati starše in pristojne organe v čezmejnih postopkih“;
 – v členu 2(9) predlagano dodano besedilo „zavod ali drug organ“;
 – v členu 2(10) predlagano dodano besedilo „ali z dogovorom, ki ima pravno veljavo v skladu s pravom države članice otrokovega običajnega prebivališča“;
 – v členu 21 predlagano nadomestitev sklicevanja na odstavka 2 do 8 s sklicevanjem na člene 22 do 26;
 – predlagano črtanje člena 27(2) Uredbe (ES) št. 2201/2003;
 – celotno besedilo člena 36(1);
 – celotno besedilo člena 38(2);
 – predlagano črtanje člena 42(1) Uredbe (ES) št. 2201/2003;
 – predlagano črtanje člena 51(b) Uredbe (ES) št. 2201/2003;
 – v členu 79 predlagano nadomestitev besede „uporabi“ z besedama „naknadni oceni“. Druga sprememba v angleškem besedilu („on the basis“ v „supported“) ne vpliva na slovensko besedilo.
 MNENJE Odbora za peticije (15.5.2017)
 V marsikateri od številnih prejetih peticij v zvezi z vprašanji socialnega varstva otrok so izpostavljene pomanjkljivosti uredbe in/ali njeno neizvajanje. V odboru PETI se še posebno zavzemamo za varovanje pravic otrok in iščemo mehanizme, s katerimi bi zagotovili, da se njihovim težavam in mnenjem prisluhne, pri tem pa upošteva njihova ranljivost.
 Cilj predlagane prenovitve je izboljšati pravice otrok in zlasti z njo uvesti ločeno določbo o obveznosti sodišč, da otrokom zagotovijo pravico do izjave. Njen cilj je tudi povečati učinkovitost postopkov vrnitve po mednarodni starševski ugrabitvi otrok in odpraviti eksekvaturo v vseh primerih v zvezi s starševsko odgovornostjo. Vsa ta vprašanja so bila obravnavana v prejetih peticijah, večinoma v povezavi z okoliščinami, ko je pristojna država članica v praksi diskriminirala tujega starša.
 Pripravljavka mnenja meni, da je predlog na splošno dosegel svoj namen in predlaga zanimive izboljšave. Vendar meni, da bi bilo treba v predlog vnesti nekaj sprememb, da bi bil še učinkovitejši in bi bolje ščitil otrokovo korist ter temeljne pravice in svoboščine državljanov EU na splošno. Tako bo prispeval k nadaljnjemu razvoju učinkovitega evropskega območja pravice in temeljnih pravic.
 Odbor za peticije poziva Odbor za pravne zadeve kot pristojni odbor, da upošteva naslednje predloge sprememb:
 (3) Nemoteno in pravilno delovanje Unije kot območja pravice ter spoštovanja za različne pravne sisteme in tradicije držav članic je bistveno za Unijo. V tem smislu bi bilo treba dodatno okrepiti medsebojno zaupanje v različne pravosodne sisteme. Unija si je zastavila cilj oblikovati, ohranjati in razvijati območje svobode, varnosti in pravice, v katerem je zagotovljen prosti pretok oseb in dostop do sodnega varstva. Za dosego navedenih ciljev bi bilo treba okrepiti pravice oseb, zlasti otrok, v pravnih postopkih, da se olajša sodelovanje pravosodnih in upravnih organov ter izvrševanje odločb v zadevah družinskega prava s čezmejnimi posledicami. Okrepiti bi bilo treba vzajemno priznavanje odločb v civilnih zadevah, poenostaviti dostop do sodnega varstva ter izboljšati izmenjavo informacij med organi držav članic.
 (3) Nemoteno in pravilno delovanje Unije kot območja pravice ter spoštovanja za različne pravne sisteme in tradicije držav članic je bistveno za Unijo. V tem smislu bi bilo treba dodatno okrepiti medsebojno zaupanje v različne pravosodne sisteme. Unija si je zastavila cilj oblikovati, ohranjati in razvijati območje svobode, varnosti in pravice, v katerem je zagotovljen prosti pretok oseb in dostop do sodnega varstva. Za dosego navedenih ciljev je bistveno okrepiti pravice oseb, zlasti otrok, v pravnih postopkih, da se olajša sodelovanje pravosodnih in upravnih organov ter izvrševanje odločb v zadevah družinskega prava s čezmejnimi posledicami. Okrepiti bi bilo treba vzajemno priznavanje odločb v civilnih zadevah, poenostaviti dostop do sodnega varstva ter izboljšati izmenjavo informacij med organi držav članic, tako da se zagotovi natančno nediskriminatorno preverjanje postopkov in prakse, ki so jih uporabljali pristojni organi držav članic za zaščito otrokove koristi in s tem povezanih temeljnih pravic.
 (10) Ta uredba se ne bi smela uporabljati za ugotavljanje očetovstva oz. materinstva, ker se te zadeve razlikujejo od podelitve starševske odgovornosti, in tudi ne za druga vprašanja, povezana s statusom oseb.
 (10) Ta uredba se ne bi smela uporabljati za ugotavljanje očetovstva oz. materinstva, ker se te zadeve razlikujejo od podelitve starševske odgovornosti, in tudi ne za druga vprašanja, povezana s statusom oseb. V odločbah, povezanih z izvajanjem starševske odgovornosti, ki se sprejmejo na podlagi te uredbe, pa je treba upoštevati vse oblike starševstva, ki so pravno priznane v drugih državah članicah.
 (13) Temelji pristojnosti v sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo so oblikovani tako, da kar najbolj upoštevajo otrokovo korist, in bi jih bilo treba uporabljati v skladu s tem. Vsak sklic na otrokovo korist bi bilo treba razlagati glede na člen 24 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in Konvencijo Združenih narodov o otrokovih pravicah z dne 20. novembra 1989.
 (13) Temelji pristojnosti v sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo bi morali biti vedno oblikovani tako, da kar najbolj upoštevajo otrokovo korist, in bi jih bilo treba uporabljati v skladu s tem. Pri vsakem sklicu na otrokovo korist bi bilo treba upoštevati člene 7, 14, 22 in 24 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in Konvencijo Združenih narodov o otrokovih pravicah z dne 20. novembra 1989. Država članica, katere organi so po vsebini pristojni v skladu s to uredbo, mora na podlagi sprejetja dokončne odločitve, ki določa vrnitev otroka, obvezno zagotoviti, da se otrokova korist in temeljne pravice po njegovi vrnitvi spoštujejo, še zlasti, če je otrok v stikih z obema staršema.
 (17) Ta uredba ne bi smela preprečevati organom držav članic, ki po vsebini niso pristojni, da v nujnih primerih sprejmejo začasne ukrepe in ukrepe zavarovanja glede osebe ali premoženja otroka, ki se nahaja v tej državi članici. Navedene ukrepe bi bilo treba priznavati in izvrševati v vseh drugih državah članicah, vključno z državami članicami, ki so pristojne na podlagi te uredbe, dokler pristojni organ take države članice ne sprejme ukrepov, za katere meni, da so primerni. Vendar bi se morali ukrepi sodišča v eni državi članici spremeniti ali nadomestiti le z ukrepi sodišča države članice, ki je po vsebini pristojno. Organ, ki je pristojen le za začasne ukrepe in ukrepe zavarovanja, bi se moral v primeru, da se pri njem vloži zahtevek glede vsebine, po uradni dolžnosti izreči za nepristojnega. Če je to potrebno za zaščito otrokove koristi, bi moral organ neposredno ali prek osrednjega organa obvestiti organ države članice, ki je po vsebini pristojen na podlagi te uredbe, o sprejetih ukrepih. Če organ druge države članice ni obveščen, to ne bi smel biti razlog za nepriznavanje ukrepa.
 (17) Ta uredba ne bi smela preprečevati organom držav članic, ki po vsebini niso pristojni, da v nujnih primerih ali v primeru nasilja v družini ali nasilja na podlagi spola ali v primeru nasilja na osnovi spola, kot opredeljeno v Konvenciji Sveta Evrope o preprečevanju nasilja nad ženskami in nasilja v družini ter o boju proti njima (Istanbulska konvencija) sprejmejo začasne ukrepe in ukrepe zavarovanja glede osebe ali premoženja otroka, ki je v tej državi članici. Navedene ukrepe bi bilo treba priznavati in izvrševati v vseh drugih državah članicah, vključno z državami članicami, ki so pristojne na podlagi te uredbe, dokler pristojni organ take države članice ne sprejme ukrepov, za katere meni, da so primerni. Vendar bi se morali ukrepi sodišča v eni državi članici spremeniti ali nadomestiti le z ukrepi sodišča države članice, ki je po vsebini pristojno. Organ, ki je pristojen le za začasne ukrepe in ukrepe zavarovanja, bi se moral v primeru, da se pri njem vloži zahtevek glede vsebine, po uradni dolžnosti izreči za nepristojnega. Če je to potrebno za zaščito otrokove koristi, bi moral organ neposredno ali prek osrednjega organa obvestiti organ države članice, ki je po vsebini pristojen na podlagi te uredbe, o sprejetih ukrepih. Če organ druge države članice ni obveščen, to ne bi smel biti razlog za nepriznavanje ukrepa.
 (18) V izjemnih primerih organi države članice otrokovega običajnega prebivališča morda niso najprimernejši organi za obravnavo zadeve. Za otrokovo korist izjemoma in pod določenimi pogoji pristojni organ lahko prenese svojo pristojnost v določeni zadevi na organ druge države članice, če je ta organ primernejši za odločanje o zadevi. Drugi organ v takšnem primeru ne bi smel imeti možnosti prenesti pristojnost na kateri koli tretji organ.
 (18) Posebno pozornost bi bilo treba nameniti dejstvu, da organi države članice otrokovega običajnega prebivališča v izjemnih primerih, kot je nasilje v družini ali nasilje na podlagi spola, morda niso najprimernejši organi za obravnavo zadeve. Za otrokovo korist izjemoma in pod določenimi pogoji pristojni organ lahko prenese svojo pristojnost v določeni zadevi na organ druge države članice, če je ta organ primernejši za odločanje o zadevi. Drugi organ v takšnem primeru ne bi smel imeti možnosti prenesti pristojnost na kateri koli tretji organ.
 (23) Postopki v sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo na podlagi te uredbe in postopki vrnitve na podlagi Haaške konvencije iz leta 1980 bi morali spoštovati pravico otroka, da svobodno izrazi svoje mnenje, pri oceni otrokove koristi pa bi bilo treba temu mnenju pripisati ustrezno težo. Zaslišanje otroka v skladu s členom 24(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in členom 12 Konvencije Združenih narodov o otrokovih pravicah ima pomembno vlogo pri uporabi te uredbe. Vendar ta uredba ni namenjena določanju načina zaslišanja otroka, na primer ali otroka zasliši sodnik osebno ali posebej usposobljen strokovnjak, ki pozneje poroča sodišču, ter ali zaslišanje poteka v sodni dvorani ali drugje.
 (23) Postopki v sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo na podlagi te uredbe in postopki vrnitve na podlagi Haaške konvencije iz leta 1980 bi morali spoštovati pravico otroka, da svobodno izrazi svoje mnenje, pri oceni otrokove koristi pa bi bilo treba temu mnenju pripisati ustrezno težo. Zaslišanje otroka v skladu s členom 24(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in členom 12 Konvencije Združenih narodov o otrokovih pravicah ima pomembno vlogo pri uporabi te uredbe. Uredba izrecno ni namenjena določanju načina zaslišanja otroka, na primer ali otroka zasliši sodnik osebno ali posebej usposobljen strokovnjak, ki pozneje poroča sodišču, ter ali zaslišanje poteka v sodni dvorani ali drugje, bi pa bilo treba zaradi varstva ogroženih temeljnih pravic v vsakem primeru zagotoviti snemanje zaslišanja otroka. Pomembno je, da se pri zaslišanju otroka z vsemi potrebnimi sredstvi zavarujeta čustvena integriteta in korist otroka, zato bi morali pri njem sodelovati strokovni mediatorji skupaj s psihologi in/ali socialnimi delavci in tolmači. To bi pozneje spodbudilo tudi sodelovanje med staršema in odnose med njima in otrokom.
 (26) Za čimprejšnji zaključek postopkov vrnitve na podlagi Haaške konvencije iz leta 1980 bi morale države članice zagotoviti, da je pristojnost za navedene postopke skoncentrirana na eno ali več sodišč, ter pri tem po potrebi upoštevati njihove notranje strukture za pravosodje. Koncentracija pristojnosti na omejeno število sodišč v državi članici je bistveno in učinkovito orodje za pospešitev obravnave primerov ugrabitve otroka v več državah članicah, saj lahko sodniki, ki obravnavajo večje število teh primerov, razvijejo posebna znanja in izkušnje. Glede na strukturo pravnega sistema bi lahko bila pristojnost za primere ugrabitve otroka skoncentrirana na eno samo sodišče za celo državo ali na omejeno število sodišč, na primer tako, da se za izhodiščno točko vzame število pritožbenih sodišč in da je pristojnost za primere mednarodne ugrabitve otroka skoncentrirana na eno sodišče prve stopnje v vsakem okrožju pritožbenega sodišča. Na vsaki stopnji bi moralo sodišče izdati odločbo najpozneje šest tednov po vložitvi zahtevka ali pravnega sredstva. Države članice bi morale omejiti število pravnih sredstev, ki jih je mogoče vložiti zoper odločbo o vrnitvi ali zavrnitvi vrnitve otroka na podlagi Haaške konvencije iz leta 1980, na eno. Poleg tega bi bilo treba zagotoviti, da se sodbe, ki so izdane v eni državi članici, priznajo tudi v drugi državi članici. Ko je v sodnem postopku izrečena sodba, bi ta morala biti tudi priznana po vsej Uniji, zlasti če gre za otrokovo korist.
 (28) V vseh primerih, ki se nanašajo na otroke, zlasti v primerih mednarodne ugrabitve otroka, bi morali pravosodni in upravni organi preučiti možnost sporazumne rešitve prek mediacije ali drugih ustreznih načinov, da bi zagotovili popolno zaščito pravic otroka in drugih s tem povezanih temeljnih pravic. Vendar zaradi teh prizadevanj ne bi smelo priti do neupravičenega podaljševanja postopkov vrnitve na podlagi Haaške konvencije iz leta 1980. Poleg tega bi bilo treba strokovno znanje varuhov bolje izkoristiti in uporabiti.
 (30) Kadar se sodišče države članice, v katero ali v kateri je bil otrok neupravičeno premeščen ali zadržan, odloči zavrniti vrnitev otroka na podlagi Haaške konvencije iz leta 1980, bi se moralo v svoji odločbi izrecno sklicevati na ustrezne člene Haaške konvencije iz leta 1980, na katerih temelji zavrnitev. Vendar pa tako odločbo lahko nadomesti kasnejša odločba sodišča države članice otrokovega običajnega prebivališča pred njegovo neupravičeno premestitvijo ali zadržanjem, ki se izda v postopku v zvezi s pravicami do varstva in vzgoje otroka po temeljitem pregledu otrokove koristi. Če odločba nalaga vrnitev otroka, za njegovo vrnitev ni potreben za priznanje in izvršitev navedene odločbe v državi članici, v katero ali v kateri je bil otrok premeščen ali zadržan, noben poseben postopek.
 (38) Da bi bila oseba, proti kateri se zahteva izvršitev, obveščena o izvrševanju odločbe, izdane v drugi državi članici, bi ji bilo treba v razumnem času pred prvim izvršilnim ukrepom vročiti potrdilo, vzpostavljeno na podlagi te uredbe, po potrebi skupaj z odločbo. V tem smislu bi moral prvi izvršilni ukrep pomeniti prvi izvršilni ukrep po taki vročitvi.
 (38) Da bi bila oseba, proti kateri se zahteva izvršitev, obveščena o izvrševanju odločbe, izdane v drugi državi članici, bi ji bilo treba nemudoma in pred prvim izvršilnim ukrepom vročiti potrdilo, vzpostavljeno na podlagi te uredbe, po potrebi skupaj z odločbo. V tem smislu bi moral prvi izvršilni ukrep pomeniti prvi izvršilni ukrep po taki vročitvi.
 (46) V posebnih primerih bi moral organ države članice, ki odloča o starševski odgovornosti, zahtevati, da mu organi druge države članice sporočijo informacije, ki so pomembne za zaščito samega otroka, če je to v otrokovo korist. Glede na okoliščine lahko to vključuje informacije o postopkih in odločbah v zvezi z otrokovim staršem, na primer v primerih nasilja v družini in na podlagi spola, ali odločbah v zvezi z njegovimi sorojenci ali informacije o zmožnosti starša, da skrbi za otroka ali ima stike z njim. To zmožnost bi moral oceniti strokovnjak. Državljanstvo, ekonomski in socialni položaj ali kulturno ozadje ter verska pripadnost starša se ne bi smeli obravnavati kot odločilni elementi pri odločanju o zmožnosti skrbi za otroka.
 (48a) Vzpostaviti bi bilo treba platformo za podporo državljanom Unije, ki pred sodišči v drugih državah članicah zahtevajo vrnitev otroka. Poleg tega bi morala biti državljanom Unije, ki prebivajo v drugih državah članicah, v katerih zahtevajo vrnitev otroka, zagotovljena podpora njihovih pristojnih predstavništev.
 1. Organi države članice so pristojni v sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo do otroka, ki običajno prebiva v tisti državi članici. Kadar se otrok zakonito preseli iz ene države članice v drugo in tam pridobi novo običajno prebivališče, so pristojni organi države članice novega običajnega prebivališča.
 1. Organi države članice so pristojni v sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo do otroka, ki običajno prebiva v tisti državi članici. Kadar se otrok zakonito preseli iz ene države članice v drugo in tam pridobi novo običajno prebivališče, kot ga opredeljuje Sodišče Evropske unije, so pristojni organi države članice novega običajnega prebivališča.
 Člen 7 – odstavek -1 a (novo)
 (1a) Zaradi poenostavitve vprašanja pristojnosti države članice na nacionalni ravni imenujejo sodišče, ki obravnava vse čezmejne zadeve v zvezi z otroki.
 Člen 12 – odstavek 2 – pododstavek
 Če je to potrebno za zaščito otrokove koristi, organ, ki je sprejel ukrepe zavarovanja, neposredno ali prek osrednjega organa, določenega v skladu s členom 60, obvesti organ države članice, ki je pristojen na podlagi te uredbe, o vsebini. Ta organ zagotovi, da se starši, ki so vključeni v postopek, o vseh teh ukrepih temeljito in nemudoma obvestijo v jeziku, ki ga popolnoma razumejo. V skladu s tem je izrecno prepovedano, da bi se stroški prevajanja zaračunali staršu v državi članici, katere organi so po vsebini pristojni v skladu s to uredbo.
 Organi držav članic pri izvrševanju pristojnosti na podlagi oddelka 2 tega poglavja zagotovijo, da je otroku dana dejanska možnost, da svoje mnenje med postopkom svobodno izrazi.
 Organ mnenju otroka pripiše ustrezno težo glede na starost in zrelost otroka, zlasti če je otrok starejši od 12 let, ter jasno navede svoje objektivne premisleke v odločbi. Od 16. leta naprej se želje otroka obravnavajo kot odločilne. Organ ustvari najboljše pogoje, da lahko otrok jasno in izčrpno izrazi svoje mnenje, ki se upošteva v končno odločitvi. Za oceno zmožnosti in stopnje zrelosti otroka bi bilo treba prositi za pomoč strokovnjake za otroke in družino.
 2. Sodišče čim prej med postopkom predlaga storitve mediacije, razen v primerih nasilja na podlagi spola, da bi se v otrokovo korist dosegla sporazumna rešitev, če zaradi tega ne prihaja do neupravičenih zamud v postopku. Če se stranki strinjata z uporabo mediacije, organi države članice zagotovijo dostop do storitev mediacije.
 1. Postopek izvršitve odločb, izdanih v drugi državi članici, če ni zajet s to uredbo, ureja pravo države članice izvršitve. Brez poseganja v člen 40 se odločba, izdana v državi članici in ki je izvršljiva v državi članici izvršitve, v njej izvršuje pod enakimi pogoji kot odločba, izdana v državi članici izvršitve.
 1. Postopek izvršitve odločb, izdanih v drugi državi članici, če ni zajet s to uredbo, ureja pravo države članice izvršitve.
 2. Sodišče lahko po potrebi od vlagatelja zahteva, da v skladu s členom 69 predloži prevod ali prečrkovanje ustrezne vsebine potrdila, ki določa izvršljivo obveznost.
 2. Sodišče od vlagatelja zahteva, da v skladu s členom 69 predloži prevod ali prečrkovanje ustrezne vsebine potrdila, ki določa izvršljivo obveznost.
 (ea) nosilce starševske odgovornosti obvestili o pravni pomoči in podpori, na primer o specializiranih dvojezičnih odvetnikih, in tako preprečili, da nosilci starševske odgovornosti dajo soglasje, ne da bi razumeli, kaj obsega;
 2a. Kadar se predvideva odločba v sporu v zvezi s starševsko odgovornostjo, osrednji organ države članice, v kateri otrok običajno prebiva, o obstoju s tem povezanih postopkov nemudoma obvesti osrednji organ države članice, katere državljan je otrok.
 5. Organi države članice, v kateri otrok nima običajnega prebivališča, na zahtevo sorodnika, ki prebiva v navedeni državi članici in želi pridobiti ali ohraniti stike z otrokom, ali na zahtevo osrednjega organa druge države članice zberejo informacije ali dokaze ter lahko izvedejo oceno o ustreznosti navedene osebe za uveljavljanje pravic do stikov z otrokom in o pogojih, pod katerimi bi se morale te pravice uveljavljati.
 Člen 65 – odstavek 1 a (novo)
 (1a) Socialni delavci in drugo osebje organov, ki se ukvarjajo s čezmejnimi namestitvami otrok v oskrbo zavoda ali rejniško družino, se udeležijo usposabljanja za ozaveščanje.
 Člen 65 – odstavek 1 b (novo)
 (1b) Države članice staršem zagotovijo pravico do rednih stikov z otrokom, razen če bi to ogrozilo otrokovo korist.
 Člen 65 – odstavek 4 a (novo)
 (4a) Če pristojni organ namerava poslati socialnega delavca v drugo državo članico, da bi ugotovil, ali tamkajšnja namestitev ali posvojitev ustreza otrokovi koristi, o tem obvesti ustrezno državo članico.
 1. Komisija najpozneje [10 let po datumu začetka uporabe] predloži Evropskemu parlamentu, Svetu in Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru poročilo o naknadni oceni te uredbe na podlagi informacij, ki jih predložijo države članice. Poročilu se po potrebi priloži zakonodajni predlog.
 1. Komisija najpozneje [5 let po datumu začetka uporabe] predloži Evropskemu parlamentu, Svetu in Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru poročilo o naknadni oceni te uredbe na podlagi informacij, ki jih predložijo države članice. Poročilu se po potrebi priloži zakonodajni predlog.
 Člen 79 – odstavek 2 – točka b
 (b) kar zadeva zahtevke za izvrševanje v skladu s členom 32, številu primerov, v katerih ni prišlo do izvrševanja v šestih tednih od začetka postopka izvršitve;
 (b) kar zadeva zahtevke za izvrševanje v skladu s členom 32, številu primerov, v katerih je bilo izvrševanje odloženo, dolžini trajanja odloga izvrševanja in številu primerov, v katerih ni prišlo do izvrševanja v šestih tednih od začetka postopka izvršitve;
 Pristojnost, priznavanje in izvrševanje odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo ter mednarodna ugrabitev otrok (prenovitev)
 Miltiadis Kirkos (Miltiadis Kyrkos), Julia Pitera, Ángela Vallina, Axel Voss, Rainer Wieland
 Soledad Cabezón Ruiz, Lidia Joanna Geringer de Oedenberg, Miltiadis Kirkos (Miltiadis Kyrkos), Marlene Mizzi, Gabriele Preuß, Virginie Rozière,
 Max Andersson, Joëlle Bergeron, Marie-Christine Boutonnet, Jean-Marie Cavada, Kostas Hrisogonos (Kostas Chrysogonos), Mady Delvaux, Rosa Estaràs Ferragut, Laura Ferrara, Enrico Gasbarra, Lidia Joanna Geringer de Oedenberg, Sylvia-Yvonne Kaufmann, Gilles Lebreton, António Marinho e Pinto, Jiří Maštálka, Emil Radev, Julia Reda, Evelyn Regner, Pavel Svoboda, József Szájer, Axel Voss, Francis Zammit Dimech, Tadeusz Zwiefka