type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 5.4.2012
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 C 102/6
 Protokół o współpracy między Komisją Europejską a Komitetem Regionów
 2012/C 102/02
 Komisja Europejska (Komisja) i Komitet Regionów (Komitet):
 uwzględniając Traktat o Unii Europejskiej (TUE) i Traktat o Funkcjonowaniu Unii Europejskiej (TFUE), w szczególności jego art. 305–307 i 263, oraz art. 8 Protokołu w sprawie stosowania zasady pomocniczości i proporcjonalności załączonego do traktatów,
 uwzględniając Protokół o współpracy między Komisją Europejską a Komitetem Regionów podpisany dnia 17 listopada 2005 r. wraz z uzupełnieniem podpisanym dnia 5 czerwca 2007 r. oraz mając na uwadze, że:
 A.
 Traktat z Lizbony wzmacnia terytorialny wymiar Unii Europejskiej, odnosząc się do zasady samorządności, wprowadzając cel spójności terytorialnej i uwzględniając wymiar lokalny i regionalny w przestrzeganiu zasady pomocniczości;
 B.
 w przypadkach przewidzianych w traktatach konsultacja z Komitetem Regionów jest obowiązkowa dla Komisji Europejskiej, Parlamentu Europejskiego i Rady;
 C.
 podejście oparte na wielopoziomowym sprawowaniu rządów jest ważnym narzędziem tworzenia i wdrażania polityk UE, uzgadniają, co następuje:
 I. WSPÓŁPRACA W ZAKRESIE PROCEDUR USTAWODAWCZYCH I PLANOWANIA
 (i) Program prac Komisji
 1.
 W pierwszym semestrze danego roku Komitet uchwala rezolucję skierowaną do Komisji, przedstawiającą główne poglądy Komitetu dotyczące programu prac Komisji na nadchodzący rok. Rezolucja opiera się na priorytetach politycznych Komitetu i ocenie następstw uprzednich opinii KR-u.
 2.
 Raz w roku, podczas przygotowywania rocznego programu prac Komisji, organizowane jest spotkanie przewodniczącego Komisji – lub jej wiceprzewodniczącego odpowiedzialnego za stosunki z Komitetem – z przewodniczącym Komitetu. Przedmiotem spotkania jest ocena realizacji niniejszego protokołu, w szczególności pod kątem oddziaływania opinii Komitetu.
 3.
 Przewodniczący Komisji albo jej wiceprzewodniczący odpowiedzialny za stosunki z Komitetem corocznie przedstawia Komitetowi strategiczne priorytety Komisji na kolejny rok. W związku z tym Komitet organizuje debatę na temat przyszłości Unii.
 Komitet uwzględnia priorytety i harmonogram prac Komisji podczas ustalania swych rocznych priorytetów politycznych oraz w organizacji swych prac.
 4.
 Raz w roku można by organizować zebranie z udziałem służb Komisji i Komitetu, aby omówić średnioterminowe projekty Komisji, do których Komitet mógłby wnieść istotny wkład, oraz by śledzić ich wdrażanie.
 (ii) Procedury dotyczące procesu ustawodawczego
 Wymiana informacji i obecność Komisji na posiedzeniach Komitetu
 5.
 Komisja i Komitet przekazują sobie jak najszybciej niezbędne dokumenty i informacje.
 6.
 Przewodniczący Komitetu zaprasza członków Komisji do udziału w pracach Komitetu, zwłaszcza w sesjach plenarnych i posiedzeniach Prezydium, a także w wydarzeniach nadzwyczajnych organizowanych w porozumieniu między stronami. Członek Komisji ma prawo do zabrania głosu podczas sesji plenarnej Komitetu, na której omawiane są wnioski ustawodawcze należące do jego zakresu odpowiedzialności.
 7.
 W wyjątkowych okolicznościach wyżsi rangą urzędnicy Komisji mogą zostać wysłuchani przez Prezydium Komitetu. Urzędnicy Komisji odpowiedzialni za sprawy rozpatrywane przez Komitet w miarę możliwości biorą udział w posiedzeniach komisji Komitetu, na które są zapraszani w celu wyjaśnienia propozycji Komisji i zapoznania się ze stanowiskami członków Komitetu.
 Lista prac konsultacyjnych
 8.
 Opierając się na rocznym programie prac Komisji, sekretarz generalny Komisji przekazuje Komitetowi listę wniosków, w odniesieniu do których zasięganie opinii jest obowiązkowe, oraz wniosków, w odniesieniu do których zasięganie opinii jest fakultatywne, z uwzględnieniem opinii perspektywicznych. W wykazie tym mogłyby również zostać uwzględnione dokumenty niemające charakteru ustawodawczego, w sprawie których Komisja ma zamiar zasięgnąć opinii Komitetu, oraz wnioski o współpracę w zakresie przestrzegania zasad pomocniczości i proporcjonalności.
 Konsultacje fakultatywne
 9.
 Fakultatywna konsultacja z Komitetem może być przewidziana wtedy, gdy spełnione jest co najmniej jedno z poniższych kryteriów:
 —
 przedmiot należy do kompetencji prawotwórczych lub wykonawczych przyznanych terenowym organom władzy, niezależnie od tego, czy działają one na szczeblu regionalnym, lokalnym czy pośrednim,
 —
 przewidywane przepisy unijne lub środki krajowe, które trzeba będzie przyjąć w celu ich wprowadzenia w życie, mogą bezpośrednio oddziaływać na budżety lokalne lub regionalne lub na funkcjonowanie administracji regionalnej lub lokalnej,
 —
 planowane działanie unijne może oddziaływać na spójność gospodarczą, społeczną i terytorialną,
 —
 przyszły akt ustawodawczy w szczególnie istotny sposób dotyczy zasady pomocniczości,
 —
 planowane środki odnoszą się do informowania europejskiej opinii publicznej i podnoszenia jej wiedzy na temat polityki Unii Europejskiej w dziedzinach należących do kompetencji Komitetu.
 Opinie perspektywiczne
 10.
 Komisja z zadowoleniem przyjmuje bardziej aktywną rolę Komitetu, który wypowiada się w opiniach perspektywicznych – na etapie poprzedzającym podejmowanie działań unijnych – na temat przyszłej polityki UE w dziedzinach, w których dysponuje odpowiednimi źródłami informacji w terenie.
 O takich konsultacjach zawiadamia wiceprzewodniczący odpowiedzialny za stosunki z Komitetem. Wnioski o wydanie opinii perspektywicznej zawierają ścisły opis zakresu konsultacji oraz proponują kompleksowy zestaw działań, który strony ustalają wspólnie. Termin na dostarczenie takiej opinii nie może być krótszy niż miesiąc od daty skierowania zawiadomienia w tej sprawie do przewodniczącego Komitetu. Program prac Komisji, uzupełniany czasami przez program bieżący, stanowi główne narzędzie wyboru zagadnień stanowiących przedmiot takich konsultacji.
 Politycznym następstwem opinii perspektywicznych mogłaby być obecność członka Komisji na sesji plenarnej Komitetu lub wyższych rangą urzędników Komisji na odpowiednich posiedzeniach komisji Komitetu.
 Nowe konsultacje
 11.
 Komisja może zwrócić się do Komitetu o sporządzenie nowej opinii w sprawie oddziaływania pojawiających się wyników procesu ustawodawczego na władze lokalne i regionalne.
 Jeśli Komisja wprowadza znaczne zmiany we wniosku po przesłaniu początkowego wniosku do Komitetu, a traktaty przewidują w jego przypadku konsultację obowiązkową, Komisja dba o to, by ponownie skonsultowano się z Komitetem.
 Monitorowanie oddziaływania opinii
 12.
 Jeśli to możliwe, Komitet zaznacza w swoich opiniach w wyraźny sposób poprawki, jakie chciałby zaproponować do wniosków dotyczących aktów ustawodawczych, wprowadzając propozycje konkretnych zmian do tekstów przedłożonych przez Komisję. Komitet zamieszcza w każdej opinii jej streszczenie.
 13.
 Komitet bez zbędnej zwłoki przekazuje Sekretariatowi Generalnemu Komisji protokoły swoich posiedzeń i sesji plenarnych, jeśli ich treść mogłaby szczególnie interesować Komisję, zwłaszcza jeśli chodzi o wdrażanie zasady proporcjonalności.
 14.
 Aby umożliwić Komitetowi sporządzanie okresowych sprawozdań dotyczących odziaływania jego prac, służby Komisji udostępniają mu przynajmniej dwa razy w roku obszerne odpowiedzi, przedstawiające sposób, w jaki uwzględniono uwagi zawarte w opiniach Komitetu.
 Komisja odpowiada wtedy na zastrzeżenia związane z zasadą proporcjonalności, wyrażone przez Komitet w jego opiniach.
 II. WSPÓŁPRACA W ZAKRESIE DZIAŁAŃ
 15.
 Komisja i Komitet zgadzają się na pogłębienie współpracy w celu zwiększenia synergii między poszczególnymi dziedzinami ich działalności, w szczególności w zakresie strategii „Europa 2020”, spójności gospodarczej, społecznej i terytorialnej, a zwłaszcza w ramach współpracy transgranicznej, międzyregionalnej i transnarodowej.
 Konsultacje z samorządami lokalnymi i regionalnymi
 16.
 Komisja uznaje szczególną rolę, jaką odgrywa Komitet w kontaktach między instytucjami, organami, urzędami i agencjami Unii Europejskiej a władzami lokalnymi i regionalnymi państw członkowskich.
 17.
 KR we współpracy z Komisją kształtuje prawdziwą strategię konsultacji z samorządem lokalnym i regionalnym w poszanowaniu kompetencji przynależnych każdemu organowi z osobna oraz zgodnie z zasadą przeprowadzania konsultacji na możliwie najwcześniejszym etapie. Na tej podstawie Komitet stymuluje dialog terytorialny w ramach wpisanego w strategię „Europa 2020” nowego cyklu sprawowania rządów, przed wiosennym posiedzeniem Rady Europejskiej.
 18.
 Zgodnie z zasadą dobrego sprawowania rządów Komitet odgrywa przede wszystkim rolę pośrednika w dialogu ze stowarzyszeniami władz lokalnych i regionalnych. Komisja czuwa nad pełnym włączeniem Komitetu do procesu przygotowania wspólnie organizowanych zebrań.
 Zorganizowany dialog ze stowarzyszeniami
 19.
 Komisja i Komitet wspólnie organizują zorganizowany dialog ze stowarzyszeniami władz lokalnych i regionalnych. Raz w roku odbywa się sesja zorganizowanego dialogu z udziałem Komitetu i Sekretariatu Generalnego Komisji; przedmiotem sesji jest omówienie przyjętego programu prac Komisji. W ciągu roku, zależnie od potrzeb, organizuje się dodatkowe sesje zorganizowanego dialogu w ramach posiedzeń właściwych komisji Komitetu z udziałem członków Komisji odpowiedzialnych za daną dziedzinę.
 Europejski semestr
 20.
 Komitet przedstawia co roku sprawozdanie oceniające zaangażowanie władz lokalnych i regionalnych w realizację strategii „Europa 2020”, które jest uwzględniane przez Komisję podczas sporządzania rocznej analizy wzrostu gospodarczego. Komitet zaprasza członka Komisji odpowiedzialnego za sporządzenie rocznej analizy wzrostu gospodarczego do jej przedstawienia podczas sesji plenarnej.
 Komitet organizuje dialog terytorialny w ramach przygotowań do wiosennego szczytu Rady Europejskiej. Przygotowując ten dialog, Komitet konsultuje się z członkami swej sieci do spraw strategii „Europa 2020” i sporządza sprawozdanie, które jest przedkładane Komisji i Radzie Europejskiej.
 Europejskie ugrupowanie współpracy terytorialnej
 21.
 Korzystając ze wsparcia Komitetu, Komisja zamierza upowszechnić wiedzę o europejskim ugrupowaniu współpracy terytorialnej (EUWT) wśród władz lokalnych i regionalnych oraz służb instytucji unijnych. Komitet prowadzi rejestr wszystkich istniejących EUWT i dopilnowuje, by Komisja otrzymywała informacje o wszystkich nowych EUWT oraz by informacje te były publikowane w serii C Dziennika Urzędowego UE, zgodnie z art. 5 ust. 2 rozporządzenia (WE) nr 1082/2006.
 III. WDRAŻANIE ZASAD POMOCNICZOŚCI I PROPORCJONALNOŚCI ORAZ WIELOPOZIOMOWEGO SPRAWOWANIA RZĄDÓW
 Zgromadzenie politycznych przedstawicieli władz lokalnych i regionalnych
 22.
 Komisja uznaje szczególną rolę Komitetu jako zgromadzenia złożonego z politycznych przedstawicieli władz lokalnych i regionalnych Unii. Będzie ściśle współpracować z Komitetem we wdrażaniu art. 2 Protokołu w sprawie stosowania zasady pomocniczości i proporcjonalności, organizując konsultacje na wstępnym etapie procesu ustawodawczego z uwzględnieniem regionalnego i lokalnego wymiaru planowanego działania.
 23.
 W procesie ustawodawczym Komitet zwraca szczególną uwagę na zgodność wniosków ustawodawczych UE z zasadami pomocniczości i proporcjonalności, z uwzględnieniem obowiązujących postanowień i przepisów oraz przewidywanych w nich zmian. W tym celu Komitet wykorzysta swoją Sieć Monitorowania Przestrzegania Zasady Pomocniczości i będzie się dzielił z Komisją wynikami konsultacji. Komisja i Komitet będą współpracować w celu wzmocnienia zasady partnerstwa przez wielopoziomowe sprawowanie rządów w tych dziedzinach polityki Unii, w których obowiązkowa jest konsultacja z Komitetem.
 Komisja i Komitet regularnie wymieniają się informacjami na temat monitorowania przestrzegania zasady pomocniczości, w szczególności w odniesieniu do odpowiednich opinii parlamentów narodowych i regionalnych. Jeśli w trakcie procesu ustawodawczego Komitet zgłosi poważne zastrzeżenia co do poszanowania zasady pomocniczości, poinformuje o tym niezwłocznie współustawodawców.
 Komitet prowadzi działania we współpracy z Komisją, zmierzając do ukształtowania kultury pomocniczości. Komisja i Komitet zgadzają się co do tego, że decyzje należy podejmować na szczeblu najbliższym obywatela przy użyciu najbardziej odpowiednich środków i w warunkach sprzyjających osiąganiu celów w możliwie najskuteczniejszy sposób. Komisja i Komitet zgadzają się co do tego, że należy określić priorytety wymagające szczegółowego monitorowania pod kątem przestrzegania zasad pomocniczości i proporcjonalności.
 Służby Komisji mogą zwrócić się do Komitetu o pomoc w opracowaniu oceny skutków. Platformy i sieci Komitetu mogą stanowić dobrą płaszczyznę kontaktu z władzami lokalnymi i regionalnymi, mogłyby zatem umożliwić Komisji lepszą analizę lokalnych i regionalnych aspektów, którą można by w razie potrzeby włączyć do oceny skutków. Komitet podsumuje swoje działania w tym zakresie w sprawozdaniu rocznym przekazywanym Komisji.
 24.
 Komitet przedstawia Komisji roczne sprawozdanie na temat stosowania zasady pomocniczości, jako wkład do sprawozdania Komisji na temat lepszego stanowienia prawa.
 IV. ZEWNĘTRZNY WYMIAR UNII
 25.
 Komitet prowadzi działania, w szczególności na wniosek Komisji, w odniesieniu do zewnętrznego wymiaru polityki unijnej tam, gdzie władze lokalne i regionalne posiadają uprawnienia instytucjonalne. Współpraca z Komisją skupiać się będzie w szczególności na:
 a)
 wspieraniu procesu rozszerzenia i uczestniczeniu w polityce przedakcesyjnej Unii;
 b)
 wspieraniu polityki sąsiedztwa, zwłaszcza poprzez platformy instytucjonalne, takie jak ARLEM (Eurośródziemnomorskie Zgromadzenie Regionalne i Lokalne) i CORLEAP (Konferencja Władz Lokalnych i Regionalnych Partnerstwa Wschodniego);
 c)
 propagowaniu demokracji regionalnej i lokalnej w krajach trzecich (w szczególności w krajach kandydujących oraz w państwach sąsiadujących), zwłaszcza przez monitorowanie wyborów na szczeblu lokalnym i regionalnym;
 d)
 wspieraniu strategii i stanowiska Unii poprzez występowanie w roli obserwatora na międzynarodowych konferencjach poświęconych dziedzinom, wymagającym obowiązkowych konsultacji Komitetu;
 e)
 tworzeniu i propagowaniu współpracy zdecentralizowanej, zwłaszcza przez ciągłe wspólne wspieranie ATLAS-u, portalu i konferencji na temat współpracy zdecentralizowanej na rzecz rozwoju;
 f)
 transgranicznej współpracy między Unią a krajami sąsiadującymi.
 V. POLITYKA INFORMACJI I KOMUNIKACJI
 26.
 Komisja i Komitet ściśle współdziałają w dziedzinie informacji i komunikacji oraz współpracują przy wdrażaniu prawdziwie zdecentralizowanej polityki komunikacji na poziomie regionalnym i lokalnym. Uznają rolę, jaką odgrywają władze lokalne i regionalne w przekazywaniu opinii publicznej informacji o polityce Unii.
 27.
 Komisja i Komitet współpracują zwłaszcza podczas organizacji forów i imprez skierowanych do władz lokalnych i regionalnych. Wspólnie przyczyniają się do relacjonowania tych imprez w mediach.
 28.
 Wspólne działania dotyczące komunikacji zostaną nawiązane i poddane aktualizacji. Koncentrują się one w szczególności na:
 —
 współpracy między biurami przedstawicielstw UE w państwach członkowskich a członkami Komitetu we wzajemnym wspieraniu działalności związanej z komunikacją na poziomie krajowym, regionalnym i lokalnym,
 —
 pogłębianiu współpracy i zwiększaniu wsparcia w celu organizowania działań skierowanych do mediów lokalnych i regionalnych oraz w celu zwiększenia synergii między krajowymi stowarzyszeniami demokratycznie wybranych członków władz lokalnych i regionalnych,
 —
 jak najczęstszej współpracy dotyczącej opinii publicznej przez wymianę informacji i przekazywanie informacji zwrotnej na temat badań Eurobarometru mających znaczenie dla Komitetu i/lub badań Eurobarometru o wymiarze lokalnym i/lub regionalnym,
 —
 współpracy w opracowaniu takich narzędzi, jak strony internetowe i biuletyny informacyjne w ramach Międzyinstytucjonalnego Komitetu ds. Redagowania Treści Internetowych, w celu utworzenia kanałów wymiany informacji i komunikacji z opinią publiczną.
 Sporządzono w Brukseli dnia 16 lutego 2012 r.
 W imieniu Komisji Europejskiej
 José Manuel BARROSO
 Przewodniczący
 W imieniu Komitetu Regionów
 Mercedes BRESSO
 Przewodniczący


type: caselaw

text:
 14.4.2007
 DE
 Amtsblatt der Europäischen Union
 C 82/43
 Klage, eingereicht am 12. Februar 2007 — Leche Celta/HABM — Celia (Celia)
 (Rechtssache T-35/07)
 (2007/C 82/93)
 Sprache der Klageschrift: Spanisch
 Parteien
 Klägerin: Leche Celta, S.L. (Puentedeume, La Coruña, Spanien) (Prozessbevollmächtigte: Rechtsanwälte J. A. Calderón Chavero, T. Villate Consonni und A. Yañez Manglano)
 Beklagter: Harmonisierungsamt für den Binnenmarkt (Marken, Muster und Modelle)
 Andere Beteiligte im Verfahren vor der Beschwerdekammer: Celia, SA
 Anträge
 Die Klägerin beantragt,
 —
 die Entscheidung der Ersten Beschwerdekammer des HABM vom 5. Dezember 2006 in der Sache R-294/2006-4 aufzuheben;
 —
 demgemäß die Entscheidung vom 21. Dezember 2005 im Verfahren B657132 aufzuheben, soweit darin der von der Klägerin erhobene Widerspruch zurückgewiesen und die Anmeldung für Milch, Milchprodukte, Speiseöle und -fette in Klasse 29 zur Eintragung zugelassen wird;
 —
 gemäß dem Vorbringen der Klägerin die zuständige Widerspruchsabteilung des HABM anzuweisen, die angemeldete Marke für diese konkreten Waren zurückzuweisen;
 —
 dem HABM für den Fall, dass es der Klage entgegentreten sollte, die Kosten des Verfahrens aufzuerlegen und seine Anträge abzuweisen.
 Klagegründe und wesentliche Argumente
 Anmelderin der Gemeinschaftsmarke: Celia, SA.
 Betroffene Gemeinschaftsmarke: Bildmarke „Celia “für Waren und Dienstleistungen der Klassen 16, 29 und 38 (Anmeldung Nr. 2 977 221).
 Inhaberin des im Widerspruchsverfahren entgegengehaltenen Marken- oder Zeichenrechts: Klägerin.
 Entgegengehaltenes Marken- oder Zeichenrecht: Nationale Wortmarken „CELTA “für Waren der Klasse 29.
 Entscheidung der Widerspruchsabteilung: Zurückweisung des Widerspruchs.
 Entscheidung der Beschwerdekammer: Zurückweisung der Beschwerde.
 Klagegründe: Verstoß gegen Art. 8 Abs. 1 Buchst. b der Verordnung Nr. 40/94 (1) des Rates, da zwischen den streitigen Marken Assoziations- und Verwechslungsgefahr bestehe.
 (1) Verordnung (EG) Nr. 40/94 des Rates vom 20. Dezember 1993 über die Gemeinschaftsmarke (ABl. 1994, L 11, S. 1).


text:
 4.12.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 328/58
 Решение на Съда на публичната служба (втори състав) от 30 септември 2010 г. — Vievier/Комисия
 (Дело F-29/05) (1)
 (Публична служба - Срочно наети служители - Класиране в степен - Степени, предвидени в поканата за представяне на кандидатури - Изменение на правилата за класиране на служители - Преходни разпоредби - Член 12, параграф 3 от Приложение XIII към Правилника - Прилагане по аналогия)
 2010/C 328/91
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Jean-François Vivier (Петен, Нидерландия) (представители: първоначално S. Orlandi, A. Coolen и É. Marchal, avocats, впоследствие S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis и É. Marchal, avocats)
 Ответник: Европейска комисия (представители: първоначално H. Krämer и K. Herrmann, впоследствие J. Currall)
 Предмет
 Отмяна на решението на Комисията за класиране на жалбоподателя в степен А*6 при назначаването му като срочно нает служител.
 Диспозитив
 1.
 Отменя решението за класиране, прието от Европейската комисия като приложение към допълнително споразумение от 21 юли 2004 г. към договора на срочно нает служител, подписан от г-н Vivier на 10 юни 2004 г.
 2.
 Осъжда Европейската комисия да заплати направените от нея и от г-н Vivier съдебни разноски.
 (1) ОВ C 193, 06/08/2005 г., стр. 31 (дело, заведено първоначално пред Първоинстанционния съд на Европейските общности под номер Т-196/05 и препратено на Съда на публичната служба на Европейския съюз с определение от 15.12.2005 г.)


text:
 3.3.2012
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 C 65/2
 A Nejvyšší správní soud (Cseh Köztársaság) által 2011. október 20-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem — Mehmet Arslan kontra Policie ČR, Krajské ředitelství policie Ústeckého kraje, odbor cizinecké policie
 (C-534/11. sz. ügy)
 2012/C 65/03
 Az eljárás nyelve: cseh
 A kérdést előterjesztő bíróság
 Nejvyšší správní soud
 Az alapeljárás felei
 Kérelmező: Mehmet Arslan
 Ellenérdekű fél: Policie ČR, Krajské ředitelství policie Ústeckého kraje, odbor cizinecké policie
 Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
 1.
 Úgy kell-e értelmezni a harmadik országok illegálisan tartózkodó állampolgárainak visszatérésével kapcsolatban a tagállamokban használt közös normákról és szabályokról szóló, 2008. december 16-i 2008/115/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (1) (9) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett 2. cikkének (1) bekezdését, hogy az irányelv nem vonatkozik harmadik országok olyan állampolgárára, aki a menekültstátusz megadására és visszavonására vonatkozó tagállami eljárások minimumszabályairól szóló, 2005. december 1-jei 2005/85/EK tanácsi irányelv (2) értelmében nemzetközi védelemért folyamodott?
 2.
 Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén szükséges-e, hogy egy külföldi állampolgár kitoloncolás céljából foganatosított őrizetét megszüntessék, amennyiben a 2005/85/EK irányelv értelmében vett nemzetközi védelemért folyamodik, és nincs más indok az őrizetben tartására?
 (1) HL 2008. L 348., 98. o.
 (2) HL 2005. L 326., 13. o.; helyesbítés: HL L 236., 2006.8.31., 35. o.


type: wikipedia

text:
Slovakia () eli Slovakian tasavalta () on vuoristoinen sisämaavaltio Keski-Euroopassa. Sen naapurivaltioita ovat Tšekki, Puola, Ukraina, Unkari ja Itävalta. Slovakia kuuluu Euroopan unioniin ja sen passivapaaseen Schengen-alueeseen sekä Natoon.
 Maan pinta-ala on 49 035 neliökilometriä ja asukasluku noin 5,4 miljoonaa. Slovakian pääkaupunki on Tonavan varrella sijaitseva Bratislava.
 Slovakia on kuulunut vuosisatojen varrella Suur-Määrin ja Unkarin ja sitä kautta Habsburgien valtapiiriin. Se on ollut yhdessä Tšekin kanssa osa Tšekkoslovakiaa kahdesti: 1918–1939 ja 1945–1993. Toisen maailmansodan aikana kansallissosialistit tukivat sen näennäistä itsenäisyyttä, mistä monet slovakit joutuivat myöhemmin kärsimään Tšekkoslovakian kommunistivallan aikana.
 Slovakia selvisi hyvin siirtymisestä suunnitelmataloudesta markkinatalouteen. Sen teollisuus painottuu autoihin ja elektroniikkaan.
 Maantiede
 Slovakia on suurimmaksi osaksi vuoristoa: maan pohjois- ja keskiosia hallitsevat Länsi-Karpaatit, joihin kuuluvat Tatravuoret. Korkein huippu on Gerlachovský štít (2 655 metriä). Maan pinta-alasta noin 80 prosenttia sijaitsee yli 750 metrin korkeudella merenpinnasta. Merkittäviä vuorialueita ovat Matala Tatra (korkein huippu 2 043 metriä merenpinnasta), Suuri Tatra (1 592 metriä) ja Pieni Tatra (1 709 metriä). Suurin yhtenäinen tasankoalue sijaitsee Kaakkois-Slovakiassa Tonavasta koilliseen. Slovakian tärkeimmät joet ovat Tonava ja sen sivujoet Váh ja Hron. Vuoristoissa on monia jäätikköjärviä, Suurella Tatralla 183 kappaletta. Jokiin, varsinkin Váh-joen varrelle on tehty tekojärviä.
 Slovakian ilmasto on leuto. Kesät ovat suhteellisen lämpimiä ja talvet kosteita, pilvisiä ja kylmiä. Alueelliset ilmastonvaihtelut ovat suuria. Kuivimmat ja lämpimimmät alueet ovat Etelä- ja Itä-Slovakian tasangot. Siellä vuoden keskimääräinen lämpötila on 10 astetta ja sademäärä 500 mm. Ylänkö- ja vuoristoalueilla vuoden keskilämpötila saattaa olla jopa vain 0 astetta ja sademäärä 2 000 mm.
 Lumipeitteinen jakso vaihtelee 40 päivästä 100 päivään korkeuden ja talven ankaruuden mukaan.
 Slovakian pinta-alasta 41 prosenttia on metsää, ja aarniometsääkin on jäljellä 71 sirpaleessa, vaikka metsiä on hakattu satojen vuosien ajan. Alangoilla kasvaa tammia ja pyökkejä, keskikorkeuksilla (700 – 1 500 metrissä) kuusia ja mäntyjä ja keskikorkeuksien yläpuolella vielä kääpiövuorimäntyjä. Tatravuorten alueella elää monia villieläimiä: karhuja, susia, ilveksiä, murmeleita, saukkoja, kotkia ja minkkejä. Maasto on vaikeakulkuista, mistä johtuen matkailija näkee eläimiä harvoin. Gemssi on rauhoitettu ja saatu näin pelastettua sukupuuton partaalta. Euroopan painavin lintu isotrappi elää Tonavan tulvaniityillä.
 Lähes neljännes Slovakian pinta-alasta on suojeltu kansallispuistoina. Vuonna 1949 perustettu Tatravuorten kansallispuisto on maan vanhin. Slovensky rajin kansallispuisto maan itäosassa on perustettu 1969. Siellä on monia rotkoja ja luolia. Kaksi luontokohdetta on Unescon maailmanperintölistalla: Karpaattien pyökkimetsät (jaettu Ukrainan kanssa) sekä Aggtelekin ja Slovakian karstimaan luolat, joka on yhteinen kohde Unkarin kanssa.
 Historia
 Varhaiset vaiheet
 Arkeologiset löydöt kertovat asutuksesta nykyisen Slovakian alueella paleoliittisen ajan keskivaiheilla, noin 200 000 – 35 000 eaa. Gánovcesta on löytynyt jälkiä neandertalinihmisen kallosta. Kuuluisa Moravian Venus on yli 22 800 vuotta vanha veistos. Pronssikaudella Slovakia oli merkittävä pronssintuotannon keskus. Vanhimmissa rakennuksissa, rautakautisissa kivimuureissa ja linnoituksissa näkyy vaikutteita kreikkalaisten ja etruskien kulttuurista. Vanhimmat Slovakiasta löytyneet kolikot ovat kelttien tekemiä 400-luvulta eaa. Hiukan ennen ajanlaskun alkua Rooman valtakunta levittäytyi Tonavalle asti. Neljän vuosisadan ajan nykyinen Slovakia oli rajaseutua Rooman ja pohjoisten barbaaristen germaanien välillä. Kansainvaellusten aikana Slovakian halki kulkivat gallialaiset, langobardit ja hunnit. Illyrialaisten, kelttien ja saksilaisten jälkeen 600-luvulla alueelle tuli myös slaavilaisia kansoja.
 Avaarit hyökkäsivät alueelle 500-luvulla. Määrin alueen tšekkiläiset heimot auttoivat Kaarle Suurta karkottamaan avaarit ja pääsivät hänen suojelukseensa. Määrien vasallivaltiosta kehittyi kuningaskunta, jota kutsuttiin laajimmillaan Suur-Määriksi. Sen kuningas kutsui Kyrilloksen ja Metodioksen levittämään bysanttilaista uskoa torjuakseen germaanien kasvavan vaikutuksen. Metodioksen kuoltua Määri siirtyi kuitenkin roomalaiskatolisen kirkon vaikutuspiiriin, ja kyrillisen kirjoituksen sijasta alettiin käyttää latinalaista kirjaimistoa. Suur-Määri kukistui vuonna 907 unkarilaisten hyökkäyksiin.
 Suur-Määrin hajottua Slovakia kuului 1000-luvulta lähtien Unkarin kuningaskuntaan. Bratislavasta kehittyi merkittävä keskus varsinkin Sigismund Luxemburgilaisen aikana. Sen keskeinen asema aiheutti myös monia sotia ja levottomuuksia. 1500-luvulla kaupungin asema korostui entisestään, kun turkkilaiset Suleiman Suuren johdolla löivät Ludvig II:n, etenivät syvälle Unkariin ja valtasivat pääkaupunki Budan. Unkarin ylimystö pakeni Bratislavaan. Siitä tuli Unkarin hallinnollinen keskus, missä valtiopäivät kokoontuivat, kirkollinen ja maallinen johto sai turvapaikan ja monet kuninkaat kruunattiin vuoteen 1830 asti. Ludvigin kuoltua vallan peri Ferdinand I Habsburg ja Unkari joutui osaksi Habsburgien hallitsemaa Itävallan keisarikuntaa, vaikka se säilyikin nimellisesti omana kuningaskuntanaan; vuoden 1867 kompromissisopimuksessa Unkarin asema koheni ja alettiin puhua Itävalta-Unkarin kaksoismonarkiasta.
 Maailmansodat
 Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Itävaltaan kuuluneista Böömin kruunun maista sekä Unkarin slovakialaisesta alueesta, Ruteniasta ja muistakin Unkarin alueista muodostettiin uusi Tšekkoslovakian valtio. Sen ensimmäiseksi presidentiksi tuli Tomáš Masaryk ja pääkaupungiksi Praha. Valtioon jäi erittäin suuri saksalaisvähemmistö.
 Vuonna 1939 Slovakiasta tuli nimellisesti itsenäinen valtio, joka oli tiukasti natsi-Saksan alaisuudessa johtajanaan pappi Jozef Tiso. Toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1945 Tšekkoslovakia palautettiin yhtenäiseksi valtioksi. Sen hallitus istui ensin Košicessa ja myöhemmin Prahassa. Hallituksen muodosti koalitio, jonka ytimessä olivat kolme sosialistipuoluetta – slovakkien populistipuolue oli kielletty, koska se oli tehnyt yhteistyötä natsien kanssa. Pikkupuolueet Määrin katolinen kansanpuolue ja Slovakian demokraattinen puolue hyväksyttiin koalitioon. Natseja auttaneiden omaisuus takavarikoitiin ja teollisuus kansallistettiin.
 Kommunistivalta
 Toisen maailmansodan jälkeen kommunistien asema oli niin vahva, että heidän onnistui Neuvostoliiton tuella kaapata valta 1948. Tšekkoslovakiasta tuli käytännössä Neuvostoliiton satelliittivaltio. Kylmän sodan aikana Tšekkoslovakia olikin Varsovan liiton jäsen Neuvostoliiton vaikutusvallan alaisena. Tšekkoslovakian kommunistinen puolue käynnisti 1967–1968 poliittisen uudistusprosessin (Prahan kevät), jonka Neuvostoliitto rusensi elokuussa 1968 niin kutsutun Brežnevin opin mukaisesti miehittämällä valtion.
 Vuonna 1969 Tšekkoslovakia jaettiin kahteen osavaltioon, Tšekkiin ja Slovakiaan. Valtio siirtyi demokratiaan marraskuun 1989 lähes verettömällä ”samettivallankumouksella”. Patoutuneet kansallisuuskiistat halvaannuttivat demokratian oloissa liittovaltion toimintaa niin, että se lakkautettiin parlamentaarisella päätöksellä 1. tammikuuta 1993 alkaen samettierossa, jolloin molemmat osavaltiot muuttuivat itsenäisiksi valtioiksi.
 Uusi itsenäisyys
 Slovakian johti eroon Tšekkoslovakiasta ja itsenäiseksi vuoden 1993 alussa Vladimír Mečiar, joka hallitsi maata muutamaa keskeytystä lukuun ottamatta vuoteen 1998. Mečiar hallitsi autoritaarisesti, salaisen poliisin tuella ja otti presidentti Michal Kováčin kauden päättyessä presidentinkin toimen hoidettavakseen. Vuonna 1997 oppositio sai yhteistyöllä kammettua Mečiarin pääministerin virasta ja häntä seurasi Mikuláš Dzurinda. Presidentinvaali muutettiin suoraksi kansanvaaliksi perustuslain muutoksella 1999.
 Slovakia lähetti 110 sotilasta Yhdysvaltain johtamaan Irakin-liittoumaan 2003. Slovakian joukot palvelivat puolalaisten alaisuudessa Hillassa miinanraivaustehtävissä. Kolme sotilasta sai surmansa tehtävän aikana. Joukot vedettiin pois pääministeri Robert Ficon vaalilupauksen mukaan helmikuussa 2007.
 Slovakia on yksi niistä kymmenestä valtiosta, jotka liittyivät Euroopan unioniin 1. toukokuuta 2004. Lisäksi se liittyi Natoon 29. maaliskuuta 2004. Euro tuli Slovakian valuutaksi vuoden 2009 alusta Slovakian korunan tilalle.
 Tutkiva toimittaja Jan Kuciak ja hänen puolisonsa löytyivät murhattuina kotoaan helmikuussa 2018. Ennen kuolemaansa Kuciak oli selvittänyt Slovakian poliitikkojen ja italialaisen 'Ndrangheta-rikollisjärjestön väitettyjä kytköksiä. Toimittajan murha johti Slovakiassa poliittiseen kriisiin ja laajoihin hallituksen vastaisiin mielenosoituksiin. Pääministeri Robert Fico erosi ja uudeksi pääministeriksi tuli maaliskuussa 2018 Peter Pellegrini. Entinen pääministeri Robert Fico oli Smer-SD-puolueen johtaja ja Pellegrini sen varapuheenjohtaja. Hallituksessa oli Smer-SD:n lisäksi kaksi pienempää puoluetta.
 Maaliskuussa 2019 sosiaaliliberaalia Progressiivinen Slovakia -puoluetta edustava Zuzana Čaputová valittiin maan uudeksi presidentiksi. Čaputová oli mukana laajoissa mielenosoituksissa, joita järjestettiin Slovakian yhteiskuntaa ravisuttaneen korruptiota tutkineen toimittaja Jan Kuciakin murhan jälkeen.
 Helmikuussa 2020 parlamenttivaaleissa voittivat korruptiota vastaan kampanjoineet puolueet. Maaliskuussa 2020 pääministeriksi nousi Tavalliset ihmiset -puolueen johtaja Igor Matovič, ja maata pitkään johtanut Smer-puolue jäi oppositioon. Matovič joutui eroamaan keväällä 2021 aiheutettuaan poliittisen kiistan tilaamalla maahan venäläistä Sputnik V -koronarokotetta. Uudeksi pääministeriksi nousi huhtikuun alussa entinen terveysministeri Eduard Heger. Maassa oli siihen mennessä todettu noin 360 000 koronavirustartuntaa ja tautiin oli kuollut lähes 10 000 slovakialaista.
 Politiikka
 Slovakia on parlamentaarinen tasavalta, jonka valtionpäämies on presidentti. Presidentti valitaan suorilla kansanvaaleilla viideksi vuodeksi. Slovakian perustuslain mukaan presidentti voi olla vallassa enintään kaksi perättäistä kautta.
 Presidentin tehtäviin kuuluu pääministerin nimittäminen. Pääministeriksi valitaan yleensä parlamentin enemmistöpuolueen puheenjohtaja. Pääministerillä on lähes kaikki toimeenpanovalta, mutta presidentti on armeijan ylipäällikkö ja hän voi myöntää armahduksia sekä lähettää lain takaisin parlamentin valmisteltavaksi. Vuoden 2019 vaaleissa presidentiksi valittiin Zuzana Čaputová., ja vuoden 2016 vaalien jälkeen pääministerinä jatkoi Robert Fico. Vuodesta 2018 Slovakian pääministerinä oli Ficon lailla Smer-SD-puoluetta edustava Peter Pellegrini, jota seurasi helmikuun 2020 vaalien jälkeen Tavalliset ihmiset -puolueen Igor Matovič. Huhtikuussa 2021 uudeksi pääministeriksi nousi entinen terveysministeri Eduard Heger.
 Lainsäädäntävalta on yksikamarisella ja 150-paikkaisella kansallisella neuvostolla. Sen jäsenet valitaan neljän vuoden välein, ja parlamenttivaaleissa käytetään suhteellista vaalitapaa. Slovakian suurin puolue on Smer, joka tosin menetti vuoden 2016 vaaleissa selvästi ääniosuuttaan ja ehdottoman enemmistön. Seuraavaksi eniten ääniä vaaleissa sai Vapaus ja solidaarisuus, Tavalliset ihmiset ja itsenäiset persoonallisuudet, Slovakian kansallispuolue, Kansanpuolue Meidän Slovakiamme, Me olemme perhe, unkarilaisvähemmistön Most-Híd ja Sieť.
 Asevoimat
 Slovakian asevoimat jakaantuvat maavoimiin ja ilmavoimiin. Yleisestä asevelvollisuudesta luovuttiin vuonna 2006, nykyisin 17–30-vuotiaat voivat hakeutua vapaaehtoiseen palvelukseen, myös naiset.
 Ilmavoimilla on 64 konetta kolmessa tukikohdassaan. Tärkein konetyyppi nykyisin on MiG-29-hävittäjä. Käytössä on myös Mi-24 ja Mi-17 helikoptereita. Lisäksi ilmavoimilla on tšekkoslovakialaisia Aero L-39 Albatros ja Let L-410 Turbolet -koneita.
 Slovakia on tehnyt sopimuksen F-16 -hävittäjien ostamiseen Lockheed-Martinilta.
 Slovakia on sopinut viereisten NATO-maiden Tšekin ja Puolan kanssa sen ilmatilan valvonnasta, jolloin sen MiG-hävittäjät voidaan toimittaa Ukrainaan.
 Hallinnollinen jako
 Slovakia on jaettu kahdeksaan alueeseen (”kraje”, yksikkö ”kraj”). Jokainen on nimetty merkittävimmän kaupunkinsa mukaan. Vuodesta 2002 alueet määriteltiin ylimmän aluejaon yksiköiksi (”vyššie územné celky” eli VÚC) ja autonomisiksi alueiksi (”samosprávne kraje”). Luettelossa alueen asukasluvut ovat vuodelta 2008:
 Banská Bystrican alue (Banskobystrický kraj), 654 000 asukasta, suurimpana kaupunkina Banská Bystrica
 Bratislavan alue (Bratislavský kraj), 617 000 asukasta, Bratislava
 Košicen alue (Košický kraj), 776 000 asukasta, Košice
 Nitran alue (Nitriansky kraj), 706 000 asukasta, Nitra
 Prešovin alue (Prešovský kraj), 804 000 asukasta, Prešov
 Trenčínin alue (Trenčiansky kraj), 600 000 asukasta, Trenčín
 Trnavan alue (Trnavský kraj), 560 000 asukasta, Trnava
 Žilinan alue (Žilinský kraj), 696 000 asukasta, Žilina
 Alueet on jaettu piireihin (”okresy”, yksikkö ”okres”), joita on 79.
 Talous
 Slovakia on selvinnyt varsin hyvin vaikeasta siirtymisestä suunnitelmataloudesta markkinatalouteen. Valtionyhtiöiden yksityistäminen on saatu likimain valmiiksi. Euroopan unionin neuvosto hyväksyi 8. heinäkuuta 2008 Slovakian euroalueen jäseneksi. Euron käyttöönotto tapahtui 1. tammikuuta 2009, jolloin maan entinen valuutta koruna poistui käytöstä. Maassa on 19 %:n tasavero.
 Slovakian merkittävimmät luonnonvarat ovat ruskohiili eli ligniitti, suola, rauta, alumiini, elohopea ja kivihiili.
 Slovakian työttömyysprosentti on ollut Euroopan korkeimpia, mutta laskenut viime vuosina voimakkaasti. Vuonna 2017 työttömyysprosentti oli 8,1 %. Maa pyrkii houkuttelemaan ulkomaisia sijoittajia edullisella verotuksella, halvalla työvoimalla ja joustavalla työvoimalainsäädännöllä sekä logistisesti suotuisalla sijainnilla keskellä Eurooppaa.
 Merkittävimmät vientituotteet ovat koneet, ajoneuvot, metallit, kemikaalit ja mineraalit sekä muovit. Vuonna 2007 vientituloista neljännes tuli autoista, viidennes elektroniikasta. Suuria yrityksiä ovat muiden muassa Volkswagen, Samsung, Kia, Peugeot Citroen, IBM, Siemens ja Sony. Koska talous on vientivoittoista, euroalueen lama kosketti Slovakiaa ankarasti. Vuonna 2009 bruttokansantuote supistui 4,7 prosenttia.
 Slovakian suurimmat energianlähteet ovat kiinteät polttoaineet, öljy, ydinvoima ja maakaasu. Vuonna 2004 jokainen niistä kattoi noin neljänneksen energiankulutuksesta. Suuri osa energianlähteistä tuodaan Venäjältä. Maan neljä ydinreaktoria tuottavat puolet sen käyttämästä sähköstä, ja kaksi reaktoria on rakenteilla. Bohunicen voimalan vanhimman reaktorin rakensivat vuosina 1958–1972 yhteistyössä neuvostoliittolaiset ja Škoda. Se suljettiin vuosina 2006–2008 osana EU:hun liittymisen ehtoja.
 Liikenne
 Slovakiassa on 35 lentokenttää, joissa 20:llä päällystetyt kiitotiet. Rautatietä on 3 622 kilometriä, maanteitä 43 761 kilometriä. Vesiväyliä on Tonava-joella 172 kilometriä. Tärkeimmät satamakaupungit ovat Bratislava ja Komárno. Tonavaa pitkin on matkustajaliikennettä kantosiipialuksilla Wienistä ja Budapestistä Bratislavaan huhtikuun ja syyskuun välisenä aikana. Bratislavaan on suora junayhteys Prahasta, Budapestistä ja Wienistä. Myös maan sisällä junalla matkustaminen on halpaa ja tehokasta. Moottoriteillä ajamiseen tarvitaan lisämaksutarra auton tuulilasiin. Pyöräily on vaikeaa, sillä tiet ovat kapeita ja kaupunkien kadut usein mukulakiveä.
 Väestö
 Suurin osa väestöstä on etnisesti länsislaavilaista kieltä puhuvia slovakkeja (86 prosenttia). Suurin vähemmistö ovat unkarilaiset (9,7 prosenttia), jotka ovat keskittyneet maan etelä- ja itäosiin. Joissain kunnissa on unkarilainen enemmistö. 600 kaupungissa ja kylässä he muodostavat yli 20 prosenttia väestöstä. Romaneja on oman määritelmänsä mukaan 1,7 prosenttia väestöstä, joidenkin arvioiden mukaan 5,6 prosenttia tai jopa 10 prosenttia. Pienempiä väestöryhmiä ovat tšekit, ukrainalaiset, saksalaiset, puolalaiset ja ruteenit eli rusiinit. Romaneita asuu paljon maan itäosassa, ja monet heistä eivät käy työssä tai koulussa. Romaniperheissä on paljon lapsia, joten heidän osuutensa kasvaa nopeasti.
 Maassa on uskonnonvapaus. Vuoden 2011 väestölaskennassa väestöstä oli 62 % roomalaiskatolisia, 8,5 % protestantteja, 3,8 % kreikkalaiskatolisia, 0,9 % ortodokseja, 0,3 % muita kristittyjä, 0,5 % muita uskontoja, 13,4 % uskonnottomia ja 10,6 % ei ilmoittanut uskonnollista vakaumustaan Juutalaisia on nykyisin noin kolmetuhatta – murto-osa ennen toista maailmansotaa olleesta arviolta noin 120 000 juutalaisen väestönosasta.
 Virallinen kieli on slovakki, jota puhuu äidinkielenään 83,9 prosenttia. Unkarinkielisiä on 10,7 prosenttia, romanikielisiä 1,8 prosenttia, ukrainankielisiä 1 prosenttia, ja muita 2,6 prosenttia. Unkarilaisvähemmistön ja slovakkienemmistön välit ovat kireät. Syyskuussa 2009 astui voimaan kiistelty kielilaki, joka vaatii slovakian käyttämistä ensisijaisena kielenä kaikkialla, niin kouluissa kuin ilmoitustauluilla. Vastareaktio on kohdistunut etenkin kansallispuolueen johtajaan Ján Slotaan.
 Vuonna 2007 arvioitiin, että Slovakia saavuttaa todennäköisesti YK:n vuosituhattavoitteista kolme. Sen sijaan nälän ja köyhyyden vähentämiseen, peruskoulutukseen ja odottavien äitien terveyteen liittyvät tavoitteet jäänevät saavuttamatta. WHO:n tilastojen mukaan 15-vuotiaat ja sitä vanhemmat nauttivat vuonna 2000/2001 Slovakiassa 12,4 litraa puhdasta alkoholia henkeä kohti, kun esimerkiksi naapurimaa Tšekissä vastaava kulutus oli 16,2 litraa. Maakohtaisessa maailmantilastoissa Tšekin henkeä kohti laskettu kulutus oli kolmanneksi suurin, Slovakian kolmastoista.
 Slovakian koulujärjestelmä koostuu esiopetuksesta 3–6-vuotiaille, peruskoulusta 6–15-vuotiaille, toisen asteen kouluista 15–19-vuotiaille ja yliopistoista yli 19-vuotiaille. Useimmat koulut ovat valtionkouluja, mutta myös kirkko ja yksityiset tahot ylläpitävät kouluja. Kouluvuosi kestää syyskuun alusta kesäkuun loppuun. Slovakiassa on kaikkiaan yli 20 yliopistoa ja korkeakoulua. Vanhin ja suurin niistä on Bratislavan Comenius-yliopisto.
 Kulttuuri
 Kuvataiteet ja arkkitehtuuri
 Slovakiassa on vahvat taideteollisuuden ja kansantaiteen perinteet. Modran alue on ollut keramiikantuotannon keskus 1600-luvulta asti. Váhin laaksossa tehdään taidokkaita omintakeisia metallitöitä, kuten kynttilänjalkoja.
 Kuvanveistäjistä Vladimír Kompánek ja Andrej Rudavský edustavat klassista koulukuntaa ja perinteisiä materiaalivalintoja. 1800-luvulla kehittyi maalaustaiteen slovakialainen koulukunta. 1900-luvulle tultaessa taide sai paljon vaikutteita lännestä. Peter Michal Bohúň ja Jozef Božetech Klemens olivat tuon ajan suuria nimiä. Kubisti Ester Šimerová-Martinčeková (1909–2005) ja surrealisti Imrich Weiner-Kral (1901–1978) vaikuttivat 1900-luvun alkupuolella. Muita merkittäviä 1900-luvun taiteilijoita ovat Ľudovít Fulla, Mikuláš Galanda, Martin Benka ja Mikulas Bazovsky.
 Unescon Maailmanperintöluettelossa on Slovakiasta viisi kulttuurikohdetta.
 Banská Štiavnican kaivoskaupunki ja ruukkialueet
 Bardejovin kaupungin suojelualue, linnoitettu keskiaikainen kaupunki
 Levoča ja Spišský hrad sekä niihin liittyvät kulttuurimonumentit 1200- ja 1300-luvuilta
 Slovakian Karpaattien puukirkot 1500–1700-luvuilta
 Vlkolínec 45 hirsitalon vuoristokylä
 Esittävät taiteet
 Ivan Hrušovský (1927–2001) oli slovakialainen säveltäjä ja teoreetikko, joka tarkasteli kirjoituksissaan slovakialaisen musiikin kehitystä. Suurimpia musiikkifestivaaleja ovat Trenčínin ”Pohoda” (nykymusiikkia rockista kamarimusiikkiin) sekä Bratislavan ”Jazz Days” ja ”Viva Musica and Viva Opera”. Slovakia on osallistunut Eurovision laulukilpailuun 1990-luvulla ja uudelleen vuodesta 2009. Menestys ei ole ollut kovin suurta.
 Slovakinkielinen Liike pääkadulla voitti Tšekkoslovakian ensimmäisen Oscarin 1966. Sen sijaan sarjamurhaaja Erzsébet Báthorysta kertova menestyselokuva Bathory ei päässyt vuonna 2008 kansallisen raadin valinnaksi kilpailemaan Oscarista.
 Slovakiassa järjestetään Nitran teatterifestivaalit sekä Bratislavan ja Trencianske Teplicen elokuvafestivaalit. Bratislavassa järjestettävä Prix Danube on Euroopan merkittävin lasten- ja nuortenohjelmien festivaali.
 Kirjallisuus
 Slovakin kieltä on alettu kirjoittaa jo ennen 1700-lukua. Nykyisen kirjakielen isänä pidetään Ľudovít Štúria (1812–1856). Hän edusti kirjailijana lähinnä kansallisromantiikkaa. Realismi nousi seuraavan sukupolven kirjailijoiden myötä 1870-luvulla. Tšekkoslovakian aikana slovakkikirjailijat loivat vahvat yhteydet Ranskaan. Runous nosti kansallisia tunteita 1800- ja 1900-luvuilla. Vuoteen 1989 asti valtio tuki kustannustoimintaa ja kirjat olivat halpoja; markkinatalouteen siirtyminen on nostanut kirjojen hintoja.
 Tiedotusvälineet
 Slovakiassa toimii neljä televisioyhtiötä, valtiollinen RTVS ja kolme kaupallista yritystä. Kaupallinen Markiza kerää suurimmat katsojaluvut. Päivittäin ilmestyviä sanomalehtiä ovat Pravda, Sme ja Novy Cas. Vuonna 2008 voimaan astunutta lehdistölakia on arvosteltu ulkomailla lehdistönvapautta rajoittavaksi.
 Keittiö
 Slovakialaisessa ruokaperinteessä on paljon alueellisia eroja. Maaseudulla on tyypillisesti syöty viisi ateriaa päivässä: aamupala ylösnousun aikaan, aamupäivän välipala kymmenen aikaan, päivän pääateriana lounas, iltapäiväpala ja vielä illallinen päivän töiden päätyttyä. Sokeroitu tee on yleisin lämmin juoma. Lounaalla syödään alkuruoaksi keittoa ja sen päälle usein lihaa. Ilta-ateria on kevyempi ja voi sisältää esimerkiksi leipää, juustoa ja vihanneksia. Tyypillisin väkevä viina on slivovicaksi kutsuttu luumuviina, myös ginin tyyppinen borovička on melko suosittua.
 Urheilu
 Slovakian jalkapallomaajoukkue selviytyi vuoden 2010 MM-kisoihin. Se oli maan historian ensimmäinen jalkapallon arvokisapaikka itsenäisenä valtiona. Kesäkuussa 2017 se oli FIFA-rankingissa sijalla 21. Slovakialainen seurajoukkue on kaksi kertaa onnistunut pelaamaan itsensä mestarien liigan lohkovaiheeseen, MFK Kosice kaudella 1997–1998 ja bratislavalainen FC Artmedia Petržalka 2005–2006.
 Slovakian jääkiekkomaajoukkue voitti MM-hopeaa vuonna 2000 ja nousi maailman jääkiekkoeliittiin. Maa voitti jääkiekossa toistaiseksi ainoan maailmanmestaruutensa vuonna 2002. MM-pronssia Slovakia saavutti 2003. Vuonna 2012 Slovakia sai MM-hopeaa. Tunnettuja slovakialaisia jääkiekkoilijoita ovat muiden muassa Paul Stastny, Zdeno Chara, Miroslav Satan ja Marian Hossa.
 Slovakia on osallistunut itsenäisenä valtiona olympialaisiin vuoden 1994 talvikisoista alkaen. Se on saanut kesäkisoista 9 kultaa, 11 hopeaa ja 8 pronssia, ja talvikisoista kaksi kultaa, kaksi hopeaa ja yhden pronssin. Eniten mitaleita, kaksi kultaa, kaksi hopeaa ja yhden pronssin, on tuonut meloja Michal Martikán.
 Lähteet
 Viitteet
 Aiheesta muualla
 Slovakia today – uutissivusto
 Cultural profile – uutissivusto
 Slovenský raj | Slovak Paradise – kansallispuisto
 41.3 Keski-Eurooppa
 Seulonnan keskeiset artikkelit


type: legislation

jurisdiction: US

text:
 116 S4781 IS: Asuncion Valdivia Heat Illness and Fatality Prevention Act of 2020
 U.S. Senate
 2020-10-01
 text/xml
 EN
 Pursuant to Title 17 Section 105 of the United States Code, this file is not subject to copyright protection and is in the public domain.
 II116th CONGRESS2d SessionS. 4781IN THE SENATE OF THE UNITED STATESOctober 1, 2020Mr. Schumer (for Ms. Harris (for herself, Mr. Brown, Ms. Baldwin, Ms. Warren, and Mr. Merkley)) introduced the following bill; which was read twice and referred to the Committee on Health, Education, Labor, and PensionsA BILLTo direct the Occupational Safety and Health Administration to issue an occupational safety and health standard to protect workers from heat-related injuries and illnesses.1.Short title and findings(a)Short titleThis Act may be cited as the Asuncion Valdivia Heat Illness and Fatality Prevention Act of 2020.(b)FindingsCongress finds the following:(1)Excessive heat exposure poses a direct threat to workers and the economy. Climate change increases this danger, as 19 of the 20 hottest years on record have occurred since 2001. Rising temperatures are projected to cause an increase in heat-related workplace injuries and illnesses, a dramatic loss in labor capacity, and decreased productivity.(2)On average, 3 times as many people die from extreme heat in the United States each year than from hurricanes, floods, and tornadoes combined. (3)Heat-related illnesses can arise when high temperatures rise above the body’s capacity to dispel heat. Impacts range from comparatively minor problems such as heat cramps to severe afflictions such as organ damage, heat exhaustion, stroke, and death. (4)Heat stress and COVID–19 are a combined threat to workers. Respiratory infections, such as COVID–19, and protective equipment, like essential face masks, can increase susceptibility to heat exhaustion and heat stroke. Many of the symptoms of COVID–19 and heat stress may combine to cause acute illness that is especially deadly. (5)Jobs at highest risk of heat stress illness and death are disproportionately held by Black and Brown workers, a disparity that reflects the racial injustice inherent in our economic system. (6)Farmworkers and construction workers suffer the highest incidence of heat illness, but all outdoor and indoor workers employed in excessively hot and humid environments are at significant risk of material impairment of health or functional capacity.(7)Asuncion Valdivia was a California farmworker who died of heat stroke in 2004 after picking grapes for 10 straight hours in 105 degree temperatures. Instead of calling an ambulance, his employer told his son to drive Mr. Valdivia home. On his way home, he started foaming at the mouth and died.(8)People working in excessive heat suffer diminished mental acuity and physical ability, which increases the risk of accidents. Heat-related injuries and illnesses increase workers’ compensation costs and medical expenses.(9)The costs of lower labor productivity under rising temperatures is estimated to reach up to $160,000,000,000 in lost wages per year in the United States by 2090 according to the 2018 National Climate Assessment. The drop in productivity decreases income for employers and workers. Global gross domestic product losses from heat are projected to be greater than 20 percent by the end of this century.(10)Every year, thousands of workers become sick and some die from exposure to heat. Between 1992 and 2017, 815 United States workers died from heat and almost 70,000 were seriously injured. These numbers are generally understood to be gross undercounts because many heat-related illnesses and deaths are blamed on natural causes.(11)Workers have a legal right to a safe workplace. The vast majority of heat-related workplace deaths and illnesses can be prevented by access to water, rest, and shade. Many employers don’t provide these simple measures for workers according to the Occupational Safety and Health Administration.(12)Employers often retaliate against employees if they report or seek assistance due to problems with heat. Many employees are therefore afraid to report problems and face increased risk of heat-related illnesses or death.(13)In the absence of a Federal standard, multiple branches of the United States Armed Forces—including the Army, Navy, Marine Corps, and Air Force—have issued heat prevention guidelines, and several States—California, Washington, and Minnesota—have issued heat prevention standards. The National Institute for Occupational Safety and Health (NIOSH) issued criteria for such a standard in 1972, updating it in 1986 and 2016.(14)Congress created the Occupational Safety and Health Administration to ensure safe and healthful working conditions by setting and enforcing standards pursuant to section 6 of the Occupational Safety and Health Act of 1970. Employees are exposed to grave danger from exposure to excessive heat. The Occupational Safety and Health Administration must develop a standard to protect workers from the significant risks of heat-related illness and death.2.OSHA safety standard for exposure to heat and hot environments(a)Proposed standardNot later than 2 years after the date of enactment of this Act, the Secretary of Labor shall, pursuant to section 6(b) of the Occupational Safety and Health Act of 1970 (29 U.S.C. 655(b)), promulgate a proposed standard on prevention of occupational exposure to excessive heat.(b)Final standardNot later than 42 months after the date of enactment of this Act, the Secretary shall promulgate a final standard on prevention of occupational exposure to excessive heat that shall—(1)provide no less protection than the most protective heat prevention standard adopted by a State plan that has been approved by the Secretary under section 18 of the Occupational Safety and Health Act of 1970 (29 U.S.C. 667) and, at a minimum, include the requirements described in section 4; and(2)be effective and enforceable in the same manner and to the same extent as any standard promulgated under section 6(b) of the Occupational Safety and Health Act of 1970 (29 U.S.C. 655(b)).(c)Interim final standard(1)In generalIf the proposed standard described in subsection (a) is not promulgated not later than 2 years after the date of enactment of this Act, the Secretary of Labor shall promulgate an interim final standard on prevention of occupational exposure to excessive heat not later than 2 years and 60 days after such date of enactment—(A)to require covered employers to develop and implement a comprehensive workplace excessive heat prevention plan to protect covered employees from excessive heat that may lead to heat-related injuries and illnesses; and(B)that shall, at a minimum—(i)provide no less protection than the most protective heat prevention standard adopted by a State plan that has been approved by the Secretary under section 18 of the Occupational Safety and Health Act of 1970 (29 U.S.C. 667);(ii)establish requirements with respect to exposure limits that trigger action to protect covered employees from heat-related illness, hydration, scheduled and paid rest breaks in shaded or climate-controlled spaces, an acclimatization plan, exposure monitoring, and other measures to prevent exposure to heat above safe limits, employee and supervisor training, hazard notification, an emergency medical response plan, heat-related surveillance, recordkeeping, and procedures for compensating piece rate workers for required heat-related rest breaks;(iii)take into consideration the NIOSH Criteria for a Recommended Standard: Occupational Exposure to Heat and Hot Environments published by the National Institute for Occupational Safety and Health in 2016; and(iv)include a requirement to protect employees from discrimination or retaliation for exercising the rights of the employees under the interim final standard.(2)Applicability of other statutory requirementsThe following shall not apply to the promulgation of the interim final standard under this subsection:(A)The requirements applicable to occupational safety and health standards under section 6(b) of the Occupational Safety and Health Act of 1970 (29 U.S.C. 655(b)).(B)The requirements of section 553(c) of chapter 5 and chapter 6 of title 5, United States Code.(C)The requirements of the National Environmental Policy Act of 1969 (42 U.S.C. 4321 et seq.).(3)Effective date of interim standardThe interim final standard shall—(A)take effect on a date that is not later than 30 days after the promulgation of such standard, except that such interim final standard may include a reasonable phase-in period for the implementation of required engineering controls that take effect after such date;(B)be enforced in the same manner and to the same extent as any standard promulgated under section 6(b) of the Occupational Safety and Health Act of 1970 (29 U.S.C. 655(b)); and(C)be in effect until the final standard described in subsection (b) becomes effective and enforceable.3.DefinitionsIn this Act:(1)Covered employeeThe term covered employee includes an individual employed by a covered employer.(2)Covered employerThe term covered employer—(A)means an employer that employs an individual to work at a covered workplace; and(B)includes a contractor, subcontractor, a temporary service firm, or an employee leasing entity.(3)Covered workplaceThe term covered workplace includes a workplace with occupational exposure to excessive heat.(4)EmployerThe term employer has the meaning given the term in section 3 of the Occupational Safety and Health Act of 1970 (29 U.S.C. 652).(5)Excessive heatThe term excessive heat includes outdoor or indoor exposure to heat at levels that exceed the capacities of the body to maintain normal body functions and may cause heat-related injury, illness, or fatality (including heat stroke, heat exhaustion, heat syncope, heat cramps, or heat rashes).(6)SecretaryThe term Secretary means the Secretary of Labor.4.Requirements for final standard on prevention of occupational exposure to excessive heat(a)In generalThe final standard promulgated under section 2(b) shall, at a minimum—(1)take into consideration the NIOSH Criteria for a Recommended Standard: Occupational Exposure to Heat and Hot Environments published by the National Institute for Occupational Safety and Health in 2016;(2)establish requirements with respect to exposure limits that trigger action to protect covered employees from heat-related illness, hydration, scheduled and paid rest breaks in shaded or climate-controlled spaces, an acclimatization plan, exposure monitoring, and other measures to prevent exposure to heat above safe limits, employee and supervisor training, hazard notification, medical monitoring, an emergency medical response plan, heat-related surveillance recordkeeping, procedures for compensating piece rate workers for required heat-related rest breaks, and a heat prevention plan; and(3)include the requirements described in subsection (b) with respect to covered employers.(b)RequirementsThe final standard promulgated under section 2(b) shall, with respect to covered employers, include the following:(1)Heat illness prevention plans(A)In generalA covered employer shall develop, implement, and maintain an effective, written excessive heat illness prevention plan for covered employees, which shall—(i)be developed and implemented with the meaningful participation of covered employees and, where applicable, employee representatives and collective bargaining representatives, for all aspects of the plan;(ii)be tailored and specific to hazards in the covered workplace;(iii)be in writing, in English and in the language understood by a majority of the employees, if such language is not English; and(iv)be made available, upon request, to such employees, the employee representatives for such employees, and the Secretary.(B)Plan contentEach plan required under subparagraph (A) shall include procedures and methods for the following:(i)Initial and regular monitoring of employee exposure to determine whether employees are exposed to excessive heat.(ii)Provision of water, paid rest breaks, and access to shade or cool-down areas.(iii)Emergency response.(iv)Acclimatization.(v)Hazard prevention, including engineering controls, administrative controls, or personal protective equipment to correct, in a timely manner, applying industrial hygiene principles of the hierarchy of controls, including, as appropriate—(I)engineering controls that may include isolation of hot processes, isolation of employees from sources of heat, local exhaust ventilation, shielding from a radiant heat source, and insulation of hot surfaces, the provision of air conditioning, cooling fans, cooling mist fans, evaporative coolers, and natural ventilation;(II)administrative controls that limit exposure to a hazard by adjustment of work procedures or work schedules, which may include acclimatizing employees, rotating employees, scheduling work earlier or later in the day, using work-rest schedules, reducing work intensity or speed, changing required work clothing, and using relief workers; and(III)personal protective equipment which may include water-cooled garments, air-cooled garments, reflective clothing, and cooling vests.(vi)Coordination of risk assessment efforts, plan development, and implementation of the plan with other employers who have employees who work at the covered workplace.(vii)Compensating piece rate workers for required heat-related rest breaks.(2)Training and education(A)Employee TrainingA covered employer shall provide annual training and education to covered employees who may be exposed to high heat levels, which shall cover the following topics:(i)Identified heat illness risk factors.(ii)Personal factors that may increase susceptibility to heat-related illness.(iii)Signs and symptoms of heat-related illness.(iv)Different types of heat illness.(v)The importance of acclimatization and consumption of liquids.(vi)Engineering control measures.(vii)Administrative control measures.(viii)The importance of reporting heat-related symptoms being experienced by the employee or another employee.(ix)Recordkeeping requirements and reporting procedures.(x)Emergency response procedures.(xi)Employee rights.(B)Supervisor TrainingIn addition to the training and education required in subparagraph (A), training and education shall be provided annually to covered employees who are supervisors that shall cover the following topics: (i)The procedures a supervisor is required to follow under this Act.(ii)How to recognize high-risk situations, including how to monitor weather reports and weather advisories, and not assigning an employee to situations that predictably compromise the safety of the employee.(iii)The procedures to follow when an employee exhibits signs or reports symptoms consistent with possible heat illness, including emergency response procedures.(C)General training requirementsThe education and training provided under this paragraph to covered employees shall meet the following:(i)In the case of such an employee whose job circumstances have changed, within a reasonable timeframe after such change of job circumstances, education and training shall be provided that shall be—(I)in addition to the education and training provided under clause (ii), subparagraph (A), and, if applicable to such employee, subparagraph (B); and(II)applicable to such change of job circumstances.(ii)Applicable education and training shall be provided for each new covered employee prior to the employee’s job assignment.(iii)The education and training shall provide such employees opportunities to ask questions, give feedback, and request additional instruction, clarification, or other follow-up.(iv)The education and training shall be provided in-person and by an individual with knowledge of heat illness prevention and of the plan of the employer under this section.(v)The education and training shall be appropriate in content and vocabulary to the language, educational level, and literacy of such covered employees.(3)RecordkeepingEach covered employer shall—(A)maintain at all times—(i)records related to each plan of the employer under paragraph (1), including heat illness risk and hazard assessments, and identification, evaluation, correction, and training procedures;(ii)data on all heat-related illnesses and deaths; and(iii)data on environmental and physiological measurements related to heat; and(B)make such records and data available, upon request, to covered employees and their representatives for examination and copying in accordance with section 1910.1020 of title 29, Code of Federal Regulations (as such section is in effect on the date of enactment of this Act).(4)Whistleblower protections(A)PolicyEach covered employer shall adopt a policy prohibiting any person (including an agent of the employer) from discriminating or retaliating against any employee for—(i)exercising the rights of the employee under this Act; or(ii)reporting violations of the standard to any local, State, or Federal government.(B)ProhibitionNo covered employer shall discriminate or retaliate against any employee for—(i)reporting a heat-illness-related concern to, or seeking assistance or intervention with respect to heat-related health symptoms from, the employer, local emergency services, or a local, State, or Federal government; or(ii)exercising any other rights of the employee under this Act.(C)EnforcementThis paragraph shall be enforced in the same manner and to the same extent as any standard promulgated under section 6(b) of the Occupational Safety and Health Act of 1970 (29 U.S.C. 655(b)).


text:
 Avis juridique important
 |
 22000D1109(10)
 Afgørelse truffet af Det Blandede EØS-udvalg nr. 55/1999 af 30. april 1999 om ændring af bilag XIII (transport) til EØS-aftalen
 EF-Tidende nr. L 284 af 09/11/2000 s. 0015 - 0016
 Afgørelse truffet af Det Blandede EØS-udvalgnr. 55/1999af 30. april 1999om ændring af bilag XIII (transport) til EØS-aftalenDET BLANDEDE EØS-UDVALG HAR -under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, som tilpasset ved protokollen om tilpasning af aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, i det følgende benævnt "aftalen", særlig artikel 98, ogud fra følgende betragtninger:(1) Bilag XIII til aftalen blev ændret ved afgørelse nr. 40/1999 truffet af Det Blandede EØS-udvalg den 26. marts 1999(1).(2) Rådets forordning (EF) nr. 2135/98 af 24. september 1998 om ændring af forordning (EØF) nr. 3821/85 om kontrolapparatet inden for vejtransport og direktiv 88/599/EØF vedrørende gennemførelse af forordning (EØF) nr. 3820/85 og (EØF) nr. 3821/85(2) bør indarbejdes i aftalen.(3) De tilpasninger til Rådets forordning (EØF) nr. 3821/85, som er foretaget i kapitel VI.A, punkt 3 i bilag I til akten vedrørende vilkårene for Republikken Østrigs, Republikken Finlands og Kongeriget Sveriges tiltrædelse og tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for Den Europæiske Union(3), bør indarbejdes i aftalen.(4) Bilag XIII til aftalen bør tilpasses som følge af Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse af Den Europæiske Union -TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:Artikel 1I punkt 21 (Rådets forordning (EØF) nr. 3821/85) i bilag XIII til aftalen indsættesa) følgende led mellem tredje og fjerde led:"- 1 94 N: Akt vedrørende vilkårene for Republikken Østrigs, Republikken Finlands og Kongeriget Sveriges tiltrædelse og tilpasningerne til de traktater, der danner grundlag for Den Europæiske Union (EFT C 241 af 29.8.1994, s. 21, tilpasset ved EFT L 1 af 1.1.1995, s. 1)."b) følgende:"- 398 R 2135: Rådets forordning (EF) nr. 2135/98 af 24. september 1998 (EFT L 274 af 9.10.1998, s. 1), berigtiget ved EFT L 49 af 25.2.1999, s. 46.Forordningens bestemmelser gælder i forbindelse med aftalen med følgende tilpasninger:a) I kapitel IV, litra A, i bilag I B indsættes følgende i punkt 3, litra a), vedrørende førerkortets side 1:'is: Ökumannskort''no: Sjåførkort'.b) I kapitel IV, litra A, i bilag I B affattes indledningen i punkt 3, litra c), vedrørende førerkortets side 1 således, hvad angår EFTA-staterne:Den udstedende EFTA-stats nationalitetsmærke indrammet af den elipse, der er nævnt i artikel 37 i FN's konvention om vejtrafik af 8. november 1968 (med samme baggrund som førerkortet); nationalitetsmærkerne er følgende:c) I kapitel IV, litra A, i bilag I B indsættes følgende i punkt 3, litra c), vedrørende førerkortets side 1:'IS IslandFL LiechtensteinN Norge'."Artikel 2I punkt 23 (Rådets direktiv 88/599/EØF) i bilag XIII til aftalena) udgår både tilpasningen og indledningen, ogb) følgende indsættes:", ændret ved:- 398 R 2135: Rådets forordning (EF) nr. 2135/98 af 24. september 1998 (EFT L 274 af 9.10.1998, s. 1), berigtiget ved EFT L 49 af 25.2.1999, s. 46."Artikel 3Teksterne til forordning (EF) nr. 2135/98 og tilpasningerne til forordning (EØF) nr. 3821/85 i kapitel VI.A, punkt 3 i bilag I til akten vedrørende vilkårene for Republikken Østrigs, Republikken Finlands og Kongeriget Sveriges tiltrædelse og tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for Den Europæiske Union, på islandsk og norsk, som er knyttet til de respektive sproglige udgaver af denne afgørelse, er autentiske.Artikel 4Denne afgørelse træder i kraft den 1. maj 1999, forudsat at Det Blandede EØS-udvalg har modtaget alle fornødne meddelelser i henhold til aftalens artikel 103, stk. 1.Artikel 5Denne afgørelse offentliggøres i EØS-afsnittet i og EØS-tillægget til De Europæiske Fællesskabers Tidende.Udfærdiget i Bruxelles, den 30. april 1999.På Det Blandede EØS-udvalgs vegneF. BarbasoFormand(1) EFT L 266 af 19.10.2000.(2) EFT L 274 af 9.10.1998, s. 1. Berigtigelse i EFT L 49 af 25.2.1999, s. 46.(3) EFT C 241 af 29.8.1994, s. 21, tilpasset ved EFT L 1 af 1.1.1995, s. 1.


text:
 19.3.2005
 ET
 Euroopa Liidu Teataja
 C 69/2
 EUROOPA KOHTU
 (viies koda)
 8. oktoobri 2004. aasta määrus
 kohtuasjas C-249/03: Euroopa Ühenduste Komisjon versus Transport Environment Development Systems (Trends) jt (1)
 (Vahekohtuklausel - Otsus 2004/4077EÜ, Euratom - Artiklid 2 ja 3 - Esimese astme kohtule suunamine)
 (2005/C 69/05)
 Kohtumenetluse keel: kreeka
 Kohtuasjas C-249/03: Euroopa Ühenduste Komisjon (esindaja M. Patakia, keda abistasid M. Bra, K. Kapoutzidou ja S. Chatziyiannis) v. mittetulundusühing Transport Environment Development Systems (Trends), asukoht Ateena (Kreeka), (esindaja advokaat V. Christianos), Marios Kontaratos, elukoht Ateena (Kreeka), Anastasios Tillis, elukoht Neo Irakleio, Atika (Kreeka), (esindaja advokaat V. Christianos), Georgios Argyrakos, elukoht Ateena (Kreeka), Konstantinos Petrakis elukoht Cholargos, Atika (Kreeka), Fotini Koutrouba, elukoht Glyfada, Atika (Kreeka), mille esemeks on 10. juunil 2003 asutamislepingu artikli 238 alusel esitatud hagi, tegi Euroopa Kohus (viies koda), koosseisus: koja esimehe ülesannetes C. Gulmann, kohtunikud R. Schintgen ja G. Arestis (ettekandja); kohtujurist M. Poiares Maduro, kohtusekretär: R. Grass, 8. oktoobril 2004 määruse, mille resolutiivosa on järgmine:
 Kohtuasi C-249/03 suunatakse Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtule.
 (1) ELT C 184, 2.8.2003.


type: other

text: b'HHS/OIG, Audit -"Ineligible Medicare Payments to Skilled Nursing Facilities Under the Administrative Responsibility of Cahaba Government Benefit Administrators,"(A-05-03-00051)\nDepartment\nof Health and Human Services\nOffice of Inspector General -- AUDIT\n"Ineligible Medicare Payments to Skilled Nursing Facilities Under the\nAdministrative Responsibility of Cahaba Government Benefit Administrators," (A-05-03-00051)\nJuly 16, 2003\nComplete\nText of Report is available in PDF format (133 kb). Copies can also be\nobtained by contacting the Office of Public Affairs at 202-619-1343.\nEXECUTIVE SUMMARY:\nThe objective of this audit was to determine the extent of ineligible Medicare\nSkilled Nursing Facility (SNF) payments contained in our database of payments\nmade under the administrative responsibility of Cahaba Government Benefit Administrators\n(Cahaba).\xc2\xa0 We estimate that $3.3 million of ineligible SNF payments were\nmade under the administrative responsibility of Cahaba during calendar years\n1997 through 2001.\xc2\xa0 The overpayments occurred because of the absence of\nan automated cross-check, within the Centers for Medicare and Medicaid Services\nCommon Working File and the Fiscal Intermediary\xe2\x80\x99s claims processing systems,\nverifying that a three consecutive day inpatient hospital stay occurred prior\nto SNF admission.\xc2\xa0 Cahaba officials generally concurred with our recommendations.'


text:
 Avviż Legali Importanti
 |
 22000D0210(06)
 Official Journal L 035 , 10/02/2000 P. 0035 - 0036
 Deċiżjoni tal-Kumitat Konġunt taż-ŻEENru 6/1999tad-29 ta' Jannar 1999li temenda l-Anness XI (Servizzi ta' Telekomunikazzjoni) għall-Ftehim taż-ŻEEIL-KUMITAT KONĠUNT TAŻ-ŻEE,Wara li kkunsidra l-Ftehim dwar iż-Żona Ekonomika Ewropea, kif aġġustat bil-Protokoll li jaġġusta l-Ftehim għaż-Żona Ekonomika Ewropea, minn hawn iżjed 'il quddiem issir referenza għalih bħala "il-Ftehim", u b'mod partikolari l-Artikolu 98 tiegħu,Billi l-Anness XI għall-Ftehim ġie emendat bid-Deċiżjoni tal-Kumitat Konġunt taż-ŻEE Nru 120/98 tat-18 ta' Diċembru 1998 [1];Billi d-Deċiżjoni Nru 710/97/KE tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill ta' l-24 ta' Marzu 1997 dwar metodu ta' awtorizzazzjoni koordinat fil-qasam tas-servizzi ta' komunikazzjoni personali bis-satellita fil-Komunità [2] għandha tiġi inkorporata fil-Ftehim;Billi l-aspetti internazzjonali tad-Deċiżjoni Nru 710/97/KE għandhom jiġu addattati għall-għanijiet tal-Ftehim,IDDEĊIEDA KIF ĠEJ:Artikolu 1Il-punt li ġej għandu jiġi mdaħħal wara l-punt 5ċ (Direttiva 95/62/KE tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill) fl-Anness XI għall-Ftehim:"5ca. 397 D 0710: Id-Deċiżjoni Nru 710/97/KE tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill ta' l-24 ta' Marzu 1997 dwar metodu ta' awtorizzazzjoni koordinat fil-qasam tas-servizzi ta' komunikazzjoni personali bis-satellita fil-Komunità (ĠU L 105, tat-23.4.1997, p. 4).Id-dispożizzjonijiet tad-Deċiżjoni għandhom, għall-għanijiet tal-Ftehim preżenti, jinqraw bl-addattamenti li ġejjin:fir-rigward tar-relazzjonijiet ma' pajjiżi terzi deskritti fl-Artikolu 9 tad-Deċiżjoni, għandu japplika dan li ġej:1. Bil-għan li jintlaħaq il-grad massimu ta' konverġenza fl-applikazzjoni ta' reġim ta' pajjiż terz fir-rigward ta' servizzi ta' komunikazzjoni personali bis-satellita, il-Partijiet Kontraenti għandhom jiskambjaw informazzjoni kif deskritt fl-Artikolu 9(1) u għandhom isiru konsultazzjonijiet fir-rigward ta' materji li hemm referenza għalihom fl-Artikoli 9(2) fi ħdan il-qafas tal-Kumitat Konġunt taż-ŻEE u skond il-proċeduri speċifiċi li għandhom jiġu miftehma mill-Partijiet Kontraenti.2. Kull meta l-Komunità tinnegozja ma' pajjiż terz fuq il-bażi ta' l-Artikolu 9(2), sabiex tikseb aċċess effettiv u komparabbli għall-organizzazzjonijiet tagħha, għandha taħdem bis-sħiħ sabiex tikseb trattament ugwali għal organizzazzjonijiet ta' l-Istati ta' l-EFTA."Artikolu 2It-testi tad-Deċiżjoni Nru 710/97/KE tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill fil-lingwa Islandiża u f'dik Norveġiża, li huma annessi għall-verżjonijiet tal-lingwi rispettivi ta' din id-Deċiżjoni, huma awtentiċi.Artikolu 3Din id-Deċiżjoni għandha tidħol fis-seħħ nhar it-30 ta' Jannar 1999, sakemm ikunu saru n-notifiki kollha taħt l-Artikolu 103(1) tal-Ftehim lill-Kumitat Konġunt taż-ŻEE.Artikolu 4Din id-Deċiżjoni għandha tiġi ppubblikata fit-Taqsima taż-ŻEE ta', u fis-Suppliment taż-ŻEE għall-Ġurnal Uffiċjali tal-Komunitajiet Ewropej.Magħmul fi Brussel, fid-29 ta' Jannar 1999.Għall-Kumitat Konġunt taż-ŻEEIl-PresidentF. Barbaso[1] ĠU L 297, tat-18.11.1999, p. 49.[2] ĠU L 105, tat-23.4.1997, p. 4.--------------------------------------------------