type: wikipedia

text:
1990 (MCMXC) byl rok, který dle gregoriánského kalendáře započal pondělím.
 Události
 Československo
 1. ledna
 Město Zlín se vrátilo ke svému původnímu jménu (v období let 1949–1989 oficiálně neslo název Gottwaldov).
 Prezident Václav Havel vyhlásil všeobecnou amnestii.
 1. února – Na rozkaz ministra vnitra Richarda Sachera byla zrušena Státní bezpečnost.
 7. února – Byla zrušena Národní fronta, sdružení politických strana organizací
 2.–6. února – Tändzin Gjamccho, 14. dalajláma, poprvé navštívil Československo.
 17. února – V Brně se konal ustavující sjezd Strany zelených.
 28. února – Byl založen Liberální institut.
 6. března – Česká národní rada schválila ústavní zákon o změně názvu České socialistické republiky na Českou republiku.
 11. března – Začal se vysílat rozhlasový pořad Hovory z Lán.
 15. března – Začala dvoutýdenní vzpoura vězňů ve slovenské věznici Leopoldov, při které zahynul člověk a 40 lidí bylo zraněno.
 21. března – Začala vysílat první komerční rozhlasová stanice Evropa 2.
 29. března – Československá socialistická republika se transformovala v ČSFR.
 31. března – Došlo k transformaci KSČ na KSČM.
 21.–24. dubna – Československo poprvé v celé jeho historii navštívil papež Jan Pavel II. (jako kardinál Karol Wojtyla byl na pohřbu Štěpána kardinála Trochty v Litoměřicích již v roce 1974)
 22. dubna – V České republice se slavil první Den Země.
 23. dubna – Československá federativní republika se transformovala na Českou a Slovenskou Federativní Republiku; tím skončila pomlčková válka, i když název státu odporoval spisovné češtině.
 28. dubna – Jako náhrada za volno ve Velikonoční pondělí proběhla poslední pracovní sobota.
 2. května – Federální shromáždění schválilo zrušení trestu smrti.
 7. května – Bylo obnoveno politické hnutí Klub angažovaných nestraníků.
 10. května – Katolická teologická fakulta a Cyrilometodějská bohoslovecká fakulta byly začleněny do UK.
 12. května – V Obecní domě v Praze byl zahájen festival Pražské jaro. Česká filharmonie pod vedením Rafaela Kubelíka uvedla symfonii Má vlast.
 14. května – Československá televize zahájila vysílání kanálu OK3 a hlavní zpravodajskou relaci Televizní noviny přejmenovala na Deník ČST.
 22. května Výrobce softwaru Microsoft vydal operační systém Windows 3.0.
 2. června – Na Staroměstském náměstí v Praze vybuchla amatérsky vyrobená bomba a zranila 18 lidí.
 8.–9. června – První svobodné parlamentní volby po listopadu 1989: do Sněmovny lidu Federálního shromáždění, Sněmovny národů Federálního shromáždění a České národní rady
 27. června – Byla jmenována federální vláda Mariána Čalfy, tzv. Vláda národní oběti.
 29. června – Byla jmenována česká vláda Petra Pitharta.
 5. července
 Václav Havel byl zvolen československým prezidentem.
 Poprvé byl slaven státní svátek Den slovanských věrozvěstů Cyrila a Metoděje.
 9. července
 V rámci cenové liberalizace došlo k nárůstu maloobchodních cen potravin, když 24. května československá vláda rozhodla o odstranění záporné daně z obratu.
 K trestu odnětí svobody na čtyři roky byl odsouzen komunistický politik Miroslav Štěpán za zneužití pravomoci veřejného činitele.
 19. července – Došlo k nárůstu cen benzínu.
 2. srpna – Na Hostivařské přehradě byla odpálena bomba, která lehce zranila několik lidí.
 18. srpna – Na pražském strahovském stadiónu vystoupila skupina The Rolling Stones pro asi 100 000 diváků.
 25. srpna – Při železniční nehodě u Spálova na Semilsku zemřelo 14 osob.
 13. září – Na návštěvu Československa přijel francouzský prezident François Mitterrand.
 20. září – Československo se stalo členem Mezinárodního měnového fondu a Mezinárodní banky pro obnovu a rozvoj v rámci Světové banky.
 13. října – Václav Klaus byl zvolen předsedou Občanského fóra.
 18. října – Při výbuchu metanu na dole Barbora v Karviné zemřelo 30 horníků a 9 jich bylo zraněno.
 25. října – Federální shromáždění schválilo zákon o Malé privatizaci, která umožnila provozování maloobchodu a služeb nestátním subjektům.
 29. října – Byla vyhlášena Chráněná krajinná oblast Litovelské Pomoraví.
 16. listopadu – Federální shromáždění schválilo zákon o navrácení majetku Komunistické strany Československa.
 17. listopadu – Na oslavy 1. výročí Sametové revoluce do Československa přijel první americký prezident George Bush.
 23.–24. listopadu – Proběhly volby do zastupitelstev obcí.
 Vzniklo Ministerstvo životního prostředí.
 Vyhlášena Národní přírodní rezervace Lichnice – Kaňkovy hory.
 Svět
 21. února – Václav Havel jako první politik z východní Evropy přednesl projev v Kongresu USA.
 26. února – Václav Havel s Michailem Gorbačovem v Moskvě dohodli odsun sovětských vojsk z Československa do 30. června 1991. Smlouvu podepsali ministři zahraničí Jiří Dientsbier a Eduard Ševardnadze.
 11. března – Litva vyhlásila nezávislost.
 11. března – Ayrton Senna zvítězil v Grand Prix USA.
 15. března – Michail Gorbačov byl zvolen prezidentem SSSR.
 21. března – Namibie vyhlásila nezávislost.
 24. března – Islam Karimov se stal prezidentem Uzbekistánu.
 31. března – Nepokoje proti dani z hlavy ve Spojeném království
 4. května – Lotyšsko vyhlásilo nezávislost na SSSR.
 8. května – Estonsko vyhlásilo nezávislost na SSSR.
 18. května – Francouzský rychlovlak TGV vytvořil na trati Paříž—Tours světový rychlostní rekord 515,3 km/h.
 22. května – Sjednocení Jemenu.
 31. května – V Německé demokratické republice byl Karl-Marx Stadt (v Česku známý jako Saská Kamenice) přejmenován na svůj původní název, Chemnitz.
 1. června – George Bush a Michail Gorbačov ve Washingtonu podepsali smlouvu o ukončení výroby chemických zbraní a likvidaci jejich zásob.
 27. června – Bělorusko vyhlásilo nezávislost.
 1. července – Společnou měnou pro NDR a NSR se stala západoněmecká marka (DM).
 16. července – Filipíny postihlo zemětřesení o síle 7,7 stupně Richterovy stupnice; vyžádalo si přes 1600 životů.
 2. srpna – Irák napadl Kuvajt a zahájil válku v Perském zálivu.
 10. září – George Bush a Michail Gorbačov jednali v Helsinkách o irácké invazi do Kuvajtu.
 3. října – Došlo ke znovusjednocení Německa.
 13. října – Po 15 letech byla ukončena Libanonská občanská válka.
 27. října – Saparmurad Nijazov se stal prezidentem Turkmenistánu.
 14. listopadu – Gruzie vyhlásila nezávislost na Sovětském svazu.
 28. listopadu – Ministerská předsedkyně Spojeného království Margaret Thatcherová rezignovala a do funkce nastoupil John Major.
 9. prosince – Lech Wałęsa vyhrál prezidentské volby a stal se prvním demokraticky zvoleným polským prezidentem.
 23. prosince – Referendum o nezávislosti a samostatnosti Slovinska schválilo možnost oddělení Slovinska od Jugoslávie.
 došlo ke třem devalvacím uměle nadhodnocené koruny o více než 86 % až na 28 Kč/USD.
 Vědy a umění
 24. ledna – Hiten – průlet kolem družice Měsíce.
 25. dubna – Na oběžnou dráhu kolem Země byl dopraven Hubbleův vesmírný dalekohled.
 10. srpna – Americká sonda Magellan se dostala na oběžnou dráhu kolem planety Venuše a zahájila detailní radarové mapování.
 6. října – Sonda Ulysses – průlet kolem Jupiteru a družice Slunce na polární dráze.
 13. října – nad územím Československa a Polska proletěl atmosférou Země meteoroid a opět se vrátil do kosmického prostoru.
 8. listopad – Šest stupňů odloučení (6 Degrees of Separation) má premiéru ve Vivian Beaumont Theatre v New Yorku (496 představení)
 Konec ARPANETu – viz Internet.
 Guido van Rossum navrhl programovací jazyk Python.
 Navržen jazyk HTML.
 Zanikla německá literární skupina Gruppe 47.
 Nobelova cena
 Nobelova cena za fyziku – Jerome Isaac Friedman, Henry Way Kendall, Richard Edward Taylor
 Nobelova cena za chemii – Elias James Corey
 Nobelova cena za fyziologii a lékařství – Joseph Murray, E. Donnall Thomas
 Nobelova cena za literaturu – Octavio Paz
 Nobelova cena míru – Michail Gorbačov
 Nobelova pamětní cena za ekonomii – Harry Markowitz, Merton Miller, William Forsyth Sharpe
 Narození
 Česko
 5. ledna – Jiří Král, youtuber
 31. ledna – Eliška Křenková, herečka
 3. února – Eva Podzimková, herečka
 8. března – Petra Kvitová, tenistka, vítězka Wimbledonu 2011
 16. březen – Lukáš Koranda, zpěvák, skladatel, textař a zvukař
 17. dubna – Lukáš Mareček, fotbalista
 19. dubna – Dominik Furch, hokejista
 30. května – Daniela Kotrbová, sportovní lezkyně
 3. června – Pavel Francouz, hokejový brankář
 13. června – Jakub Zedníček, herec a moderátor († 1. ledna 2018)
 8. září – Michal Kempný, hokejista
 18. září – Tomáš Vošlajer, basketbalista
 16. října – Jiří Burýšek novinář, youtuber a autor webu Bez faulu
 6. listopadu – Kristýna Ječmenová, modelka
 2. července – Zorka Hejdová, televizní a rozhlasová moderátorka
 Svět
 1. ledna – Andrej Chalimon, ruský herec
 4. ledna – Toni Kroos, německý fotbalista
 20. ledna – Adama Sawadogo, fotbalový brankář a reprezentant Burkiny Faso
 26. ledna – Peter Sagan, slovenský cyklista
 29. ledna – Daisuke Suzuki, japonský fotbalista
 1. února
 Laura Marling, britská zpěvačka
 Matevž Vukotič, slovinský horský vůdce
 2. února – Sergej Abdrachmanov, ruský sportovní lezec
 3. února – Aleksandar Tonev, bulharský fotbalový záložník
 27. února – Anna Fedorova, ukrajinská klavíristka
 28. března – Dimitry Imbongo, francouzský fotbalista
 2. dubna – Jevgenija Kanajevová, ruská gymnastka
 9. dubna – Kristen Stewartová, americká herečka
 15. dubna – Emma Watsonová, anglická herečka
 23. dubna – Þórarinn Ingi Valdimarsson, islandský fotbalový útočník
 29. dubna – Anthony Moris, belgicko-lucemburský fotbalista
 17. května – Ján Kuciak, slovenský novinář
 27. května – Chris Colfer, americký herec a spisovatel
 29. května – Christopher Alesund, švédský profesionální hráč
 14. června – Regina Todorenko, ukrajinská zpěvačka a herečka
 15. června – Puji Lestari, indonéská sportovní lezkyně
 16. června – John Newman, britský zpěvák
 8. července – Kevin Trapp, německý fotbalový brankář
 23. července – Mohamed Abdelaal, egyptský judista
 30. července – Ahmed Hamoudi, egyptský fotbalista
 3. srpna – Mickael Mawem, francouzský sportovní lezec
 4. srpna – David Lama, rakouský horolezec a sportovní lezec
 18. srpna – Charlotte Durif, francouzská sportovní lezkyně
 19. srpna – Danny Galbraith, skotský fotbalista
 20. srpna – Lacina Traoré, fotbalový útočník z Pobřeží slonoviny
 29. srpna – Patrick van Aanholt, nizozemský fotbalový obránce
 19. září – Kieran Trippier, anglický fotbalový obránce
 29. září – Davádordžín Tömörchüleg, mongolský zápasník
 1. října – Gautier Supper, francouzský sportovní lezec
 21. října
 Maxime Vachier-Lagrave, francouzský šachista
 Ricky Rubio, španělský basketbalista
 29. října – Amarna Miller, španělská herečka
 10. prosince – Šója Tomizawa, japonský motocyklový závodník († 5. září 2010)
 12. prosince
 Jernej Kruder, slovinský sportovní lezec
 Victor Moses, nigerijský fotbalista
 15. prosince – Juliane Wurm, německá sportovní lezkyně
 27. prosince – Juvhel Fred Tsoumou, kongžský fotbalový útočník
 31. prosince – Jakob Schubert, rakouský sportovní lezec
 ? – La-mu Žen-čching, čínská sportovní lezkyně
 Úmrtí
 Česko
 1. ledna
 Jan Svoboda, fotograf (* 27. července 1934)
 Antonín Kalina, nositel titulu Spravedlivý mezi národy (* 17. února 1902)
 5. ledna – Jaroslav Rössler, avantgardní fotograf (* 25. května 1902)
 14. ledna – Bohumil Konečný, malíř a ilustrátor (* 19. dubna 1918)
 15. ledna – František Douda, první československý světový rekordman v atletice (vrh koulí) (* 23. října 1908)
 18. ledna – Leopold Hofman, odbojář, komunistický politik, disident (* 15. listopadu 1913)
 20. ledna – Miloslav Ištvan, hudební skladatel (* 2. září 1928)
 30. ledna – Miloš Axman, sochař (* 20. listopadu 1926)
 31. ledna – Amedeo Molnár, teolog, vysokoškolský pedagog a historik (* 23. ledna 1923)
 14. února – Luděk Čajka, hokejista (* 3. listopadu 1964)
 17. února – Gustav Křivinka, hudební skladatel (* 24. dubna 1928)
 3. března – Jindřich Mahelka, malíř (* 15. července 1919)
 6. března – Václav Bára, fotbalový reprezentant (* 15. června 1908)
 8. března – Tomáš Holý, herec (* 17. března 1968)
 22. března – Adolf Klimek, politik, účastník odboje, emigrant (* 17. června 1895)
 27. března
 Václav Bubník, hokejový reprezentant (* 1. ledna 1926)
 František Kopečný, bohemista a slavista (* 4. října 1909)
 1. dubna – K. M. Walló, režisér, scenárista a spisovatel (* 27. června 1914)
 29. dubna – Jaromír Wolf, horolezec, expediční lékař, skaut (* 24. března 1919)
 30. dubna – Josef Velek, novinář a publicista (* 30. listopadu 1939)
 1. května
 Donát Šajner, spisovatel (* 24. ledna 1914)
 Jindřich Maudr, zápasník, stříbro na OH 1928 (* 10. ledna 1906)
 3. května – Věra Řepková, klavíristka (* 21. července 1910)
 5. května – Jaroslav Raimund Vávra, spisovatel a cestovatel (* 8. března 1902)
 6. května – Jana Petrů, zpěvačka (* 14. července 1938)
 13. května – František Hudeček, grafik, ilustrátor a malíř (* 7. dubna 1909)
 23. května – Antonín Kapek, komunistický politik a funkcionář (* 6. června 1922)
 29. května – Jaromír Brož, experimentální fyzik a pedagog (* 2. března 1908)
 31. května – Vladimír Salač, herec a zpěvák (* 17. července 1924)
 11. června – Oldřich Nejedlý, fotbalový reprezentant (* 26. prosince 1909)
 12. června – Jaroslav Čermák, architekt (* 12. května 1901)
 19. června
 Jaroslav Francl, hudební skladatel a pedagog (* 28. února 1906)
 Jindřich Chalupecký, výtvarný a literární teoretik a kritik, historik umění, překladatel (* 12. února 1910)
 18. července – Štefan Čambal, fotbalový reprezentant (* 17. prosince 1908)
 21. července – Vilém Přibyl, operní pěvec (* 10. dubna 1925)
 23. července – Stanislav Augusta, básník, regionální spisovatel (* 2. listopadu 1915)
 2. srpna – Alois Indra, komunistický politik, ministr vlád ČSSR (* 17. března 1921)
 3. srpna – Alžběta Frejková, herečka (* 3. října 1907)
 5. srpna – Ivan Blatný, básník (* 21. prosince 1919)
 15. srpna – Stanislav Titzl, hudební publicista a jazzový hudebník (* 9. února 1929)
 18. srpna – Josef Zvěřina, katolický teolog (* 3. května 1913)
 29. srpna
 Hana Wichterlová, sochařka (* 2. března 1903)
 Zdeněk Adla, spisovatel (* 1. června 1910)
 2. září
 Leopold Korbař, swingový klavírista a skladatel (* 7. června 1917)
 Richard Strejka, herec (* 13. prosince 1908)
 5. září – Ludmila Jankovcová, politička, ministryně, chartistka (* 8. srpna 1897)
 6. září – Bedřich Švestka, lékař a politik, rektor Univerzity Karlovy (* 16. ledna 1912)
 8. září – Antonín Závodný, skladatel lidové hudby (* 2. března 1922)
 23. září
 Milan Šimečka, filosof a literární kritik (* 7. dubna 1930)
 František Hanták, hobojista a hudební pedagog (* 19. června 1910)
 27. září – Jan Žalman, filmový kritik a teoretik (* 14. dubna 1911)
 30. září – Alexej Čepička, politik (* 18. srpna 1910)
 2. října – Peter Herman Adler, dirigent a skladatel narozený v Čechách (* 2. prosince 1899)
 5. října – Josef Trousílek, hokejový reprezentant (* 16. března 1918)
 8. října – Milan Bubák, malíř a grafik (* 20. července 1924)
 22. října – Kamil Lhoták, malíř (* 25. července 1912)
 27. října – Vladimír Klusák, klavírista a hudební skladatel (* 27. července 1916)
 2. listopadu – Josef Treuchel, malíř (* 6. října 1925)
 4. listopadu – Zdeněk Ornest, herec (* 10. ledna 1929)
 18. listopadu – Jiří Kabát, kněz a politický vězeň (* 28. října 1923)
 22. listopadu – Jiří Šašek, disident, signatář Charty 77 (* 3. září 1938)
 24. listopadu – Desider Galský, spisovatel a publicista (* 25. března 1921)
 28. listopadu – Božena Dobešová, sportovní gymnastka, stříbrná medaile LOH 1936 (* 2. října 1914)
 3. prosince – Cyril Chramosta, malíř, grafik a stavitel (* 6. března 1908)
 5. prosince – Josef Jedlička, prozaik a esejista (* 16. března 1927)
 6. prosince – Ivo Fischer, básník, spisovatel a překladatel (* 23. srpna 1924)
 27. prosince – Milan Pásek, režisér, herec a pedagog (* 29. května 1920)
 28. prosince – Sláva Štochl, fotograf (* 12. ledna 1913)
 ? – Evžen Peřina, spisovatel, pedagog a překladatel knih ze slovenštiny (* 20. října 1916)
 ? – Emanuel Tilsch, překladatel (* 6. ledna 1906)
 Svět
 4. ledna – Harold Eugene Edgerton, americký vynálezce stroboskopu (* 6. dubna 1903)
 5. ledna – Genrich Sidorenkov, sovětský reprezentační hokejový obránce (* 11. srpna 1931)
 6. ledna – Pavel Alexejevič Čerenkov, ruský fyzik, známý zdůvodněním vzniku Čerenkovova záření (* 28. července 1904)
 9. ledna – Michail Iovčuk, sovětský filozof a politik (* 19. listopadu 1908)
 15. ledna – Gordon Jackson, skotský herec (* 19. prosince 1923)
 19. ledna
 Osho, indický duchovní učitel (* 11. prosince 1931)
 Alexandr Pečerskij, ruský organizátor a vůdce úspěšného útěku židů ze Sobiboru (* 22. února 1909)
 20. ledna
 Barbara Stanwycková, americká herečka (* 16. července 1907)
 Naruhiko Higašikuni, první premiér Japonska po druhé světové válce (* 3. prosince 1887)
 21. ledna – Trude Fleischmannová, rakousko-americká fotografka (* 22. prosince 1895)
 22. ledna
 Mariano Rumor, premiér Itálie (* 16. června 1915)
 Roman Vishniac, Rusko‐americký biolog a fotograf (* 19. srpna 1897)
 23. ledna – Allen Collins, americký kytarista (* 19. července 1952)
 24. ledna – Dámaso Alonso, španělský básník (* 22. října 1898)
 25. ledna – Ava Gardner, americká herečka (* 24. prosince 1922)
 26. ledna
 Lewis Mumford, americký historik, sociolog a filozof (* 19. října 1895)
 Bob Gérard, britský automobilový závodník (* 19. ledna 1914)
 2. února
 Paul Ariste, estonský lingvista a folklorista (* 3. února 1905)
 Paul Arzens, francouzský návrhář (* 28. srpna 1903)
 6. února – Viliam Šalgovič, slovenský politik, jeden z hlavních představitelů konzervativního proudu v KSČ (* 12. prosince 1919)
 7. února – Alan J. Perlis, americký informatik (* 1. dubna 1922)
 8. února
 Katalin Karády, maďarská herečka a zpěvačka (* 8. prosince 1910)
 Georges de Mestral, vynálezce suchého zipu (* 19. června 1907)
 12. února – Darina Lehotská, slovenská archivářka a historička (* 28. ledna 1922)
 16. února – Keith Haring, americký umělec a společenský aktivista (* 4. května 1958)
 24. února – Sandro Pertini, italský prezident (* 25. září 1896)
 28. února – Russell Jacquet, americký trumpetista (* 4. prosince 1917)
 7. března – Luis Carlos Prestes, generální tajemník Brazilské komunistické strany (* 3. ledna 1898)
 12. března – Philippe Soupault, francouzský básník, spisovatel a dramatik (* 2. srpna 1897)
 13. března – Bruno Bettelheim, americký psycholog (* 25. srpna 1903)
 15. března – José Antonio Bottiroli, argentinský hudební skladatel a básník (* 1. ledna 1920)
 17. března – Ric Grech, britský rockový hudebník (* 1. listopadu 1946)
 20. března – Lev Jašin, sovětský fotbalový brankář (* 22. října 1929)
 1. dubna – Russell Vis, americký zápasník, zlato na OH 1924 (* 22. června 1900)
 3. dubna – Sarah Vaughan, americká jazzová zpěvačka (* 27. března 1924)
 7. dubna
 Anatolij Garanin, sovětský novinářský fotograf (* 10. června 1912)
 Ronald Evans, americký vojenský letec a astronaut z Apolla 17 (* 10. listopadu 1933)
 15. dubna – Greta Garbo, švédská filmová herečka (* 18. září 1905)
 23. dubna – Paulette Goddard, americká herečka (* 3. června 1910)
 25. dubna – Dexter Gordon, americký jazzový tenorsaxofonista (* 27. února 1923)
 29. dubna – Max Bense, německý filozof a teoretik umění a vědy (* 7. února 1910)
 8. května – Luigi Nono, italský hudební skladatel (* 29. ledna 1924)
 10. května – Jehuda Roth, izraelský archeolog (* 23. července 1908)
 11. května – Venědikt Vasiljevič Jerofejev, sovětský spisovatel (* 24. října 1938)
 16. května
 Jim Henson, americký loutkoherec (* 24. září 1936)
 Sammy Davis mladší, americký zpěvák, herec a tanečník (* 8. prosince 1925)
 18. května
 Eje Thelin, švédský jazzový pozounista a skladatel (* 9. června 1938)
 Joseph-Marie Trịnh Văn Căn, vietnamský kardinál (* 19. března 1921)
 2. června
 Walter Davis, Jr., americký jazzový klavírista (* 2. září 1932)
 Rex Harrison, britský herec (* 5. března 1908)
 3. června
 Richard Sohl, americký rockový hudebník (* 26. května 1953)
 Robert Noyce, americký fyzik (* 12. prosince 1927)
 4. června – Stiv Bators, americký punk rockový zpěvák (* 22. října 1949)
 9. června – Angus McBean, velšský fotograf (* 8. června 1904)
 11. června – Vaso Čubrilović, srbský historik s minulostí atentátníka (* 14. ledna 1897)
 20. června – Sergej Paradžanov, arménský filmový režisér a scenárista (* 9. ledna 1924)
 22. června – Ilja Frank, sovětský fyzik, Nobelova cena za fyziku 1958 (* 23. října 1908)
 26. června – Joseph Carl Robnett Licklider, americký informační vědec (* 11. března 1915)
 6. července – Měrćin Nowak-Njechorński, lužickosrbský malíř a spisovatel (* 13. června 1900)
 10. července – Sergej Ignaťjevič Ruděnko, generál sovětského letectva (* 20. října 1904)
 17. července
 Valentin Pikul, sovětský spisovatel (* 13. července 1928)
 Marin Franičević, chorvatský básník (* 18. ledna 1911)
 18. července – Jun Po-son, korejský prezident (* 26. srpna 1897)
 22. července – Eduard Strelcov, ruský fotbalový útočník (* 21. července 1937)
 23. července – Bert Sommer, americký folkový zpěvák, kytarista a příležitostný herec (* 7. února 1949)
 26. července – Brent Mydland, americký rockový klávesista (* 21. října 1952)
 29. července – Bruno Kreisky, rakouský kancléř (* 22. ledna 1911)
 1. srpna – Norbert Elias, německý filozof (* 22. června 1897)
 2. srpna – Irving Rusinow, americký fotograf (* 1915)
 6. srpna
 Gordon Bunshaft, americký architekt (* 9. května 1909)
 Jacques Soustelle, francouzský antropolog a politik (* 3. února 1912)
 9. srpna – Władysław Orlicz, polský matematik (* 24. května 1903)
 18. srpna – Burrhus Frederic Skinner, americký psycholog (* 20. března 1904)
 19. srpna – An Rutgers van der Loeff-Basenauová, nizozemská spisovatelka (* 15. března 1910)
 21. srpna – Slavomír Stračár, slovenský politik, ministr československých vlád (* 7. února 1935)
 24. srpna – Sergej Dovlatov, ruský spisovatel a novinář (* 3. září 1941)
 25. srpna – David Hampshire, britský automobilový závodník (* 29. prosince 1917)
 27. srpna – Stevie Ray Vaughan, americký bluesový kytarista (* 3. října 1954)
 29. srpna – Luigi Beccali, italský olympijský vítěz v běhu na 1500 metrů z roku 1932 (* 19. listopadu 1907)
 1. září – Edwin O. Reischauer, americký japanolog a diplomat (* 15. října 1910)
 2. září – John Bowlby, anglický psychoanalytik (* 26. února 1907)
 3. září – Mieczysław Fogg, polský zpěvák (* 30. května 1901)
 6. září – Tom Fogerty, americký kytarista (* 9. listopadu 1941)
 7. září – Alan John Percivale Taylor, anglický historik a novinář (* 25. března 1906)
 8. září – Sven Rosendahl, švédský spisovatel (* 7. dubna 1913)
 9. září
 Alexandr Vladimirovič Meň, ruský pravoslavný kněz, teolog, biblista, filosof a spisovatel (* 20. ledna 1935)
 Nicola Abbagnano, italský filosof (* 15. července 1901)
 12. září – Bohuslav Partyk, slovenský ekonom (* 7. července 1911)
 26. září – Alberto Moravia, italský spisovatel (* 28. listopadu 1907)
 30. září
 Michel Leiris, francouzský spisovatel a etnograf (* 20. dubna 1901)
 Patrick White, australský spisovatel, Nobelova cena za literaturu 1973 (* 28, května 1912)
 7. října – Rášid bin Sa'íd Ál Maktúm, premiér Spojených arabských emirátů (* ? 1912)
 8. října – Robert F. Murphy, americký antropolog (* 3. června 1924)
 12. října – Peter Wessel Zapffe, norský spisovatel, filozof a horolezec (* 18. prosince 1899)
 13. října – Lê Ðức Thọ, vietnamský revolucionář, Nobelova cena za mír 1973 (* 14. října 1911)
 14. října – Leonard Bernstein, americký dirigent a skladatel (* 25. srpna 1918)
 15. října – Delphine Seyrig, francouzská divadelní a filmová herečka (* 10. dubna 1932)
 16. října – Art Blakey, americký jazzový bubeník (* 11. října 1919)
 18. října – Pjotr Nikolajevič Fedosejev, ruský marxisticko-lenininský filosof (* 22. srpna 1908)
 19. října
 Hanka Krawcec, lužickosrbská výtvarnice (* 13. března 1901)
 Chajim Gvati, izraelský politik (* 29. ledna 1901)
 22. října – Aljo Beran, malíř (* 15. dubna 1907)
 23. října – Louis Althusser, francouzský marxistický fílosof (* 18. října 1918)
 25. října – Bohumil Vančo, slovenský psycholog, umělec, vynálezce (* 14. října 1907)
 27. října
 Ugo Tognazzi, italský herec, režisér a scenárista (* 23. března 1922)
 Žofie z Hohenbergu, dcera Františka Ferdinanda d'Este (* 24. července 1901)
 4. listopadu – David Stirling, zakladatel Special Air Service (* 15. listopadu 1915)
 7. listopadu – Lawrence Durrell, anglický spisovatel (* 27. února 1912)
 8. listopadu – Wolfgang Schmieder, německý muzikolog (* 29. května 1901)
 11. listopadu
 Zdenko Kalin, slovinský sochař (* 11. dubna 1911)
 Janis Ritsos, řecký básník a dramatik (* 1. května 1909)
 15. listopadu – Gid'on Hausner, izraelský generální prokurátor (* 26. září 1915)
 17. listopadu – Robert Hofstadter, americký fyzik, Nobelova cena za fyziku 1961 (* 5. února 1915)
 23. listopadu
 Roald Dahl, britský spisovatel (* 13. září 1916)
 Juraj Daniel-Szabó, slovenský fyzik (* 4. července 1919)
 24. listopadu – Marion Post Wolcottová, americká fotografka (* 7. června 1910)
 28. listopadu – Władysław Rubin, polský kardinál (* 20. září 1917)
 30. listopadu – Vladimir Dedijer, srbský partyzán a komunistický politik (* 4. února 1914)
 listopad – Eugen Rosenberg, slovenský architekt (* 24. února 1907)
 2. prosince – Aaron Copland, americký skladatel, libretista, klavírista a dirigent (* 14. listopadu 1900)
 4. prosince – Naoto Tadžima, japonský olympijský vítěz v trojskoku 1936 (* 15. srpna 1912)
 6. prosince – Tunku Abdul Rahman, první malajský premiér (* 8. února 1903)
 7. prosince
 Horst Bienek, německý spisovatel (* 7. května 1930)
 Reinaldo Arenas, kubánský básník, prozaik a dramatik (* 16. července 1943)
 8. prosince – Tadeusz Kantor, polský výtvarník, divadelní režisér (* 6. dubna 1915)
 13. prosince – Alice Marbleová, americká tenistka (* 28. září 1913)
 14. prosince – Friedrich Dürrenmatt, švýcarský dramatik (* 5. ledna 1921)
 16. prosince
 Jan Tacina, polský hudebník a folklorista (* 25. října 1909)
 Anna Martvoňová, slovenská operní pěvkyně (* 3. října 1922)
 17. prosince – Ludwig Lachmann, německý ekonom (* 1. února 1906)
 19. prosince – Michael Oakeshott, anglický filozof a politolog (* 11. prosince 1901)
 21. prosince – Medard Boss, švýcarský psychiatr (* 4. října 1903)
 31. prosince – Vasilij Lazarev, sovětský lékař a kosmonaut (* 23. února 1928)
 ? – Sa'adja Kobaši, vůdce jemenské židovské komunity v Izraeli (* 1904)
 Hlavy států
 Evropa
 Albánie – Ramiz Alia
 Belgie – Baudouin I.
 Bělorusko – Stanislav Šuškijevič
 Bulharsko – Petar Mladenov
 Československo – Václav Havel
 Dánsko – Markéta II.
 Estonsko – Arnold Rüütel
 Finsko – Mauno Koivisto
 Francie – François Mitterrand
 Chorvatsko – Franjo Tuđman
 Irsko – Patrick J. Hillery
 Island – Vigdís Finnbogadottír
 Itálie – Franesco Cossiga
 Jugoslávie – Janez Drnovšek
 Lichtenštejnsko – Jan Adam II.
 Litva – Vitautas Landsbergis
 Lotyšsko – Anatolijs Gorbunovs
 Lucembursko – Jean I.
 Maďarsko – Mátyás Szűrös/Árpád Göncz
 Malta – Vincent Tabone
 Moldavsko – Mircea lon Snegur
 Monako – Rainier III.
 Německo – Richard von Weizsäcker
 Nizozemsko – Beatrix
 Norsko – Olaf V.
 Polsko – Wojciech Jaruzelski/Lech Wałęsa
 Portugalsko – Mario A. Lópes Soares
 Rakousko – Kurt Waldheim
 Rumunsko – Ion Iliescu
 Rusko – Boris Jelcin
 Řecko – Christos Sartzetakis
 Slovinsko – Milan Kučan
 Španělsko – Juan Carlos I.
 Švédsko – Carl XVI. Gustaf
 Švýcarsko – Arnold Koller
 Vatikán – Jan Pavel II.
 Velká Británie – Alžběta II.
 Amerika
 Argentina – Carlos Menem
 Brazílie – José Sarney de Araújo Costa
 Chile – Augusto Pinochet Ugarte
 Kanada – Martin B. Mulroney
 Kolumbie – Virgilio Barco Vargas
 Kuba – Fidel Castro Ruz
 Mexiko – Carlos Salinas de Gortari
 Peru – Alán García Pérez
 Spojené státy americké – George H. W. Bush
 Venezuela – Carlos Andrés Péres
 Afrika
 Alžírsko – Bendžedid Šadlí
 Egypt – Muhammad Husní Mubárak
 Guinea – Lansana Conté
 Jihoafrická republika – Frederik Willem de Klerk
 Demokratická republika Kongo – Mobutu Sese Seko
 Maroko – Hasan II.
 Mosambik – Joaquim Alberto Chissano
 Nigérie – Ibrahim B. Babangida
 Tunisko – Zin al-Ábidín Ben Alí
 Asie
 Arménie – Levon Ter-Petrosjan
 Čína – Ťiang Ce-min
 Gruzie – Zviad Gamsachurdia
 Indie – Rámasvámí Vénkataráman
 Indonésie – Suharto
 Irák – Saddám Husajn
 Írán – Ali Akbar Hašimí Rafsandžaní
 Izrael – Chajim Herzog
 Japonsko – Akihito
 Jižní Korea – Ro Tche-u
 Kypr – Jeorjos Vasiliu
 Pákistán – Gulam Ishák Chán
 Saúdská Arábie – Fahd ibn Abdul Azíz al-Saúd
 Turecko – Turgun Özal
 Turkmenistán – Saparmurad Nijazov
 Uzbekistán – Islam Karimov
 Austrálie
 Austrálie – Robert Hawke
 Nový Zéland – Geoffrey Palmer
 Reference
 Externí odkazy
 Pořad stanice Český rozhlas 6 Rok po roce – rok 1990, 2. část
 20. století


text:
Il vegetarianismo cristiano è la pratica di attenersi a uno stile di vita vegetariano o vegano, basata su convinzioni derivanti dalla fede cristiana. Questa scelta alimentare è prescritta dalle regole di alcuni ordini monastici, come i minimi e i trappisti. Negli ultimi secoli, in parallelo allo sviluppo dell’etica animale e dei movimenti animalisti, il vegetariansmo cristiano si è intrecciato alla riflessione teologica sugli animali e sui doveri umani nei loro confronti.
 Storia
 I primi secoli
 San Girolamo può essere considerato il padre del vegetarismo cristiano: nel Trattato contro Gioviniano, egli getta le basi teologiche della dieta vegetariana. Egli utilizza tre argomenti. Il primo è che la dieta vegetariana rappresenta la prescrizione originaria data da Dio ai progenitori (Gen 1,29), mentre la dieta carnea viene introdotta dopo il diluvio (Gen 9,3), cosa che Girolamo interpreta come una concessione fatta da Dio alla durezza del cuore umano. Il secondo argomento è l’equiparazione della vita spirituale del cristiano al lavoro intellettuale del filosofo greco che, a differenza del lavoro manuale, non richiede l’alimentazione carnivora. Infine, Girolamo contesta l’affermazione, risalente ad Aristotele, che lo scopo naturale degli animali sia l’alimentazione umana; constatando infatti la pluralità delle concezioni culturali dei vari popoli rispetto agli animali, Girolamo ne conclude che il disegno del creatore per gli animali non è esclusivamente finalizzato agli scopi umani.
 Tra i padri della Chiesa, l’astinenza dalla carne è soprattutto legata a motivazioni ascetiche, principalmente l’anelito a riprodurre lo stato di vita dei progenitori nell’Eden, caratterizzato dalla perfetta armonia con Dio e con il creato. Si riteneva, inoltre, che la dieta vegetariana favorisse la contemplazione ed educasse i monaci al controllo delle passioni, mentre si pensava che il consumo di carne potesse indurre il desiderio sessuale. È questa la posizione sostenuta da Clemente Alessandrino, Origene, Atanasio, Basilio d'Ancira, Girolamo.
 Tuttavia il vegetarianismo non divenne una pratica diffusa nel mondo monastico, anche per l’opinione contraria espressa da alcuni sinodi, come il sinodo di Ancira nel 314, di Granra nel 324, di Toledo nel 447, di Braga nel 567 e di Aquisgrana nell’816. Occorre dire anche che l’intenzione di questi sinodi era soprattutto quella di ostacolare alcune tendenze rigoriste come il marcionismo e il montanismo, che facevano leva su concezioni dualiste e finivano per riproporre i criteri veterotestamentari di impurità.
 Il Settecento e l'Ottocento
 Tra il XVIII e il XIX secolo, nel Regno Unito, alcuni autori anglicani iniziano a sviluppare una riflessione propriamente teologica ed etica sul rapporto con gli animali. Nel 1776 viene pubblicata A Dissertation on the Duty of Mercy and Sin of Cruelty to Brute Animals di Huphrey Primatt. Ricavando dalla Bibbia una definizione di giustizia come legge universale, di origine divina ed estesa a tutti i viventi, egli sviluppava un’analogia tra il razzismo e il maltrattamento degli animali. Così come le differenze tra gli esseri umani – sosteneva – non giustificano la sopraffazione di un popolo sull’altro, così le differenze tra umani e non umani non legittimano la violenza esercitata sugli animali.
 Nel 1838 William Hamilton Drummond dà alle stampe The Rights of Animals: And Man's Obligation to Treat Them with Humanity, trattato teologico a difesa dei diritti degli animali. L’argomentazione di Drummond ruota intorno al dovere di agire con misericordia, esteso a tutte le creature. L’autore passa in rassegna vari passi dell’Antico Testamento, che prescrivono azioni di cura e rispetto per gli animali domestici, come estensione ad essi del riposo sabbatico (Esodo 20,8-11). Per quanto riguarda il Nuovo Testamento, Drummond afferma che il rispetto della vita animale sia una diretta conseguenza dell’insegnamento di Gesù sulla misericordia.
 Il Novecento
 Un’ampia riflessione teologica sui diritti animali è stata svolta dal presbitero anglicano Andrew Linzey, il quale argomenta sulla base dei diritti di Dio (“theos rights”) sulla sua creazione. Poiché le creature appartengono a Dio, l’essere umano non ha il diritto di abusarne. Al contrario, poiché al presente gli animali sono in una condizione di fragilità rispetto al potere dell’uomo, quest’ultimo ha la responsabilità di tutelarli. Linzey propone pertanto di fondare teologicamente i diritti animali, sostituendo la tradizionale visiona antropocentrica con una visione teocentrica. Linzey sostiene pertanto la necessità, per i cristiani, di abbracciare una dieta vegetariana.
 In Italia, il vegetarianismo cristiano è stato sostenuto dal biblista e studioso di ebraismo Paolo De Benedetti.
 Organizzazioni cristiane vegetariane
 La Christian Vegetarian Association (CVA) è un’organizzazione internazionale ed ecumenica fondata nel 1999 per promuovere la cura del creato attraverso la dieta vegetariana.
 Altre associazioni vegetariane cristiane attive nel mondo anglosassone sono Sarx, CreatureKind, Catholic Concern for Animals, Christian Vegetarians and Vegans UK, Fraternité pour le respect animal, Notre Dame de toute pitié.
 In Italia sono attivi il Centro Studi Cristiani Vegetariani e l’Associazione Cattolici Vegetariani. Entrambi promuovono convegni e pubblicazioni teologiche sul tema dei diritti animali.
 Note
 Voci correlate
 Vegetarianismo
 Vegetarianismo ebraico
 Collegamenti esterni
 Christian Vegetarian Association
 All-Creatures - Un progetto della Christian Vegetarian Association
 Christian Vegetarians & Vegans UK
 Christian Vegetarianism - An Archive (Archivio delle pubblicazioni britanniche del 1800)
 Sarx - Christian Animal Welfare
 Society of Ethical and Religious Vegetarians (Organizzazione interreligiosa per la promozione della dieta vegetariana)
 [https://www.centrostudicristianivegetariani.it/ Centro Studi Cristiani Vegetariani]
 https://fra-respect-animal.org/
 https://www.becreaturekind.org/
 Vegetarianismo
 Cristianesimo


text:
O rio Eume é um curso de água da Galiza, com cerca de 80 km de comprimento. Nasce na serra do Xistral na paroquia de A Balsa, concelho de Muras, província de Lugo e desemboca na ria de Ares, no golfo Ártabro, concelho de Pontedeume, província da Corunha.
 Percorre os concelhos de Abadín, Muras, Vilalba, Xermade, As Pontes, A Capela, Monfero, Cabanas e Pontedeume.
 No seu percorrido encontram-se duas usinas: a da Ribeira, no concelho de As Pontes de García Rodríguez, e a do Eume, entre os concelhos de As Pontes de García Rodríguez e de A Capela.
 No ano 2008 começou-se a desviar uma percentagem do seu caudal, para encher a nova lagoa que se criará na actual mina de lignito das Pontes. O lago terá uma extensão superior à da cidade da Corunha.
 Afluentes: Rio Parrote (afluentes do Parrote são o rio Porto e o rio Pazos) e rio Chamoselo.
 Em 30 de junho de 1997, criou-se o Parque Natural das Fragas do Eume (Real Decreto 211/96 de 2 de Maio) com uma área de 9.126 ha. Abarca terras dos concelhos de Cabanas, A Capela, Monfero e Pontedeume.
 Ver também
 Fragas do Eume
 Eume


text:
Rywalizacja indywidualna we florecie kobiet na Letnich Igrzyskach Olimpijskich 1928 została rozegrana w dniach 31 lipca - 2 sierpnia.
 Wystartowało 27 zawodniczek z 11 krajów.
 Wyniki
 W pierwszej rundzie rywalizowano w czterech grupach. Z każdej z grup cztery najlepsze zawodniczki awansowały do półfinału. W półfinale rywalizowano w dwóch grupach, z których 4 najlepsze zawodniczki z każdej grupy awansowały do finału.
 Runda 1
 Grupa A
 Grupa B
 Grupa C
 Grupa D
 Półfinały
 Grupa A
 Grupa B
 Finał
 Bibliografia
 Szermierka na Letnich Igrzyskach Olimpijskich 1928


text:
Murat V. ( 21. rujna 1840. – 29. kolovoza 1904.), osmanski sultan.
 Murat V. postaje sultan 30. svibnja 1876. godine poslije pobune koja svrgava njegovog strica Abdul Aziza.
 Pod pritiskom upravljanja državom ovaj sultan jednostavno nije izdržao i psihički se slomio. Smijenjen je zbog mentalne nesposobnosti samo 3 mjeseca kasnije.
 Naslijedio ga je brat Abdul Hamid II. 31. kolovoza 1876. godine. Ostatak života, sa zdravljem koje mu se sada kad je bio bez odgovornosti poboljšalo, on provodi mirno i umire prirodnom smrću.
 Sultani Osmanskog Carstva


text:
Myanmar (, ) eli Myanmarin liiton tasavalta eli Burma on valtio Kaakkois-Aasiassa. Se on pinta-alaltaan Kaakkois-Aasian toiseksi suurin maa Indonesian jälkeen. Sen pääkaupunki on nykyisin Naypyidaw ja suurin kaupunki Yangon. Myanmarin rajanaapureita ovat Bangladesh lännessä, Intia luoteessa, Kiina koillisessa, Laos idässä ja Thaimaa kaakossa. Lounaassa maa rajoittuu Bengalinlahteen ja etelässä Andamaanienmereen. Eräät valtiot, kuten Yhdysvallat, Kanada ja Yhdistynyt kuningaskunta, käyttävät valtiosta edelleen nimeä Burma vastalauseena sotilashallinnon määräämälle nimenmuutokselle. Myös osa kansainvälisestä mediasta käyttää Burma-nimeä.
 Myanmar vie ulkomaille muun muassa jalokiviä ja kaasua. Suurin osa kansasta elää maataloudella. Hallinto on korruptoitunut. Maa tunnetaan suurena oopiumin tuottajana. Myanmarissa on ollut pitkään sotilasdiktatuuri, joka lakkautti itsensä 2010-luvulla mutta kaappasi vallan uudestaan vuonna 2021. Maassa on ollut monia sisäisiä sotia eri kansojen välillä. Myanmar on köyhä maa, jossa on suuret tuloerot. Nuori demokratia on horjuva ja armeijalla on yhä valta-asema maan politiikassa. Niinpä ihmisoikeuksien kunnioitus on ollut maassa vähäistä. Uskonnoilla on sekä rauhaa luova että sitä horjuttava rooli. Väkivaltaa on erityisesti buddhalaisen enemmistön ja muslimivähemmistön välillä.
 Valtion nimi
 Maan nimestä käytetään yleisesti kahta erilaista muotoa: Myanmar ja Burma. Aikaisemmin on käytetty muotoa Birma.
 Vuosina 1948–1989 käytetty nimi "Burma" () on lähtöisin maan puhekielisestä nimestä, joka lausutaan [bəmà]. Sen sijaan nimi "Myanmar" perustuu formaalimpaan nimeen [mjəma], joka on mukautettu englannin kielen mukaiseen kirjoitusasuun. Nimi 'Myanmar' on hyväksytty maan latinalaisilla kirjaimilla kirjoitetuksi nimeksi YK:n paikannimiasiantuntijaelimessä. Nimi voidaan lausua suomeksi kirjoitusasun mukaan [mjanmar], [mianmar] tai [myanmar].
 Sotilashallinto antoi ohjeet valtion nimen kirjoittamisesta vuonna 1989. Maan nimi muutettiin samana vuonna ”Myanmarin liitoksi”. Nimestä säädetty laki määritti myös englanninkieliset kirjoitusasut eräille paikkakunnille, kuten pääkaupungille, jonka nimeksi määrättiin Rangoonin sijaan Yangon.
 Myanmarin oppositio käytti valtiosta ulkomailla edelleen nimeä 'Burma'. Eräiden maiden, kuten Yhdysvaltain ja Yhdistyneen kuningaskunnan, hallitukset eivät suostuneet tunnustamaan sotilashallitusta ja käyttivät poliittisista syistä edelleen nimeä 'Burma'. Tiedotusvälineistä BBC on ilmoittanut käyttävänsä nimeä Burma.
 Osa englanninkielisestä mediasta, kuten BBC ja CCN on ottanut nimen Myanmar käyttöön viimeistään 2013 maan demokraattisten uudistusten myötä.
 Suomessa Suomen Tietotoimisto ja sen vaikutuksesta useimmat lehdetkin käyttävät nimeä Burma. Helsingin Sanomat, MTV3 ja Yleisradio käyttävät virallisesti nimeä Myanmar, mutta lisäävät usein nimen yhteyteen kommentin "eli entinen Burma". Birma-nimi on säilynyt käytössä pyhän birman kissarodun nimessä.
 Historia
 Burman alueella tiedetään olleen asutusta noin 11 000 vuotta sitten. Ensimmäinen tunnettu alueelle saapunut kansa oli monit, jotka alkoivat asuttaa sitä noin 3000 eaa. Heidän ensimmäinen kuningaskuntansa Suwarnabhumi keskittyi Thatonin satamakaupungin ympärille noin 300 eaa. 100- tai 200-luvulla eaa. kulttuuri alkoi saada vaikutteita buddhalaisuudesta. Pyut saapuivat ensimmäisellä vuosisadalla jaa. ja perustivat useita itsenäisiä kaupunkikuningaskuntia. Burmalaiset alkoivat siirtyä alueelle Tiibetistä, ja he rakensivat voimakkaan kuningaskunnan keskuksenaan vuonna 849 perustettu Baganin kaupunki, joka sijaitsi lähellä Mandalayta.
 Ensimmäisen kerran valtio yhdistyi vuonna 1044 Paganin kuningaskunnan johdolla. Kuningas Anawrahta (1044–1077) johdolla burmalaiset valloittivat vuonna 1057 Thatonin ja koko maa yhdistyi. Tuona aikana maahan vakiintui Theravada-buddhalaisuus ja burmalainen kirjoitus mon-kansalta. Bagan-dynastian valta päättyi mongolien valloitukseen ja pääkaupungin hävitykseen vuonna 1287. Shan-hallitsijat täyttivät valtatyhjiön vähäksi aikaa.
 Maan yhdistyi uudelleen 1400-luvulla Taungoo-dynastian aikana suureksi monikansalliseksi valtakunnaksi. Dynastia kesti 1486–1752, mutta hajosi keskinäisiin valtataisteluihin.
 1500-luvulla Burmassa alkoivat käydä kauppaa eurooppalaiset kauppalaivat. Taungoo-dynastia yhdisti maan portugalilaisten avulla 1531.
 Vuonna 1613 kuningaskunta torjui portugalilaisten valloitusyritykset.
 Viimeinen Konbaung-dynastia alkoi vuonna 1752 kuningas Alaungpayan noustessa valtaistuimelle. Konbaung-hallitsijat keskittyivät myös sotiin ja valloituksiin. Sotia käytiin moneja, arakanilaisia ja siamilaisia vastaan. Burmalaiset ryöstivät Siamin pääkaupungin Ayutthayan vuonna 1767.
 Valtakunta laajeni valtaansa muun muassa Assamiin, brittiläisten hallitsemaan Intiaan. Tämä johti kolmeen tuhoisaan sotaan brittien kanssa neljän kiinalaissodan lisäksi.
 Brittien Burman sodat ja siirtomaa-aika
 Ensimmäinen anglo–burmalainen sota käytiin 1824–1826. Sota päättyi brittien voittoon ja Burman Intiasta valloitettujen alueiden menetykseen. Britit julistivat toisen Burman sodan 1852, jolloin he valloittivat Pegun provinssin ja Rangoonin. Vallankumouksen myötä Myanmarissa valta vaihtui Mindon Minille, joka koetti vahvistaa maan taloutta ja siirsi pääkaupungin Mandalayhin. Brittiläiset syyttivät Mindonin poikaa ja seuraajaa Thibaw Miniä tyranniudesta ja liittoutumisesta ranskalaisten kanssa, ja julistivat kolmannen Burman sodan 1885, jonka myötä he valloittivat loputkin maasta. Burman kuningaskunnasta tuli Brittiläisen imperiumin siirtomaa vuonna 1886.
 Brittien alaisuudessa maa kävi läpi valtavan muutoksen. Burmaan luotiin vahva keskushallinto ja talous muuttui omavaraisviljelystä palvelemaan laajamittaista vientiä. Maa irrotettiin Intiasta vuonna 1937 omaksi kruununsiirtomaakseen. Vuoteen 1939 mennessä Burmasta tuli maailman suurin riisinviejä.
 Toisen maailmansodan aikana japanilaiset miehittivät Burman 1942. Burmalaiset nationalistit kenraali Aung Sanin johdolla liittoutuivat japanilaisten kanssa ajaakseen britit maasta (Burman taistelu). Burman itsenäisyysarmeija vaihtoi kuitenkin puolia 1945, muuttui Antifasistiseksi kansanvapausarmeijaksi ja liittyi britteihin ja yhdysvaltalaisiin karkottaakseen japanilaiset. Sodan jälkeen burmalaiset vaativat täydellistä itsenäisyyttä, mihin brittihallitus suostui. Maahan laadittiin perustuslaki ja se sai itsenäisyyden 1948.
 Maa itsenäistyi 1948 nimellä Burman liitto, mutta kansallismieliset kilpailijat murhasivat kansallissankariksi nousseen Aung Sanin kuten suuren osan hänen hallitustaankin jo ennen itsenäistymistä. Japanilaisten aikana hallinnut Ba Maw pyysi entistä ulkoministeriä U Nuta maan johtoon.
 Itsenäinen Burma
 Vuosina 1948–1962 maa oli sisäisten valtataistelujen halvaannuttama poliittisten ja etnisten ryhmien konfliktien vuoksi. Vuonna 1958 pääministeri U Nu kutsui sotilaat hallitsemaan tilapäisesti tilanteen rauhoittamiseksi. Sotilaat luopuivat vallasta 18 kuukauden kuluttua. Kuitenkin vuonna 1962 kenraali Ne Win johti sotilasvallankaappausta, jolla valtaan nousi ulkomaalaisvihamielinen sotilasjuntta, joka julisti maan sosialistiseksi. Maan nimeksi muutettiin Burman liiton sosialistinen tasavalta vuonna 1974, jolloin uusi perustuslaki siirsi vallan armeijalta Ne Winin johtamalle kansankokoukselle.
 Protesteja 1988–
 1980-luvun kuluessa entisen vauraan maan talous romahti. Maan pitkäaikaisen hallitsijan Ne Winin ero heinäkuussa 1988 sai sadattuhannet demokratiaa ja sotilashallituksen välitöntä eroa vaativat ihmiset mielenosoituksiin. Mielenosoitukset alkoivat yliopistoista. Ns. 8-8-88-kansannousu alkoi 8. elokuuta 1988. Hallitus tukahdutti mielenosoitukset väkivaltaisesti ja armeija surmasi tuolloin yli 1000 mielenosoittajaa. Joukkomurhan jälkeen kenraali Aung Sanin tytär Aung San Suu Kyi nousi mielenosoittajien ja opposition johtoon.
 Armeijan kenraali Saw Maung syrjäytti siihen asti hallinneen sosialistipuolueen BSPP:n ja muodosti juntan, joka kutsui itseään "Valtion lain ja järjestyksen palauttamisneuvostoksi" (State Law and Order Restoration Council, SLORC), joka tukahdutti mielenosoitukset. Näissä toimissa sai surmansa arviolta 3 000 ja 10 000 opiskelijaa joutui pakenemaan maaseudulle.
 Vuonna 1989 sotilashallinto muutti maan nimen Burmasta Myanmariksi ja pääkaupunki Rangoonista tuli Yangon. Kansainvälinen yhteisö on laajalti tuominnut Myanmarin sotilashallinnon ja sen ihmisoikeusloukkaukset, kuten opiskelijamielenosoitusten verinen hajottaminen ja etnisten vähemmistöjen shanien ja karenien pakkomuutot.
 Juntta hallitsi sotatilalain avulla toukokuuhun 1990 asti, jolloin parlamenttivaalit järjestettiin. Suu Kyin johtama Kansallinen demokratialiike (NLD) sai voiton ja 485:stä paikasta 392, vaikka hän oli kotiarestissa. Sotilasjuntta kieltäytyi hyväksymästä tulosta ja hajotti puolueet ja vangitsi aktivisteja. Aung San Suu Kyi sai 1991 Nobelin rauhanpalkinnon omistautumisestaan rauhanomaiselle muutokselle. Hänet vapautettiin kotiarestista vasta 1995.
 Vuonna 1992 jo Ne Winin aikana BSPP:n keskuskomitean jäsenenä ja varapuolustusministerinä toiminut Than Shwe korvasi Saw Maungin juntan johdossa ja pääministerinä.
 Vuonna 2000 hallitus aloitti neuvottelut Aung San Suu Kyin johtaman opposition kanssa, mikä johti poliittisten vankien vapautukseen. Suu sai lähteä kotoaan toukokuussa 2002, jonka jälkeen hän matkusti ympäri maata, kunnes hänet määrättiin uudelleen arestiin vuoden kuluttua.
 Mielenosoituksia ja sotilasjuntan loppu
 Suurimmat mielenilmaukset sitten vuoden 1988 alkoivat elokuussa 2007. Niihin osallistui yli satatuhatta henkeä.
 Uusi perustuslaki hyväksyttiin toukokuussa 2008. Äänestystä jouduttiin lykkäämään parilla viikolla, koska trooppinen sykloni Nargis iski Myanmarin eteläosiin.
 Marraskuun 2010 parlamenttivaaleissa sotilasjuntan tukema USDP-puolue sai jopa 80 % parlamenttipaikoista. Parlamentti valitsi USDP-puolueen johtajan Thein Seinin presidentiksi, ja hän vannoi virkavalansa 30. maaliskuuta 2011. Samalla maata hallinnut sotilasjuntta lakkautettiin.
 Aung San Suu Kyi vallassa
 Vuonna 2015 järjestettiin Myanmarin ensimmäiset vapaat vaalit 25:een vuoteen. Aung San Suu Kyin puolue voitti paikoista 77,1%.
 Vaalien jälkeen Aung San Suu Kyin johtama NLD-puolue muodosti hallituksen. Vuodesta 2016 lähtien presidentin asema on ollut lähinnä seremoniallinen. Maaliskuusta 2018 lähtien Myanmarin presidentti on ollut U Win Myint, jota edelsi terveyssyistä eronnut U Htin Kyaw. Myanmarin todellinen johtaja on kuitenkin Aung San Suu Kyi, joka on virallisesti hallituksen neuvonantaja. Perustuslain mukaan Aung San Suu Kyi ei voi toimia presidenttinä, koska hänen poikansa ovat toisen maan (Britannian) kansalaisia. Myanmarin hallinnon kovat otteet Rohingya-muslimeja kohtaan on romahduttanut länsimaissa Aung San Suu Kyin maineen ihmisoikeuksien ja demokratian puolustajana.
 Raja-alueen levottomuudet
 Vuonna 2012 Rakhinen osavaltiossa puhkesi levottomuuksia buddhalaisten ja rohingya-muslimien välillä.
 Noin 140 000 maan 1,1 miljoonasta rohingyasta joutui pakolaisleireille vuoden 2012 levottomuuksien seurauksena. Heiltä on viety kansalaisoikeudet. Vuonna 2015 kymmeniätuhansia pakeni venepakolaisina naapurimaihin.
 Syksyllä 2016 rohingyojen kapinaliike hyökkäili raja-asemille. Myanmarin armeija vastasi omalla terrorismin vastaisella puhdistusoperaatiollaan.
 Armeija kosti sisseille myös hyökkäämällä rohinghya-siviilien kyliin, joita se poltti ja tappoi niissä myös siviilejä. Kymmeniä tuhansia siviilejä pakeni väkivaltaa vuoden 2016 loppupuolella.
 Joulukuussa 2016 yhteensä 23 maailman näkyvimmistä ihmisoikeusvaikuttajista, joista 13 Nobel-palkinnon voittajia, pyysi YK:n turvallisuusneuvostoa puuttumaan etnisiin puhdistuksiin ja rikoksiin ihmisyyttä vastaan läntisessä Myanmarissa. Armeijan kerrottiin hyökkäävän siviilien kimppuun Rakhinen osavaltiossa, jonka alueelle on toimittajien ja avustustyöntekijöiden pääsyä rajoitettiin voimakkaasti.
 Levottomuudet jatkuivat noin vuoden ajan. Rohingyoiden ARSA-sissiliike teki elokuussa 2017 voimakkaan vastahyökkäyksen, joka kohdistui pääosin poliisiasemille, mutta myös buddhalaissiviilehin. Tämän takia hallitus aloitti jättioperaation, jonka tuloksena
 satojatuhansia rohingyoita pakeni maasta. Maan armeija tappoi jopa sadoittain siviilejä kerralla. Pitkän viivyttelyn jälkeen Aung San tuomitsi lopulta kaiken maassa käytetyn väkivallan. YK:n turvaneuvosto tuomitsi Myanmarin hallituksen joukkojen käyttämät raa'at otteet rikoksina ihmisyyttä vastaan. Myanmar ja Bangladesh sopivat rohingya-pakolaisten paluusta marraskuussa 2017. Myanmarin hallitus jatkoi rohingyoiden vainoja ainakin vielä vuonna 2019.
 Vallankaappaus
 Armeija otti vallan 31. tammikuuta 2021. Asevoimat julisti poikkeustilan, vangitsi maan johtajia ja siirsi vallan asevoimien komentajalle, kenraali Min Aung Hlaingille. Yksipuoliseen vallansiirtoon tyytymätön kansa nosti suuret mielenosoitukset helmikuussa 2021. Sotilashallituksen alaiset poliisi ja armeija pyrkivät tukahduttamaan mielenosoitukset osin myös väkivaltaa käyttäen.
 Maantiede
 Myanmarin keskiosa Iravadi-joen ympärillä on alankoa. Joki muodostaa suuren, niemimäisenä mantereesta erkanevan suistoalueen, jonka itäpuolelle työntyy Martabaninlahti. Maan länsiosassa sijaitsee kapea Arakanvuorten rannikkovuoristo ja sen pohjoispuolisena jatkeena Chinvuoret, itäosassa Shanin ylänkö ja aivan pohjoisimmassa osassa alkavat Tiibetin ylängöt, jossa sijaitsee myös Myanmarin korkein vuori Hkakabo Razi (5 881 m). Toinen merkittävä joki Salween virtaa Shanin ylängön halki ja Laosin vastaisella rajalla puolestaan kulkee Mekong. Martabaninlahdesta Myanmar jatkuu etelään pitkänä ja kapeana kaistaleena pitkin Malakan niemimaata aina kymmenenteen leveyspiiriin saakka. Myanmarilla on rantaviivaa noin 1 900 kilometriä.
 Maan keskiosassa on kuivempaa pensaskasvillisuutta ja ylänköseuduilla subtrooppista ja lauhkeaa sademetsää. Jokien suistoalueilla on soita ja mangrovemetsää. Vuonna 1989 noin puolet Myanmarin pinta-alasta oli metsän peitossa, mutta metsää hakattiin nopeammin kuin se ehti uudistua luonnollisesti.
 Väestö on keskittynyt kolmen suuren jokilaakson alueelle sekä erityisesti iravadin suistoon, jossa sijaitsee myös maan suurin kaupunki, yli viiden miljoonan asukkaan Yangon. Iravadin varrella maan kuivahkossa keskiosassa on toiseksi suurin kaupunki Mandalay (1,4 milj, vuonna 2010). Maan hallinnollinen pääkaupunki on Naypyidaw, joka on vasta hiljattain rakennettu maan sisäosiin 320 kilometrin päähän Yangonista.
 Ilmasto
 Myanmarissa vallitsee trooppinen monsuuni-ilmasto. Etenkin kesäisin rannikkoseuduilla saadaan hyvin runsaasti sateita. Talvet joulukuusta huhtikuuhun ovat kuivempia, samoin maan sisäosat. Kasvillisuus on rannikkoseuduilla ja eteläosissa sademetsää vaihtuen pohjoisempana monsuunimetsäksi. Trooppiset hirmumyrskyt kulkevat säännöllisesti Myanmarin yli, ja aiheuttavat pahoja tuhoja alavilla rannikkoalueilla. Toukokuussa 2008 trooppinen sykloni Nargis surmasi tuhansia. Sitä ennen alueella ovat riehuneet mm. trooppinen sykloni Akash vuonna 2007 ja trooppinen sykloni Mala vuonna 2006. Bangladeshin sykloni 1991 ulotti tuhojaan myös Myanmarin puolelle. Ennen Nargista Myanmarin tuhoisin hirmumyrsky sattui vuonna 1926, jolloin se surmasi YK:n tilastojen mukaan 2 700 henkeä.
 Politiikka
 Myanmar siirtyi alkuvuodesta 2011 siviilihallintoon lähes viidenkymmenen vuoden sotilasvallan jälkeen. Länsimaat ja oppositio pitivät vaaleja epärehellisenä ja vallansiirtoa näennäisenä. Noin 20 sotilasjohtajaa luopui asemastaan juuri ennen parlamenttivaaleja voidakseen asettua siviiliehdokkaiksi, ja näitä entisiä sotilasjohtajia valittiin sitten kaikkiin merkittäviin virkoihin kuten parlamentin puhemieheksi, presidentiksi, varapresidentiksi ja ministereiksi.
 Marraskuun 2010 parlamenttivaaleissa sotilasjuntan tukema USDP-puolue sai jopa 80 % parlamenttipaikoista. Parlamentti valitsi USDP-puolueen johtajan Thein Seinin presidentiksi, ja hän vannoi virkavalansa 30. maaliskuuta 2011. Samalla maata hallinnut sotilasjuntta lakkautettiin.
 Marraskuun 2015 parlamenttivaaleissa Aung San Suu Kyin johtama demokratian kansallinen liitto NLD voitti armeijan tukeman puolueen selvästi. Perustuslaki ei salli Suu Kyin presidenttiyttä, joten parlamentti valitsi presidentiksi Htin Kyawin. Htin Kyawin jäätyä terveydellisistä syistä eläkkeelle presidentiksi valittiin maaliskuussa vuonna 2018 Win Myint.
 Myanmar on kerännyt jatkuvasti kansainvälistä kritiikkiä ihmisoikeus- ja sananvapausrikkomuksista. Armeija on rikkonut ihmisoikeuksia entiseen tapaan, vaikka maassa on siviilivalta.
 Hallinnollinen jako
 Myanmar on jaettu seitsemään osavaltioon ja seitsemään hallinnolliseen alueeseen. Osavaltioilla on lähes autonominen asema, ja useimmat niistä ovat jonkin etnisen vähemmistöryhmän kotiseutuja.
 Talous
 Itsenäistyessään vuonna 1948 Burma oli sodan köyhdyttämä. 1950-luvun lopulla talous alkoi jo näyttää toipumisen merkkejä, kunnes sotilasjuntta kaappasi vallan 1962 ja siirtyi sosialismiin kansallistaen kaupan ja teollisuuden. Talous ei kasvanut, kun hallitus panosti liikaa teollisuuteen maatalouden kustannuksella. Lisäksi ulkomaanavusta kieltäytyminen, sotilasvaltaisen hallituksen kyvyttömyys talouden uudistamiseen, jatkuvat sisäiset levottomuudet ja ulkomaisten sijoitusten vähyys johtivat maan vähittäiseen ajautumiseen köyhyyteen. 1980-luvun lopun talouskriisin jälkeen tehdyt uudistukset ovat jonkin verran vapauttaneet taloutta. Myanmar on yksi maailman korruptoituneimmista valtioista ja harmaan talouden arvellaan olevan jopa valtiontaloutta suurempi. Virallisia lukuja maan taloudesta on harvoin saatavilla ja silloinkin niitä pidetään epäluotettavina.
 Maatalouden parissa työskentelee kaksi kolmasosaa Myanmarin työväestöstä. Viljelyskasveista tärkein on riisi, jota viljellään etenkin Irrawaddyn suistoalueella ja jota riittää myös vientiin. Vuoden 2011 vientimäärä on arvioitu 500 000 tonniksi.
 Muista maataloustuotteista voidaan mainita sokeriruoko, pavut, vihannekset, maito, maissi, siipikarja, maapähkinät ja hedelmät.
 Oopiumunikon viljely väheni vuodesta 2014, mutta 2020-luvun alussa talousvaikeudet ajoivat talonpoikia lisäämään sen kasvatusta varsinkin maan pohjoisosassa.
 Kalastus on maatalouden ohella merkittävä elinkeino. Teollisuutta maassa on suhteellisen vähän ja yksityissektori on pieni. Myanmar on maailman suurin tiikin tuottaja. Irrawaddyn laaksossa on jonkin verran maaöljy- ja maakaasuesiintymiä. Myanmarilla on merkittävät 540 miljardin kuutiometrin maakaasuvarat. Kaasun vienti on tärkein talouskasvun lähde. Kaivannaisista tina, antimoni, sinkki, kupari, kivihiili, volframi ja lyijy ovat merkittävimmät. Mogokin kaupungin seutu on yksi merkittävimmistä rubiinien, safiirien ja spinellien tuottajista. Myanmarin luonto ja historialliset nähtävyydet, kuten lukuisat buddhalaistemppelit, houkuttelevat maahan vuosittain noin 650 000 turistia.
 Yhdysvallat ja Euroopan unioni kohdistivat aiemmin Myanmariin talouspakotteita, mutta hallituksen suostuttua uudistuksiin pakotteita lievennettiin tai poistettiin kokonaan, ja talous kääntyi nousuun 2012 ja 2013. Vuonna 2012 tärkeimmät vientimaat olivat edelleen Thaimaa, Intia ja Kiina, ja eniten virallista tuontia oli Kiinasta ja Thaimaasta. Virallisissa tilastoissa ei näy puutavaran ja huumeiden salakuljetus ulkomaille eikä kulutustavaroiden harmaatuonti naapurimaista.
 Maa on yksi Aasian köyhimmistä, neljännes sen väestöstä on köyhyysrajan alapuolella.
 Liikenne
 Myanmarissa on kaikkiaan 76 lentokenttää, joista 12:lla on yli kolmekilometrinen kiitotie. Suurin niistä on Yangonin kansainvälinen lentoasema. Rautateitä on lähes neljätuhatta kilometriä. Satamakaupungit ovat Moulmein, Yangon ja Sittwe. Ulkomaisten matkailijoiden on käytännössä lähes pakko saapua lentäen, sillä maarajan ylittäjät eivät saa viisumia muualta kuin Kiinan suunnasta saapuessaan, eikä myöskään mereltä tai joelta saapuminen käy.
 Maan sisällä jokiliikenne on edelleen vilkasta. Bussit ovat yksityisiä. Maantieliikenne on kulkenut tien oikeata puolta vuodesta 1970 alkaen. Sitä vanhempia autoja samoin kuin käytettyjä japanilaisia autoja on paljon liikenteessä, ja niissä kuljettaja istuu oikealla puolella.
 Väestö
 Myanmarissa tehtiin väestönlaskenta 2014. Alustavien tulosten mukaan väkiluku on noin 51,42 miljoonaa, mikä on miljoonia vähemmän kuin aikaisemmat arviot.
 Vuonna 2011 eliniänodote oli miehillä 62 ja naisilla 67 vuotta. Yli 15-vuotiaista miehistä 94 prosenttia ja naisista 86 prosenttia oli lukutaitoisia vuonna 2006. 34 prosenttia väestöstä asuu kaupungeissa vuonna 2010.
 Väestö on etnisesti hyvin monimuotoista. Suurin ryhmä ovat burmalaiset, jotka puhuvat burman kieltä ja joita on 68 prosenttia väestöstä. Shaneja on 9 prosenttia, ja he puhuvat laosin ja thain kielien sukuisia shain murteita. Karenit muodostavat 7 prosenttia väestöstä ja puhuvat etäisesti burmalle sukua olevaa kieltä. Muita etnisiä ryhmiä ovat rakhinet (4 %), kiinalaiset (3 %), monit (2 %), intialaiset (2 %), padaungit ja mokenit. Burman kieltä puhuu noin 25 miljoonaa ihmistä ja sitä kirjoitetaan omalla aakkostollaan.
 Vuonna 2007 arvioitiin, että HIVin kantajia oli noin 0,7 % aikuisväestöstä, kaikkiaan noin 240 000 henkeä. ARVT-lääkitystä olisi tarvinnut noin 76 000 henkeä, mutta sitä sai vain joka seitsemäs heistä, noin 11 000 henkeä.
 Uskonto
 Jo maan perustamisesta lähtien sen pääuskonto on ollut theravadabuddhalaisuus, johon kuuluu 89 prosenttia väestöstä. Muut uskonnot ovat kristinusko (baptisteja 3 % ja katolisia 1 %), islam (4 %) ja luonnonuskonnot (1 %). Open Doors -järjestön mukaan Myanmarissa vaikuttaa erityisen vahvasti uskonnollinen nationalismi, jossa buddhalaisuutta korostetaan kansallisena ylpeydenaiheena. Tämä on johtanut muiden uskonnollisten vähemmistöjen heikkoon asemaan ja painostaviin pyrkimyksiin pitää maa täysin buddhalaisena. YK:n kansainvälisen tuomioistuimen mukaan rohingyat ovat joutuneet 2020-luvun vaihteessa "räikeiden ihmisoikeusloukkausten uhreiksi". Kansainvälinen tuomioistuin on määrännyt Myanmarin ryhtymään toimenpiteisiin rohingyalaisten suojelemiseksi kansanmurhalta. Myanmarin hallitus on kiistänyt syytökset kansanmurhasta. Open Doorsin mukaan kristinuskoon kääntyneet kokevat vainoa ja painostusta lähiyhteisöissään. Järjestön mukaan yhteisöt eivät anna resurssejaan, kuten vettä, käännynnäisten käyttöön. Myös kirkkoja vastaan on hyökätty ja uskonnolliset vähemmistöt on jätetty tarkoituksellisesti vaille koronavirusapua.
 Kulttuuri
 Burmalainen kulttuuri on sekoitus Kiinan, Intian ja Thaimaan vuosisataisia vaikutteita, mikä heijastuu niin kieleen, ruokaan kuin musiikkiin. Taide ja kirjallisuus on perinteisesti hakenut vaikutteensa theravadabuddhalaisuudesta, mutta viime vuosikymmeninä etenkin kaupunkiseuduilla kulttuuri on länsimaalaistunut voimakkaasti. Useat myanmarilaisnaiset ja -miehet pitävät yllään longyi-nimistä lannevaatetta.
 Arkkitehtuurissa näkyvät sekä buddhalaiset että siirtomaakauden vaikutteet. Temppeli on keskeinen rakennus niin maalaiskylissä kuin kaupungeissakin, se toimii myös uskonnollisena kouluna, tiedonjaon ja urheilutapahtumien keskipisteenä ja sen ympärillä on yleensä pieniä myyntikojuja.
 Riisi on ruokavalion perusta muualla paitsi vuoristoalueilla. Päivän pääateriat ovat aamiainen ja ennen pimeäntuloa syötävä illallinen. Ruokaa syödään yleensä sormin. Tee on yleinen juoma. Alkoholia käytetään maallisissa juhlissa.
 Burmalainen uusi vuosi, Maha Thingyan: Huhtikuun 16. päivän tienoilla kolmen-neljän päivän juhla, jota pidetään vuoden suurimpana juhlana. Maha Thingyan ajoittuu monsuunisateita edeltävälle ajalle. Maha Thingyania juhlitaan rukoilemalla, paastoamalla ja hauskanpidolla. Juhlintaan kuuluu rakennusten ja temppeleiden pesu, samoin kuin veden heittäminen muiden ihmisten päälle. Veden uskotaan puhdistavan sielut ennen alkavaa vuotta.
 Urheilu
 Myanmarin jalkapallojoukkue oli FIFAn rankingissa 141. sijalla tammikuussa 2015. Korkeimmillaan se oli sijalla 100 vuonna 1996. Joukkueen ehkä paras saavutus on toinen sija Aasian-mestaruuskilpailuista 1968. Noin 1,1 miljoonaa myanmarilaista harrastaa jalkapalloa.
 Myanmar on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1948 lähtien, mutta se ei ole saanut mitaleita. Sillä on ollut eniten olympiakilpailijoita nyrkkeilyssä, jossa Myanmaria on edustanut 17 urheilijaa.
 Myanmar on ollut Aasian krikettiliiton jäsen vuodesta 2005 lähtien. Maassa toimii kahdeksan seuraa ja pelaajien määrä on tuplaantunut muutaman viimeisen vuoden aikana. Myanmar oli vuosien 2009–2012 Aasian rankingissa seitsemännellätoista sijalla.
 Lähteet
 Viitteet
 Aiheesta muualla
 Hallitus
 Official Kachin Government Website
 Official Interim Shan Government Website
 Official Karen Government Website
 National Coalition Government of the Union of Burma
 Muut
 BBC Country Profile
 The Mizzima News
 Burma Campaign UK
 U.S. Campaign for Burma
 Burma Border Projects
 Kachin National Organization
 Shan News Agency Website
 ASEAN Inter-Parliamentary Myanmar Caucus
 Globalis.fi - Burman (Myanmarin) maaprofiili
 42 Aasia
 Seulonnan keskeiset artikkelit


text:
Ingenheim ist eine französische Gemeinde mit Einwohnern (Stand ) im Département Bas-Rhin in der Region Grand Est (bis 2015 Elsass). Am 1. Januar 2015 wechselte die Gemeinde vom Arrondissement Strasbourg-Campagne zum Arrondissement Saverne. Sie gehört zum Kanton Bouxwiller und zum Gemeindeverband Pays de la Zorn.
 Geschichte
 Mittelalter
 739 hieß der Ort „Ingenhaim“. Namensgebend war der germanische, männliche Vorname „Ingo“.
 Vor 1272 war Ingenheim durch den Bischof von Straßburg an die Herren von Lichtenberg verpfändet. Das Pfand wurde aber wieder eingelöst. Das Dorf Ingenheim wurde dann ein Lehen des Bischofs von Straßburg an die Herren von Lichtenberg, nachdem sie es 1352 Eberhard von Greifenstein abgekauft hatten. Es gehörte in der Herrschaft Lichtenberg zum Amt Ingweiler.
 Nach dem Tod des letzten Lichtenbergers, Graf Jakob, wurde die Herrschaft geteilt und das Amt Ingweiler fiel zunächst an Zweibrücken-Bitsch. Allerdings kam es 1570 zu einem weiteren Erbfall, der das Amt Ingweiler – und damit auch Ingweiler – nun zur Grafschaft Hanau-Lichtenberg brachte.
 Neuzeit
 Die Grafen von Hanau-Lichtenberg führten ab der Mitte des 16. Jahrhunderts die Reformation in ihrer Grafschaft ein, die nun lutherisch wurde.
 Durch die Reunionspolitik Frankreichs fielen um 1680 die im Elsass gelegenen Teile der Grafschaft Hanau-Lichtenberg unter die Oberhoheit Frankreichs, so auch das Amt Ingweiler mit Ingenheim.
 1736 starb mit Graf Johann Reinhard III. der letzte männliche Vertreter des Hauses Hanau. Aufgrund der Ehe seiner einzigen Tochter, Charlotte (* 1700; † 1726), mit dem Erbprinzen Ludwig (VIII.) (* 1691; † 1768) von Hessen-Darmstadt fiel die Grafschaft Hanau-Lichtenberg nach dort. Als Folge der Französischen Revolution fiel dann der linksrheinische Teil der Grafschaft Hanau-Lichtenberg – und damit auch Ingenheim – an Frankreich.
 Bevölkerungsentwicklung
 Sehenswürdigkeiten
 Lutherische Kirche Saint-Ulrich aus dem Jahr 1911
 Literatur
 Jean-Claude Brumm: Quelques dates importantes dans l’histoire .... In: Société d’Histoire et d’Archaeologie de Saverne et Environs (Hrsg.): Cinquième centenaire de la création du Comté de Hanau-Lichtenberg 1480 – 1980 = Pays d’Alsace 111/112 (2, 3 / 1980), S. 10f.
 Friedrich Knöpp: Territorialbestand der Grafschaft Hanau-Lichtenberg hessen-darmstädtischen Anteils. [maschinenschriftlich] Darmstadt 1962. [Vorhanden in Hessisches Staatsarchiv Darmstadt, Signatur: N 282/6].
 Alfred Matt: Bailliages, prévôté et fiefs ayant fait partie de la Seigneurie de Lichtenberg, du Comté de Hanau-Lichtenberg, du Landgraviat de Hesse-Darmstadt. In: Société d’Histoire et d’Archaeologie de Saverne et Environs (Hrsg.): Cinquième centenaire de la création du Comté de Hanau-Lichtenberg 1480 – 1980 = Pays d’Alsace 111/112 (2, 3 / 1980), S. 7–9.
 Weblinks
 Anmerkungen
 Einzelnachweise
 Ort in Grand Est
 Ersterwähnung 739


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 Avis juridique important
 |
 21984A0316(02)
 Accord sous forme d'échange de lettres entre la Communauté économique européenne et le Royaume du Maroc fixant, pour la période du 1er novembre 1983 au 31 octobre 1984, le montant additionnel à déduire du prélèvement applicable à l'importation dans la Communauté d'huile d'olive non traitée originaire du Maroc
 Journal officiel n° L 073 du 16/03/1984 p. 0005
 *****ACCORD sous forme d'échange de lettres entre la Communauté économique européenne et le royaume du Maroc fixant, pour la période du 1er novembre 1983 au 31 octobre 1984, le montant additionnel à déduire du prélèvement applicable à l'importation dans la Communauté d'huile d'olive non traitée originaire du Maroc Lettre no 1 Monsieur . . . . ., L'annexe B de l'accord de coopération entre la Communauté économique européenne et le royaume du Maroc prévoit que, pour l'huile d'olive non traitée relevant de la sous-position 15.07 A I du tarif douanier commun, le montant à déduire du montant du prélèvement, aux termes de l'article 17 paragraphe 1 point b) de l'accord de coopération, est augmenté d'un montant additionnel dans les mêmes conditions et selon les mêmes modalités que celles prévues pour l'application des dispositions susmentionnées, afin de tenir compte de certains facteurs et en fonction des conditions du marché de l'huile d'olive. Pour la période allant du 1er novembre 1983 au 31 octobre 1984, j'ai l'honneur de vous faire part, sur la base des critères prévus à l'annexe précitée, que la Communauté prendra les mesures nécessaires pour que le montant additionnel soit de 12,09 Écus pour 100 kilogrammes. Je vous serais obligé de bien vouloir accuser réception de la présente lettre et de me confirmer l'accord de votre gouvernement sur son contenu. Veuillez croire, Monsieur . . . . ., à l'assurance de ma très haute considération. Au nom du Conseil des Communautés européennes Lettre no 2 Monsieur . . . . ., J'ai l'honneur d'accuser réception de votre lettre de ce jour, libellée comme suit: « L'annexe B de l'accord de coopération entre la Communauté économique européenne et le royaume du Maroc prévoit que, pour l'huile d'olive non traitée relevant de la sous-position 15.07 A I du tarif douanier commun, le montant à déduire du montant du prélèvement, aux termes de l'article 17 paragraphe 1 point b) de l'accord de coopération, est augmenté d'un montant additionnel dans les mêmes conditions et selon les mêmes modalités que celles prévues pour l'application des dispositions susmentionnées, afin de tenir compte de certains facteurs et en fonction des conditions du marché de l'huile d'olive. Pour la période allant du 1er novembre 1983 au 31 octobre 1984, j'ai l'honneur de vous faire part, sur la base des critères prévus à l'annexe précitée, que la Communauté prendra les mesures nécessaires pour que le montant additionnel soit de 12,09 Écus pour 100 kilogrammes. Je vous serais obligé de bien vouloir accuser réception de la présente lettre et de me confirmer l'accord de votre gouvernement sur son contenu. » Je vous confirme l'accord de mon gouvernement sur ce qui précède. Veuillez croire, Monsieur . . . . ., à l'assurance de ma très haute considération. Pour le gouvernement du royaume du Maroc


type: other

text:
Cătălin Tănase: „FRB nu va mai lăsa CSM Târgoviște să participe în LN dacă nici în vara asta nu se vor rezolva problemele” - Baschet.ro | Totul despre Baschet
 CSM Târgoviște a pierdut cu 0-3 seria din primul tur de play-off cu FCC ICIM Arad. Dâmbovițencele au început foarte bine meciul trei, de acasă, conducând la 21 de puncte, dar au pierdut cu 51-64 și vor continua în meciurile de clasament. Antrenorul Cătălin Tănase a vorbit după ultimul meci din seria cu rivalele din Arad despre problemele vechi care afectează în continuare clubul, care ar putea împiedica CSM-ul să participe în campionat în următoarea ediție.
 Reamintim că formația dâmbovițeană are în continuare interdicție la transferuri internaționale și a început sezonul doar cu două straniere (față de limita maximă de 5), având în componență românce foarte experimentate, dar și multe jucătoare tinere.
 „Ca și în primele două meciuri de la Arad, am reușit să conducem ostilitățile până la pauză. Din păcate vârsta din buletin a unor jucătoare, Larisa Toma 44 de ani, Ancuța Stoenescu 39... Jucătoarele tinere sunt prea crude pe final și cedează, nu au încredere în ele. Atâta timp cât echipa suferă datorită problemelor vechi, este imposibil să îți propui obiective de mare performanță.
 Ne propunem să creștem, ne propunem să ajutăm jucătoarele tinere românce să capete experiență, dar vedeți și dumneavoastră, noi avem o singură jucătoare străină, Porsche Poole. Nici astăzi n-a rupt gura târgului pentru că asta e, mult talent și fără muncă și fără ambiție nu poți să-ți arăți adevărata valoare. Iar celelalte echipe fac diferența exact cu jucătoarele străine și de valoare, ca să zic așa. Asta este, trebuie să analizăm foarte bine situația la finalul sezonului. Nu am avut obiectiv să ne batem la titlu pentru că știm ce avem în momentul de față”, a declarat Cătălin Tănase pentru infodambovita.ro despre meci.
 A fost a 9-a înfrângere la rând pentru formația dâmbovițeană în campionat. Dâmbovițencele au fost mult timp pe locul trei după un început foarte bun în faza a doua a sezonului regulat, dar au ajuns pe 5 înainte de play-off.
 „E normal să ai și probleme psihice după o perioadă în care n-ai reușit să câștigi de 8, 9 meciuri. Dar, vedeți și dumneavoastră, și azi (n.r. vineri) am început foarte bine, după primul sfert era 27-7, aveam 20 de puncte diferență. Ușor, ușor apar greșelile și probabil se simte și latura psihologică pentru că jucătoarele importante forțează foarte mult. Jucătoarele mai tinere nu-și asumă acțiuni din situații clare și automat picăm și psihic. Dacă autoritățile locale consideră că se merită să investim în baschet și să ne rezolvăm problemele vechi, putem să ne punem și obiectiv. Da altfel, noi ne vom bate până la capăt, vom încerca să obținem maximul din cât se poate, dar vedeți și dumneavoastră, e greu”, a mai spus Cătălin Tănase pentru aceeași sursă.
 Antrenorul CSM-ului a vorbit chiar despre o posibilă neparticipare în campionatul următor. Pe lângă cazul Dikeoulakos, clubul are probleme și pentru neplata datoriei către jucătoarea Ivanka Matic.
 „Dacă nici anul ăsta nu se vor rezolva, cu siguranță din vară federația va interzice CSM Târgoviște să se mai înscrie în campionat. Este o declarație clară și mi-o asum. Deci dacă nici în vara asta nu se vor rezolva problemele, Federația Română de Baschet nu va mai lăsa CSM Târgoviște să participe în Campionatul Național de Baschet.
 Deja FIBA a pus sancțiuni și somații către federație și federația va trebui să își achite amenzile pe care CSM le-a primit. Iar federația, vă spun sigur că nu se mai joacă. A fost foarte indulgentă până acum și cred că într-un fel ar fi cazul să se termine odată pentru că, vedeți și dumneavoastră, deja de 6 ani de zile e mult prea mult”, a mai spus antrenorul pentru infodambovita.ro.
 După înfrângerea din primul tur de play-off, CSM Târgoviște mai are de jucat pentru locurile 5-8. Adversarul din turul următor va fi CSU CSM Oradea, o altă echipă cu multe tinere în lot, care s-a confruntat cu probleme financiare în acest sezon. Se va juca după sistemul 2 din 3 jocuri, începând din 22 aprilie.
 Vizualizeaza pagina personala a antrenorului Cătălin Tănase


type: legislation

text:
 EUROPEISKA KOMMISSIONEN
 Bryssel den 13.7.2016
 COM(2016) 462 final
 Förslag till
 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS BESLUT
 om utnyttjande av Europeiska unionens solidaritetsfond för att ge stöd till Grekland efter den jordbävning som drabbade Joniska öarna i november 2015
 MOTIVERING
 1.BAKGRUND TILL FÖRSLAGET
 Detta beslut gäller utnyttjande av EU:s solidaritetsfond (nedan kallad fonden) till ett belopp av 1 651 834 euro efter en jordbävning i Grekland. Detta utnyttjande kommer att finansieras i sin helhet genom partiell användning av de 50 000 000 euro i åtagande- och betalningsbemyndiganden som redan tagits upp i 2016 års budget, och som därmed inte kräver någon ändringsbudget.
 2.INFORMATION OCH VILLKOR
 Den 5 februari 2016 tog kommissionen emot en ansökan till fonden om finansiellt bidrag som rörde en katastrof i Grekland (en jordbävning som drabbat de joniska öarna, särskilt öarna Lefkada och Kefalonia) som inträffade den 17 november 2015. Kommissionen har noggrant gått igenom ansökan på grundval av rådets förordning (EG) nr 2012/2002 av den 11 november 2002 om inrättande av Europeiska unionens solidaritetsfond
 1
 (nedan kallad förordningen), särskilt artiklarna 2, 3 och 4. De viktigaste slutsatserna av denna bedömning redovisas i följande avsnitt.
 (1)Grekland lämnade in en ansökan om finansiellt bidrag från fonden den 5 februari 2016, dvs. inom tidsfristen på tolv veckor efter det att de första skadorna noterades den 17 november 2015 (på ön Lefkada). Ansökan lämnades in som avseende ”regional naturkatastrof” enligt artikel 2.3 i förordningen. Efter en förfrågan från kommissionen lämnades uppdaterade uppgifter den 9 mars 2016.
 (2)När Grekland lämnade in sin ansökan begärde landet en förskottsbetalning på det förväntade bidraget från fonden. Kommissionen drog efter en preliminär bedömning av ansökan slutsatsen att villkoren i artikel 4a i förordningen var uppfyllda.
 (3)Genom kommissionens beslut C(2016) 1772 av den 18 mars 2016 beviljades ett förskott på 164 798 euro, vilket motsvarar 10 % av det förväntade finansiella bidraget från fonden.
 (4)De grekiska myndigheterna uppskattade inledningsvis att de direkta skadorna totalt motsvarar ett värde på 65 919 000 euro. Den 9 mars 2016 lämnade de grekiska myndigheterna in en uppdaterad ansökan där det sammanlagda värdet på de direkta skadorna höjdes till 66 073 345 euro. Det uppdaterade skadebeloppet utgör 2,1 % av den regionala BNP i den berörda Nuts 2-regionen Joniska öarna (3 137 miljoner euro enligt uppgifter för 2014 från Eurostat
 2
 för EL62) och överstiger därmed förordningens gräns på 1,5 % av den regionala BNP för att betraktas som en regional naturkatastrof.
 (5)De totala direkta skadorna utgör grunden för fastställandet av beloppet för det finansiella bidraget från fonden. Det finansiella bidraget får endast användas för sådana väsentliga nöd- och återställningsinsatser som anges i artikel 3 i förordningen.
 (6)När det gäller katastrofens effekter och följder drabbade en rad katastrofala jordbävningar med en magnitud av 6,1 på Richterskalan Lefkada morgonen den 17 november 2015. Skador noterades också i de norra delarna av Ithaki och Kefalonia. Flera efterskalv följde. Två människor avled och åtta skadades. Enligt seismologiska experter flyttade jordbävningen ön Lefkada 36 cm söderut. Den grekiska civilskyddets operationscentrum aktiverades omedelbart och tillfälligt boende och mat levererades till den drabbade befolkningen. Jordbävningen skadade 120 bostäder, varav 20 ansågs otjänliga som bostad. Dessutom rapporterades omfattande skador på provinsiell och kommunal infrastruktur, offentliga och privata byggnader (inbegripet det lokala sjukhuset) och annan infrastruktur (hamnar, biologiska nät) men också på kulturplatser (framför allt kyrkor). Jordskred begravde och förstörde vissa av de viktigaste turiststränderna på öns västra del.
 (7)De grekiska myndigheterna har uppskattat kostnaderna för nödvändiga krisinsatser som är stödberättigande enligt artikel 3.2 i förordningen till 52,374 miljoner euro och de har delats upp på olika typer av insatser. Den största andelen av kostnaden gäller transportsektorn med drygt 38 miljoner euro. Den näst största andelen av kostnaderna går till att skydda kulturarvet, och uppgår till över 7 miljoner euro.
 (8)Den drabbade regionen tillhör kategorin ”mindre utvecklade regioner” inom ramen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna för 2014–2020. De grekiska myndigheterna har inte meddelat kommissionen någon avsikt att omfördela medel från struktur- och investeringsfonderna till återuppbyggnadsåtgärder.
 (9)När det gäller genomförandet av unionslagstiftningen om förebyggande och hantering av katastrofrisker finns det för närvarande inget pågående överträdelseförfarande. Grekland, ett av Europas seismiskt mest aktiva länder, har försökt att skapa en ram för förebyggande och hantering av naturkatastrofrisker Det första grekiska jordbävningsförordningen (EAK–2000) trädde i kraft 1959 och har ändrats flera gånger. Förordningen kompletterades 2003 med en ny karta över seismiska riskområden. Organisationen för antiseismisk planering och säkerhet (OASP) är en offentligrättslig juridisk person som står under tillsyn av ministeriet för infrastruktur, transport och nätverk, och dess uppdrag är att begränsa jordbävningarnas skadeverkningar.
 (10)När ansökan lämnades in var Grekland inte föremål för några överträdelseförfaranden när det gäller EU:s lagstiftning om denna kategori av katastrofer.
 (11)Enligt de grekiska myndigheterna finns det inte någon försäkring som täcker de stödberättigande kostnaderna.
 3.BUDGETKONSEKVENSER
 Rådets förordning (EU, Euratom) nr 1311/2013 av den 2 december 2013 om den fleråriga budgetramen för 2014–2020
 3
 , särskilt artikel 10, möjliggör utnyttjande av Europeiska unionens solidaritetsfond (fonden) upp till ett årligt tak på 500 000 000 euro (i 2011 års priser), utöver de relevanta rubrikerna i budgetramen. Villkoren för stöd från fonden anges i rådets förordning (EG) nr 2012/2002, ändrad genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 661/2014 av den 15 maj 2014 om inrättande av Europeiska unionens solidaritetsfond. I punkt 11 i det interinstitutionella avtalet av den 2 december 2013 mellan Europaparlamentet, rådet och kommissionen om budgetdisciplin, samarbete i budgetfrågor och sund ekonomisk förvaltning
 4
 (nedan kallat det interinstitutionella avtalet) fastställs reglerna för utnyttjandet av fonden.
 Då fonden främst inrättades på grundval av solidaritetstanken, anser kommissionen att stödet från fonden bör vara progressivt. Detta innebär, enligt tidigare praxis, att den del av skadorna som överstiger tröskelvärdet för ”större katastrofer” (dvs. 0,6 % av landets BNI eller 3 miljarder euro i 2011 års priser, beroende på vilket som är det lägre beloppet) bör omfattas av en högre stödnivå än skador upp till tröskelvärdet. I allmänhet har ersättning för större katastrofer tidigare utbetalats för 2,5 % av de totala direkta skadorna upp till gränsvärdet, och för 6 % av skadorna därutöver. För regionala katastrofer och katastrofer som godtagits enligt den så kallade grannlandsbestämmelsen är stödnivån 2,5 %.
 Stödet får inte överstiga de totala uppskattade kostnaderna för biståndsberättigande insatser. Metoden för beräkning av stöd från solidaritetsfonden fastställdes i årsrapporten om solidaritetsfonden 2002–2003 och har godkänts av rådet och Europaparlamentet.
 Beräkningen av stödet från fonden på grundval av Greklands ansökan baserad på en skattning av totala direkt orsakade skador är följande:
 Katastrof
 Direkta skador
 (i miljoner euro)
 2,5 % av de direkta skadorna upp till tröskelvärdet
 (i euro)
 6 % av direkta skador över tröskelvärdet
 Totalt föreslaget stödbelopp
 (i euro)
 GREKLAND
 66,073
 1 651 834
 -
 1 651 834
 SUMMA
 1 651 834
 Ett belopp på 50 000 000 euro utnyttjades vid tidpunkten för antagandet av 2016 års budget för utbetalning av förskott och de motsvarande åtagande- och betalningsbemyndigandena togs upp i budgeten. Mot bakgrund av granskningen av ansökan
 5
 och med hänsyn till det högsta möjliga bidraget från fonden föreslår kommissionen att fonden utnyttjas genom att 1 651 834 euro av de 50 000 000 euro som särskilt mobiliserats för förskott från Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2016 används.
 Ett belopp på 164 798 euro har redan betalats ut för förskotten på 10 % i enlighet med artikel 4a.2 i förordningen, och det belopp som återstår att betala är 1 487 036 euro.
 Efter utbetalningen av de ovannämnda förskotten är det tillgängliga saldot för utbetalning av förskott i budgeten 49 835 202 euro. I enlighet med punkt 11 i det interinstitutionella avtalet, som ger möjlighet att omfördela anslag, föreslår kommissionen att de 1 487 036 euro som behövs för Grekland tas i anspråk från detta tillgängliga saldo. Efter utbetalningen av det återstående saldot finns ett belopp på 48 348 166 euro fortfarande tillgängligt för ytterligare förskott under 2016 vid behov. På grundval av de uppgifter som för närvarande finns tillgängliga verkar detta vara tillräckligt i händelse av nya ansökningar som inkommer under den återstående delen av året.
 Vid oenighet kommer ett trepartsförfarande att inledas i enlighet med punkt 11 i det interinstitutionella avtalet
 6
 .
 Förslag till
 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS BESLUT
 om utnyttjande av Europeiska unionens solidaritetsfond för att ge stöd till Grekland efter den jordbävning som drabbade Joniska öarna i november 2015
 EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
 med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
 med beaktande av rådets förordning (EG) nr 2012/2002 av den 11 november 2002 om inrättande av Europeiska unionens solidaritetsfond
 7
 , särskilt artikel 4.3,
 med beaktande av det interinstitutionella avtalet av den 2 december 2013 mellan Europaparlamentet, rådet och kommissionen om budgetdisciplin, samarbete i budgetfrågor och sund ekonomisk förvaltning
 8
 , särskilt punkt 11,
 med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, och
 av följande skäl:
 (1)Europeiska unionens solidaritetsfond (nedan kallad fonden) syftar till att ge unionen möjlighet att snabbt, effektivt och flexibelt vidta åtgärder i nödsituationer för att visa solidaritet med befolkningen i katastrofdrabbade regioner.
 (2)Det högsta årliga beloppet för fonden får i enlighet med artikel 10 i rådets förordning (EU, Euratom) nr 1311/2013
 9
 inte överskrida 500 000 000 euro (i 2011 års priser).
 (3)Den 5 februari 2016 lämnade Grekland in en ansökan om att utnyttja fonden efter den jordbävning som drabbade Joniska öarna i november 2015.
 (4)Greklands ansökan uppfyller villkoren för finansiellt stöd från fonden i enlighet med artikel 4 i förordning (EU) nr 2012/2002.
 (5)Fonden bör därför utnyttjas för att ge ett finansiellt bidrag till Grekland.
 (6)Genom Europaparlamentets och rådets beslut (EU) 2016/252
 10
 togs Europeiska unionens solidaritetsfond i anspråk för att tillhandahålla beloppet 50 000 000 euro i åtagande- och betalningsbemyndiganden för betalning av förskott för budgetåret 2016. Dessa anslag har använts endast i mycket liten utsträckning. Det finns alltså utrymme för finansiering av det fulla beloppet för detta utnyttjande genom omfördelning av tillgängliga anslag för förskott i Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2016.
 (7)För att minimera den tid det tar att ta fonden i anspråk bör detta beslut tillämpas från och med den dag då det antas.
 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
 Artikel 1
 Inom ramen för unionens allmänna budget för budgetåret 2016 ska Europeiska unionens solidaritetsfond tas i anspråk för att förse Grekland med beloppet 1 651 834 euro i åtagande- och betalningsbemyndiganden.
 Det fulla beloppet av det ianspråktagande som avses i första stycket ska finansieras av anslag som tas i anspråk för förskottsutbetalningar i unionens budget för budgetåret 2016, och det belopp som är tillgängligt för förskott ska minskas i motsvarande mån.
 Artikel 2
 Detta beslut träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning.
 Det ska tillämpas från och med den [dagen för antagandet].*
 11Utfärdat i Bryssel den
 På Europaparlamentets vägnar
 På rådets vägnar
 Ordförande
 Ordförande
 (1)
 Rådets förordning (EG) nr 2012/2002 av den 11 november 2002 om inrättande av Europeiska unionens solidaritetsfond (EGT L 311, 14.11.2002, s. 3).
 (2)
 Detta grundar sig på Eurostats senaste uppgifter som inkom i maj 2016. Vid den tidpunkt då ansökan inkom beräknades taket enligt preliminära (högre) uppgifter, varför det preliminära tröskelvärdet på 48,7 miljoner euro har minskats till 47,1 miljoner euro. I båda fallen är trösklarna uppfyllda och påverkar inte det föreslagna stödbeloppet.
 (3)
 EUT L 347, 20.12.2013, s. 884.
 (4)
 EUT C 373, 20.12.2013, s. 1.
 (5)
 Meddelande till kommissionen C(2016) 3872.
 (6)
 EUT C 373, 20.12.2013, s. 1.
 (7)
 EGT L 311, 14.11.2002, s. 3.
 (8)
 EUT C 373, 20.12.2013, s. 1.
 (9)
 Rådets förordning (EU, Euratom) nr 1311/2013 av den 2 december 2013 om den fleråriga budgetramen för 2014–2020 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 884).
 (10)
 Europaparlamentets och rådets beslut (EU) 2016/252 av den 25 november 2015 om utnyttjande av Europeiska unionens solidaritetsfond för förskottsutbetalningar (EUT L 47, 24.2.2016, s. 5).
 (11)
 Datum ska införas av parlamentet före offentliggörandet i EUT.