type: other

text:
Några utvecklingslinjer gällande kreditgivarens ansvar på marknaden för konsumentkrediter - PDF
 Några utvecklingslinjer gällande kreditgivarens ansvar på marknaden för konsumentkrediter
 Download "Några utvecklingslinjer gällande kreditgivarens ansvar på marknaden för konsumentkrediter"
 1 JURIDISKA FAKULTETEN vid Lunds universitet Daniel Neftalin & Nils Olofsson Några utvecklingslinjer gällande kreditgivarens ansvar på marknaden för konsumentkrediter Examensarbete 20 poäng Lars Gorton Bankrätt VT 2007
 2 Innehåll SUMMARY 1 SAMMANFATTNING 4 FÖRKORTNINGAR 6 1 INLEDNING Syfte Metod och material Disposition 8 2 REGLERING OCH KONSUMENTENS ANSVAR Utvecklingen av konsumentens ansvar Staten och företagens möjliggörande för konsumentens ansvar Negativt med statlig reglering? Konsumentskyddet och information Gridlock-problemet Det ömsesidiga beroendet samt informationsasymmetri och lemons 16 3 MARKNADSFÖRING OCH KREDITBESLUT I ETT RÄTTSEKONOMISKT PERSPEKTIV Inledning Kritik av den klassiska mikroekonomin En modell över konsumentens beslut att teckna en kredit Hur stor är min skuldsättning? Hur mycket kommer krediten att kosta? Kredittagarens granskning av villkoren för krediten Risktagande: Hur stora kommer framtida inkomsterna och utgifterna vara? Konsumtion idag mot konsumtion imorgon hyperbolisk diskontering Kan förebyggande åtgärder finnas? 26 4 VART TAR LÅNEN VÄGEN? Allmänt 27
 3 4.2 Blancolån Kostnader för konsumenten Räntan Kreditprövningen Avgifter Bomarknaden och bolånemarknaden Allmänt Skäl till prisökning Hushållens skulder ökar Nyutlåning Belåningsgrader Amorteringstid Fast ränta vs rörlig ränta Räntemarginaler Slutsatser 39 5 MYNDIGHETER MED ANSVAR INOM KONSUMENTSKYDDET Allmänt Konsumentverket Finansinspektionen Överlappande tillsyn Överenskommelse mellan Konsumentverket och Finansinspektionen42 6 KREDITPRÖVNING Allmänt om kreditprövningen Kreditprövning och kreditvärdering vs adverse selection och moral hazard Regler gällande kreditprövning Lag (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse Konsumentkreditlag (1992:830) Allmänt Kreditprövning enligt 5 a Credit scoring Något ytterligare om kreditprövningen, särskilt dess kärna Allmänna råd om konsumentkrediter Bakgrund FFFS 2005:3 om krediter i konsumentförhållanden KOVFS 2004:6 om konsumentkrediter Olikheter i råden Borådgivning och bolån Bakgrund Praxis från Allmänna reklamationsnämnden Rådighetsbelopp Förhållandet mellan offentligrätt och civilrätt 56
 4 6.5.1 Allmänt Kan näringsrättslig lagstiftning ge upphov till civilrättsliga rättigheter? Näringsrättsliga reglers karaktär och 36 Avtalslagen NJA 1996 s NJA 1999 s Praxis från Allmänna reklamationsnämnden Slutord gällande praxis Betydelsen av allmänna råd Bindande verkan i förhållandet mellan Finansinspektionen och bank Förhållandet mellan bank och kund Uppsägning av krediter i förtid och vägran att utbetala lån Avrådningsplikt Allmänt Omsorgsplikt i konsumentkreditlagen Avrådningspliktens kärna Andra förhållanden av betydelse Avrådningsplikten i KkrL och praxis Analogivis tillämpning av KtjL och LFR Nyttan av avrådningsplikt Seniorlån Bakgrund Definition av hypotekspensionslån Skäl till att hypotekspensionslån blir vanligare Jämförelse mellan ett hypotekspensionslån och vanliga bolån Begränsning av skuldbelopp Hypotekspensionslån ur ett kreditprövningsperspektiv 75 7 KREDITGIVARANSVAR OCH BORGEN Allmänt om regleringen av borgen Ansvaret gentemot borgensmannen Kreditprövning av borgensmannen Kreditprövning av kredittagaren Informationsplikt gentemot borgensmannen Allmänna råd Rättspraxis Jämkning av borgensåtagandet 85 8 KONSUMENTKREDITLAGSTIFTNING. MARKNADSFÖRING, AVTALSSLUT OCH AVTALSVILLKOR Allmänt Gemenskapsrättslig bakgrund års direktiv om konsumentkrediter 88
 5 8.3 Den svenska nationella regleringen av konsumentkrediter ur ett marknadsrättsligt perpsektiv Marknadsföringslagen och konsumentrkeditlagen Allmänna råd och riktlinjer Hur ska kostnaden för krediten presenteras? - Närmare om angivande av effektiv ränta Vad är effektiv ränta? Hur sker beräkningen? Hur får marknadsföringen utformas? - Rättspraxis från MD Allmänt InterConto Axlins GE Capital Eurocard Citibank Mobillån Sverige Slutkommentar om reglering av marknadsföring Förändringar av gemenskapsrätten Förslag till nytt direktiv Bakgrund Skäl för ny reglering Harmoniseringsfrågan Informationskrav och avtalsvillkor Närmare om några av de materiella reglerna i direktivförslaget Allmänt Standardinformation vid marknadsföring Beräkningen av den effektiva räntan Ångerrätt Förtida betalning Den fortsatta lagstiftningsprocessen ANALYS OCH SLUTSATSER Problembild gällande konsumentskyddet Allmänna frågor Kredittagarens förmåga att behandla information och att fatta belut Förändringar i gemenskapsrätten Kreditprövningen Marknadsföring Näringsrätt kontra civilrätt 116 KÄLL- OCH LITTERATURFÖRTECKNING 117 Propositioner 117 Gemenskapsrättsliga rättsakter 117 Statens offentliga utredningar 117 Departementspromemorior 117 Allmänna råd 117
 6 Remissvar 118 Litteratur mm 118 Övriga publikationer 120 Andra medier 121 RÄTTSFALLSFÖRTECKNING 122 Högsta domstolen 122 Hovrätterna 122 Regeringsrätten 122 Marknadsdomstolen 122 Allmänna reklamationsnämnden 122
 8 Summary This paper deals with recent legal developments regarding lending and lender liability in the market for consumer credits. Consumer access to credit has increased significantly in recent years. The proliferation of consumer credit and the recent sub-prime mortgage crisis in the United States has brought into focus the importance of protecting consumers from aggressive lending. Governments have responded typically with regulation and supervision. However, no amount of regulation can protect consumers from the decision to borrow. Instead, regulation and supervision must aim to make it possible for the consumer to make informed decisions. It is a common misconception among consumers that regulation is free from costs. For businesses, however, there are real and ongoing costs in complying with government regulations; costs that inevitably are passed on in market. So while for the individual consumer a new regulation may seem like a positive development, the collective welfare of consumers may not be served by a greater degree of costly and burdensome regulations. The availability of consumer credit has obvious social benefits, notably allowing individuals to leverage their purchasing power. It is therefore in society s interest that credit be made available and accessible. An important aspect of this social interest is that consumer credit agreements be efficient. Efficiency may be gained by lenders at the expense of borrowers, which in the long term would have an adverse effect on the credit market. According to some legal and economic theories, consumers do not always make the optimal decision whether or not to enter into a credit agreement. This implies that credit agreements entered into under the right circumstances are positive for society s over all utility. Social efficiency in consumer credit agreements is gained when agreements provide reciprocal and mutual benefits to consumers and lenders. This efficiency is attained through rational borrowing, which is in turn achieved when consumers fully understand and appreciate the risks, terms and costs of the credit they intend to borrow. The fact that such decisions are made in the absence of full disclosure is not explained by simply stating that the decisions are irrational. Instead, behavioural studies suggest that the decisions can be explained by bounded rationality. The meaning of this concept is that the consumer does not succeed in fully processing information on costs and risks. This can lead to a decision that, although rational in the individual s mind, might lead to more disadvantages than the individual has considered. The problem therefore is the way the individual processes crucial information, and especially terms relating to price and risk. The problem of bounded rationality is an important one to consider in legislation. It is important both in the context of fairness and in the context of overall utility. Bounded rationality therefore has implications for the concept of lender liability. 1
 9 In Sweden the Financial Supervisory Authority (Finansinspektionen) and the Consumer Agency (Konsumentverket) aim to ensure effective consumer protection in the financial markets. However, their starting points are different. The Consumer Agency s primary goal is to strengthen consumers position and influence in the markets vis-à-vis lenders. The Financial Supervisory Authority, on the other hand works more proactively to mitigate systemic risks, rather than specific consumer risks. Sometimes the roles and work of the regulators overlap. While other times, conflicts of interests between the two are visible. Regulations relating to credit assessment are both administrative and legal. These regulations are enacted pursuant to the Consumer Credit Act (Konsumentkreditlagen), which is administrative in nature, and also found in the Banking Business Act (Bank- och finansieringsrörelselagen), the Consumer Credit Act, the Contract Act (Avtalslagen) and the Promissory Note Act (10 kap Handelsbalken), which are private law in nature. The primary goal of all legislative acts is not to protect the individual credit borrower, but to protect the financial system and consumers collectively. Credit assessment consists of an assessment of the borrower s ability to earn an income, ability to repay, pledge collateral security and etc. In summary, credit assessment aims to establish if a borrower has the ability to repay the loan according to the credit contract. Swedish legislation is supplemented by two sets of guidelines (allmänna råd) issued by the Consumer Agency and the Financial Supervisory Authority, respectively. While these guidelines are not legally binding, banks often claim to consider themselves bound by them. Nevertheless, the guidelines might be of some importance in individual private law cases. Also, 36 of the Contract Act (Avtalslagen) is of some importance. So far in case law, 36 has not been used to adjust a consumer borrower s duty to repay the borrowed money. However, the National Board of Consumer Complaints (Allmänna Reklamationsnämnden) has in one case ruled that 36 could be applied. In relation to a credit assessment there may be a duty to dissuade from borrowing, but there is presently no such duty in Swedish legislation. Issues of lender liability have also been considered in cases regarding surety. These cases have also dealt with the dichotomy of private law and administrative law. Case law suggests that creditors have, to some extent, an obligation to look after and protect a guarantor s interests in regard to the extent of the debt. Legislation on consumer credits is found in the Consumer Credit Act. This act is to a large extent based on an EC directive. The legislation is supplemented by guidelines from the Financial Supervisory Authority and The Consumer Agency. The legislation and the guidelines impose an obligation on lenders to be moderate and restrained when marketing credits. It is prohibited for lenders to emphasise the fact that a credit can be granted quickly as the decisive feature in marketing to consumers. The very few cases on marketing that have been decided by the Market Court (Marknadsdomstolen) show that the guidelines are of significant importance 2
 10 when interpreting the legislation. According to rules common to all member states of the EU, the price of a credit is to be presented by the effective rate of interest. While national rules on consumer credits are based on an ECdirective, EC-law on this subject is about to be transformed. Two main reasons for the proposed changes are consumer protection and the realisation of an internal European market for consumer credits. A newly proposed directive suggests an obligation on lenders to make better and greater disclosure to their consumers. 3
 11 Sammanfattning Uppsatsen behandlar det ansvar som åläggs kreditgivare på konsumentkreditmarknaden ur ett antal olika perspektiv. Studien berör näringsrättsliga och privaträttsliga rättsområden och studerar relationen mellan dessa. Konsumenternas kontakt med krediter är idag mer frekvent än tidigare. Samtidigt har även betydelsen av att välja rätt blivit större. Detta leder till att kraven på reglering och tillsyn ökar. Regleringen skall dock ej syfta till att skydda konsumenterna från deras beslut i sig. Istället skall regleringen och tillsynen syfta till att möjliggöra för konsumenten att denne kan fatta riktiga beslut, i den meningen att besluten skall t.ex. bygga på korrekt information. Det är en vanlig uppfattning hos konsumenter att reglering inte kostar. Reglering innebär dock alltid en kostnad. För den enskilde konsumenten kan det i det enskilda fallet dock verka bra med omfattande reglering. För konsumenterna som kollektiv torde dock reglering vara negativt. Krediter anses i princip ha en välståndshöjande effekt. Detta innebär att krediter som tecknas på rätt villkor är positiva för samhället. En viktig förutsättning för denna effekt är att avtalet om krediten har positiva effekter inte endast för kreditgivaren utan även för kredittagaren. Det finns emellertid teorier enligt vilka kredittagaren inte alltid fattar det mest optimala beslutet, d.v.s. att kredittagaren väljer att teckna en kredit utan att veta vad den t.ex. egentligen kostar eller vilken risk han eller hon egentligen tar. Att individen fattar sådana beslut förklaras inte med att besluten är irrationella. Snarare visar studier av beteende att det handlar om vad som kallas bunden rationalitet hos individen. Med detta menas att individen/kredittagaren inte lyckas utvärdera information om t.ex. risker och kostnader på bästa sätt. Följden blir att individen fattar ett beslut som kan sägas vara rationellt utifrån hur informationen förstås men som alltså kan vara till större nackdel för individen än vad han eller hon trott. Problemet ligger alltså i individens sätt att behandla informationen. Särskilt problematiska är frågor om kreditens pris och om vilken risk kredittagaren tar. Problemet med bunden rationalitet är viktigt att beakta ur lagstiftningssynpunkt eftersom det har betydelse både för rättvisan i samhället och för samhällets totala välstånd. Bunden rationalitet innebär därför implikationer för frågor om kreditgivaransvar. Såväl Konsumentverket som Finansinspektionen har som mål att verka för ett gott konsumentskydd på de finansiella marknaderna. Deras utgångspunkter i arbetet är dock olika. Konsumentverkets uttalade mål är att stärka konsumenternas position och inflytande på marknaden. Finansinspektionen arbete är istället mer proaktivt och preventivt. Dess arbete syftar till att identifiera och motverka systemrisker och problem innan de uppstår. Således är dess primära syfte med arbetet ej att skydda den individuella konsumenten. Myndigheternas arbete är i vissa fall 4
 12 överlappande och det torde även finnas vissa intressekonflikter myndigheterna emellan. Reglerna gällande kreditprövning utgörs av dels en näringsrättslig bestämmelse i LBF, och dels en marknadsrättslig bestämmelse i KkrL. De båda bestämmelserna syftar ej i första hand till att skydda den enskilde kredittagaren. Istället syftar bestämmelserna till att skydda den finansiella stabiliteten samt konsumenterna som kollektiv. Kreditprövning innefattar typiskt sett en bedömning av den sökandes intjäningsförmåga, förmögenhetsställning, betalningsvilja, erbjuden säkerhet, kopplingen till andra låntagare i banken, känslighet för externa händelser och liknande förhållanden. Sammanfattningsvis syftar kreditprövningen till att pröva om kredittagaren har ekonomiska förutsättningar att fullgöra vad han eller hon åtar sig enligt kreditavtalet, d.v.s. återbetalningsförmåga. Lagstiftningen kompletteras med allmänna råd utgivna av Finansinspektionen och Konsumentverket. De allmänna råden är just råd och saknar därmed bindande verkan. Dock kan de trots allt få betydelse vid en civilrättslig prövning. Närmare bestämt kan 36 AvtL komma att få betydelse. I domstolspraxis har bestämmelsen dock ej använts för att jämka en betalningsförpliktelse. Vid ett fall har dock Allmänna reklamationsnämnden funnit 36 AvtL vara tillämplig. I nära anslutning till kreditprövningen ligger begreppet avrådningsplikt. Någon sådan plikt finns dock ännu ej i svensk gällande rätt. Kreditgivaransvar har också behandlats i en rad rättsfall som rör borgen. Dessa rättsfall har i viss mån rört förhållandet mellan civilrätten och de näringsrättsliga bestämmelser som finns i bankrörelselagstiftningen. Praxis visar på att borgenären har ett ansvar att bevaka och skydda borgensmannens intressen i fråga om utsträckningen av gäldenärens skuldsättning och i fråga om regressrätt. Bestämmelser om marknadsföring och information till konsumenter finns främst i KkrL (och MFL) och bygger till stor del på EGdirektiv. Reglerna kompletteras även av allmänna råd från Finansinspektionen och Konsumentverket. Marknadsföring av konsumentkrediter skall präglas av återhållsamhet och måttfullhet. Vidare skall det faktum att en kredit kan beviljas mycket snabbt inte framhållas som ett avgörande argument för tecknande av krediten. Praxis från MD kring marknadsföring av krediter är sparsam men det går att utläsa att allmänna råd har en viktig funktion för bedömningen av om marknadsföring är lagstridig eller inte. Regelverket anger att kostnaden för en kredit skall anges genom den effektiva räntan. Detta kostnadsmått är gemensamt för alla EU:s medlemsstater. Konsumentkrediter regleras på EU-nivå genom EG-direktiv. EG-rätten står i begrepp att förändras på konsumentkreditområdet. Två huvudsyften anges ligga bakom förändringarna, dels att främja den inre marknaden för konsumentkrediter och dels att skapa ett gott skydd för konsumenter. Ett nytt förslag till direktiv innebär att högre krav ställs på information från kreditgivare samt införande av nya tvingande villkor till konsumentens förmån. 5
 13 Förkortningar AvtL Avtalslagen ARN Allmänna reklamationsnämnden BRL Bankrörelselagen Ds Departementsserien FB Föräldrabalken FFFS Finansinspektionens författningssamling FSF Författningssamlingsförordningen (1976:725) HB Handelsbalken HD Högsta domstolen HovR Hovrätt KO Konsumentombudsmannen KOVFS Konsumentverkets författningssamling KkrL Konsumentkreditlagen KtjL Konsumenttjänstlagen LBF Lag om bank och finansieringsrörelse LFR Lag om finansiell rådgivning MFL Marknadsföringslagen MD Marknadsdomstolen NJA Nytt juridiskt arkiv, avd. I Prop Proposition RH Rättsfall från hovrätterna RÅ Regeringsrättens årsbok SkbrL Skuldebrevslagen SOU Statens offentliga utredningar TR Tingsrätt 6
 14 1 Inledning 1.1 Syfte Det instrument som konsumentkreditavtalet utgör påverkas av flera olika rättsområden. De lagar och regler som finns ställer krav på alla inblandade parter i kreditavtalet, men i allmänhet får kreditgivaren anses vara den mest ansvarstyngda avtalsparten. Innebörden av kreditgivarens ansvar står dock inte att finna i en eller ett fåtal källor. Istället finns en hel del lagstiftning som måste beaktas av den som vill erbjuda krediter till konsumenter. Samtidigt har vi inte sett någon samlad och utförlig redogörelse, varken i lagstiftning eller i litteratur, för vad kreditgivaransvaret innebär. Uppsatsens syfte kan sägas vara flera. Utgångspunkten för studien är dock i första hand att undersöka och försöka få en samlad bild av vilka rättsregler, i fråga om konsumentkrediter d.v.s. pengar som lånas av privatpersoner, en kreditgivare ställs inför. Målet med studien är att kunna ge en systematisk bild av vilka de främsta rättsregler är som styr kreditgivaransvaret vid konsumentkrediter och att förklara relationen mellan dessa. Vidare syftar uppsatsen även till att försöka belysa konsumenternas, d.v.s. kredittagarnas beteende i praktiken. Avslutningsvis syftar uppsatsen till att studera vissa aspekter av två särskilda sorters krediter, nämligen bokrediter och blancokrediter. Konsumentkrediter ger även upphov till en rad insolvensrättsliga problem som också de är intressanta att studera. Eftersom det i detta arbete saknas utrymme att närmare behandla dessa frågor faller de utanför den fortsatta framställningen. 1.2 Metod och material Vid författandet av uppsatsen har i första hand traditionell rättsdogmatisk metod använts. Detta innebär att uppsatsens ämne har studerats utifrån gällande lagstiftning, förarbeten, praxis och doktrin. Emedan det valda ämnet stundtals även tangerar vetenskaper såsom psykologi, ekonomi och rättsekonomi har vi även använt oss av teori tillhörande dessa vetenskaper som presenterats i en rättsvetenskaplig kontext. I svensk juridisk litteratur har frågor rörande konsumentkrediter ej tilldragit sig något större intresse. Reglerna i konsumentkreditlagen beskrivs dock översiktligt i ett flertal juridiska verk. Här skall särskilt nämnas Eriksson och Lambertz, kommentar till konsumentkreditlagen. Frågor rörande kreditgivaransvaret s.k. lender liability har dock, av bl.a. Kleineman, diskuterats ingående i ett flertal artiklar. Flertalet olika rapporter författade av Finansinspektionen och Riksbanken har varit till hjälp vid uppsatsarbetet. Rapporterna anlägger typiskt sett ett bredare perspektiv på de berörda frågorna än vad som är fallet i den rent juridiska litteraturen. 7
 15 I internationell juridisk litteratur, framför allt amerikansk, har konsumentkrediter studerats och diskuterats i högre grad än i Sverige. En del av de källor vi använt oss av består därför av artiklar från amerikanska juridiska tidskrifter som vi till största delen funnit genom databassökningar i databaserna ELIN och HeinOnline. Det är bland dessa källor vi hittat den största delen av vårt tvärvetenskapliga material. En del av studien fokuserar på EG-rättsliga spörsmål. När det gäller gemenskapsrätten och dess förestående förändring i konsumentkreditfrågor har den främsta källan varit ett vilande lagförslag i frågan. Naturligtvis innebär den något komplicerade lagstiftningsprocessen och det faktum att förslaget är just ett förslag att försiktighet i viss mån måste iakttas i vad som prognostiseras. Vi ser det dock som viktigt att belysa vilka utvecklingslinjerna är på den gemenskapsrättsliga nivån. 1.3 Disposition Kapitel 2 har författats av Nils Olofsson. Kapitlet behandlar konsumentens ansvar vid finansiella situationer och syftet med konsumenträttslig reglering. Frågor som behandlas är vad som innefattas i konsumentens ansvar och hur konsumenträttslig reglering bör utformas, samt syfta till. Regleringen bör i slutändan syfta till att möjliggöra för konsumenten att bära ansvaret för sina beslut, genom att bl.a. tillse att informationsasymmetriproblematiken minskar. Även det s.k. gridlock-problemet behandlas. Nästföljande kapitel har författats av Daniel Neftalin. Kapitlet syftar till att beskriva marknadsföring av krediter och kreditbeslut ur ett rättsekonomiskt perspektiv. En redogörelse sker gällande konsumentens beteende vid kreditbeslut. Frågor som besvaras är; hur stor är skuldsättningen, hur stor är kostnaden för krediten samt, hur sker granskningen av kreditvillkoren? Även frågan om s.k. hyperbolisk diskontering behandlas. Kapitel 4, som har författats av Nils Olofsson, belyser vad lånen används till. Gällande s.k. blancolån tittar vi närmare på hur kreditprövningen sker, vilka avgifter som är förenade med lånen samt hur räntan bestäms. Kapitlet behandlar även frågor tillhörande bomarknaden och bolånemarknaden. Merparten av lånen används till att finansiera köp av boenden. I avsnittet görs korta nedslag i begrepp såsom nyutlåning, belåningsgrad, amorteringstid, räntemarginaler samt rörlig och fast ränta. Även nästföljande kapitel har författats av Nils Olofsson. I kapitlet behandlas kortfattat de olika myndigheternas ansvar och samspel, för det konsumenträttsliga skyddet. Myndigheter med ansvar för konsumenträttsliga frågor är i första hand Finansinspektionen och Konsumentverket. Kapitel 6 har i huvudsak författats av Nils Olofsson. Avsnitt har gemensamt författats av de båda författarna. Kapitlet behandlar utförligt kreditprövningen av konsumentkrediter. En genomgång sker av reglerna som behandlar kreditprövningen. Regler finns i LBF och KkrL. Dessa kompletteras av allmänna råd utfärdade av Konsumentverket och Finansinspektionen. Genomgång av praxis på området, inkluderande praxis från ARN, sker också. I kapitlet görs även ett försök att förklara förhållandet 8
 16 mellan offentligrätt och civilrätt samt betydelsen av allmänna råd. I nära anslutning till kreditprövning ligger begreppet avrådningsplikt. Således avhandlas även innebörden och betydelsen av detta begrepp. Avslutningsvis behandlas hypotekspensionslån, eller m.a.o. s.k. seniorlån. Kapitel 7, med rubriken kreditgivaransvar och borgen, har författas av Daniel Neftalin. Kapitlet klargör kreditgivarens ansvar gentemot borgensman, hur kreditprövningen av borgensmannen sker samt informationsplikten gentemot borgensmannen. Kapitlet innehåller även praxis gällande de ovan nämnda områdena. Slutligen innehåller kapitlet även ett avsnitt om jämkning av borgensåtagandet. Även kapitel 8 har författats av Daniel Neftalin. Inledningsvis kommenteras det nu gällande gemenskapsrättsliga direktivet gällande konsumentkrediter. Därefter behandlas den nationella regleringen ur ett marknadsrättsligt perspektiv. Vi förklarar hur KkrL och MFL förhåller sig till varandra och samspelar med varandra. Ingående förklaras även vad som förstås med begreppet effektiv ränta samt hur beräkningen av denna sker. Därefter redogörs för den praxis som finns gällande marknadsföring av konsumentkrediter. Frågan gällande vilka formuleringar som är tillåtna vid marknadsföringen belyses ingående. Avslutningsvis följer ett djuplodande avsnitt om de föreslagna förändringarna av gemenskapsrätten gällande konsumentkrediter. Slutligen följer en av författarna gemensamt författad analys samt sammanfattande slutsatser. Kapitlet syftar till att fokusera på samt återknyta till uppsatsens syfte. 9
 17 2 Reglering och konsumentens ansvar 2.1 Utvecklingen av konsumentens ansvar Idag är konsumenternas kontakt med de finansiella marknaderna mer frekvent och berör väsentligt många fler områden än vad som var fallet tidigare. Förr hade majoriteten av konsumenterna endast ett lönekonto, ett sparkonto samt hemförsäkring. Därutöver hade de som bodde i villa ett lån på huset. Idag är utbudet betydligt större. Flertalet av konsumenterna tar idag alltfler komplicerade finansiella beslut gällande t.ex. bolån, betalningsformer och sparande. Valalternativen blir hela tiden alltfler i takt med att utbudet av finansiella produkter ökar. Dessutom har betydelsen samt konsekvenserna av att välja rätt eller fel blivit större. 1 På samma sätt har de finansiella produkterna samtidigt också alltmer blivit en integrerad del av konsumenternas vardag. Idag kommer konsumenterna i kontakt med finansiella produkter såsom konsumentkrediter i den löpande konsumtionen. Vid köp av kapitalvaror såsom exempelvis bil, hemelektronik och möbler erbjuds i regel finansiering via kredit. I samband med köpet erbjuds många gånger också en tillhörande försäkring. Vidare är det tydligt att de finansiella företagen lägger en allt större summa pengar på reklam riktad till konsumenter för sina produkter. Media såsom tv och tidningar har under senare år likaså börjat rapportera allt mer om privatekonomiska frågor till en bredare publik. Frågor som rör pensionssparande och bolån rapporteras det i det närmaste dagligdags om. Media rapporterar även om fall där riskerna med de finansiella produkterna har varit väldigt stora och även slagit till såsom sms-lån och kortbedrägerier. Även fall som rör felaktig finansiell rådgivning lyfts ofta fram. Under senare år har också alltfler finansiella beslut flyttats från staten och finansiella institutioner till konsumenterna. Detta har skett samtidigt som många fler finansiella beslut också har tillkommit. Annorlunda uttryckt har det finansiella risktagandet flyttats mellan parterna. Detta är särskilt tydligt gällande frågor som rör pensionen, men även till viss del vid sparande. Således måste konsumenterna fatta sina egna beslut och därmed också ta ansvar för besluten. Ett fundamentalt problem torde dock vara att det till viss del råder informationsasymmetri mellan konsumenterna och de företag som säljer finansiella produkter. Den genomsnittlige konsumenten torde ha ett informationsunderläge gentemot företagen. Genom existensen av detta glapp uppstår behovet av konsumentskydd. Skyddet sker genom reglering och tillsyn. 2 1 Finansinspektionen, Konsumentskyddet på finansmarknaden, s 7. 2 Spong, s
 18 Ett beslutsalternativ för konsumenten i det fall denne inte är helt införstådd med köperbjudandet av den finansiella produkten är att avstå från köpet. Många gånger torde dock beslutsalternativet att avstå ej vara praktiskt möjligt. Detta blir särskilt tydligt vad gäller frågor som rör pensionen till exempel valet eller icke valet i PPM-systemet. Även vid frågor som rör bolån torde situationen kunna uppstå att det ej är praktiskt möjligt att avstå från att köpa bostaden. Konsumenten måste därmed fatta ett beslut och träffa ett avtal med ett företag. Ett beslut gällande privatekonomin som är av synnerligen stor betydelse för den enskilde torde, sett som en isolerad händelse, vara av ytterst liten betydelse för samhällsekonomin. Samtidigt är konsumenternas beslut dock inte oviktiga för samhällsekonomin. Samhällets nytta är ytterst dess individers nytta. 3 Företagen och staten har ett gemensamt ansvar för att konsumenterna har möjlighet att fatta besluten. Ansvaret torde dock inte sträcka sig så långt att det även innefattar ansvar för besluten i sig. Det vore olyckligt i det fall konsumenterna hindras från att ta beslut som innebär finansiella risker. Frågan är om man också kan hindra konsumenter från att ta beslut som är förenade med finansiella risker. Likaså vore det olyckligt i det fall konsumenten förlitar sig på att staten och företagen skall fungera såsom en garant i de fall konsumenten själv väljer att fatta ett beslut som innebär en finansiell risk. 4 I det fall konsumentskyddet syftade till att skydda konsumenterna från allt finansiellt risktagande skulle kraven på reglering och tillsyn bli så omfattande att effektiviteten på marknaden skulle minska. I slutändan skulle detta medföra att kostnaderna för konsumenterna blir högre. Risken torde även vara uppenbar att konsumenterna väljer att fatta beslut som innebär större finansiellt risktagande i det fall staten fungerar såsom en garant för att alla problem löses utan obehag för konsumenten. Annorlunda uttryckt kan det sägas att i det fall någon annan tar hand om förlusterna har man allt att vinna och inget att förlora. Trots att lagstiftning är förenat med en del kostnader, ibland misslyckanden och problem torde det vara klokt med viss lagstiftning. I teorin hade det varit möjligt att den finansieringsrättsliga regleringen mellan kreditgivare och konsument kunde genomföras privaträttsligt med kontraktsrättsliga regler. Skälet till att det ej förhåller sig så torde främst vara tradition samt att den allmänna opinionen kräver ett statligt inblandande. Det torde dock finnas ett flertal tyngre och mer rationella skäl till varför konsumenter tjänar på visst statligt inblandande. Reglering innebär att transaktionskostnaderna blir lägre för konsumenten. Utan reglering skulle det innebära stora kostnader för konsumenten att insamla information om kreditgivarnas villkor för kredit. Därtill kommer problemet att konsumenten många gånger ej själv har kunskap att bedöma informationen. Således tvingas konsumenten till ytterligare kostnader för att få information bedömd. Risk finns samtidigt att det blir en brist på information i det fall reglering saknas eftersom information är dyrt. Reglering torde vidare innebära bättre och större 3 Fernkvist, s Finansinspektionen, Konsumentskyddet på finansmarknaden, s 8. 11
 19 möjligheter för övervakning. Detta beror på att staten, dels kan sägas representera alla konsumenter, dels också för att övervakningsuppgiften även kan samköras mellan olika myndigheter, såsom i fallet med Finansinspektionen och Konsumentverket. Statlig reglering brukar typiskt sett syfta till att avstyra oönskade beteenden genom att verka preventivt. I teorin torde statlig reglering även kunna innebära att kreditgivarna bär kostnaden för reglering som ett pris för att få möjlighet att verka på marknaden. Som motivering för att lagstiftning skall förekomma torde även en bakomliggande utgångspunkt vara att konsumenterna som kollektiv är tämligen riskaversiva. Detta torde stämma i teorin, men kan likväl på goda grunder ifrågasättas med tanke på hur flertalet av konsumenternas beslut i praktiken innehåller ett mått av risktagande. Ett konsumentkollektiv som är riskaversivt kommer i teorin att vara villig att betala ett högt pris för en försäkring som gör att risken undviks. Detta innebär att konsumenterna likaså är villiga att betala ett högt pris för att minska sina risker gentemot kreditgivarna. Ur konsumentkollektivets synvinkel torde statlig reglering därmed ses som en bra och billig försäkring mot risk. 5 Ett annat problem rör frågor om hur individer bedömer risk. Som anges i kapitel 3 finns det många situationer då individer i olika grad misslyckas med att göra en korrekt bedömning av en föreliggande risk. Om en risk blir kraftigt undervärderad kan resultatet bli mycket negativt för individen. 2.2 Staten och företagens möjliggörande för konsumentens ansvar Med detta som bakgrund är det således av stor vikt att det yttersta ansvaret för de finansiella besluten i det enskilda fallet vilar på konsumenten. Som ovan framgått är det samtidigt vikigt att företagen och staten gör det möjligt för konsumenten att fatta dessa beslut på ett väl underbyggt sätt. Ett sådant ansvar involverar i huvudsak fyra områden. 6 Den första delen av ansvaret innebär att konsumenten skall ha tillgång till information som är korrekt, förståelig och tillräcklig. Konsumenten bör ha tillgång till information som ger konsumenten möjlighet att bedöma kostnader, risk samt andra egenskaper av betydelse. Ett grundläggande krav är att sådan tillgänglig information är korrekt. Typiskt sett torde det vara synnerligen svårt för konsumenten att bedöma huruvida informationen är korrekt eller ej. I statens ansvar torde det ligga i att tillse att den information som lämnas av företagen är korrekt. För det andra skall konsumenten kunna förlita sig på att företagen agerar i enlighet med avtalsvillkoren samt att regelverket efterlevs. Många gånger torde det till och med vara svårt för konsumenterna att avgöra huruvida företagen har agerat i enlighet med avtalsvillkoren och regelverken. I det fall konsumenten ej kan förlita sig på att företagen följer avtalsvillkoren och regelverken torde det vara svårare att fatta de finansiella 5 Dahlman, Glader och Reidhav, s Finansinspektionen, Konsumentskyddet på finansmarknaden, s 9. 12
 20 besluten. Ansvaret torde i första hand ligga hos företagen, men även staten kan ha ett visst ansvar. Den tredje delen av ansvaret innebär att konsumenterna skall ha tillgång till väl fungerande tvistlösning. I det fall problem uppstår måste konsumenten ha möjlighet att få sin sak prövad på ett tillfredsställande sätt. Ansvaret vilar på staten att tvistlösningsmöjligheten finns. Slutligen bör konsumenterna ges möjlighet att få viss grundläggande kunskap om finansiella produkter innefattande även vart en konsument kan vända sig för att få goda råd. Det är ej tillräckligt att den information som är tillgänglig är korrekt. Konsumenterna måste även ha kunskapen att själva utvärdera och kritiskt granska informationen utifrån sina egna förutsättningar. 2.3 Negativt med statlig reglering? Som ovan framgått torde alltför stor statlig inblandning i regleringen mellan kreditgivare och kredittagare kunna leda till vissa negativa effekter. Reglering är alltid förenat med risken för att regleringen indirekt omfattar områden som ej är av intresse för allmänheten. Annorlunda uttryckt pratar vi om risken för överreglering. Detta leder till oönskade kostnader samt ineffektivitet. Regleringen får ej leda till att den ersätter kreditgivarens beslut om hur denne sköter sin kreditportfölj. Även här handlar det om tillgången till information. Näst efter kredittagarna själva är det kreditgivaren som torde vara den som har bäst förståelse för och information om kredittagarna. Det finns risk att tillsynsmyndigheterna saknar denna insikt om kredittagarnas karaktär. En konsekvens av detta förhållande är således att kreditgivaren är den som har bäst förutsättningar för att kunna fatta ett korrekt beslut om huruvida kredit skall beviljas eller ej. Av detta följer att tillsynsmyndigheten ej är i position för att kunna detaljreglera kreditgivarna. Reglering får således ej syfta till att i alltför stor utsträckning hindra kreditgivarna i dess utövning av sin verksamhet. 7 En vanligt förekommande uppfattning är att reglering i sig ej innebär en kostnad. Detta torde emellertid vara fel. Reglering innebär alltid en kostnad. Med överreglering förstås att kostnaden för reglering överstiger det som regleringen syftar till att skydda emot. Annorlunda uttryckt således då kostnaden, m.a.o. reglering, för att minimera andra kostnader i själva verket blir högre än vad de andra kostnaderna skulle bli utan reglering. Det torde även vara vanskligt att försöka uppskatta hur mycket reglering som konsumenterna är i behov av samt vad dessa är beredda att betala för reglering. 8 I huvudsak torde det finnas två faktorer som är av betydelse för risken för överreglering. För det första är det svårt att beräkna hur mycket regleringen påverkar marknaden. För det andra är konsumenterna typiskt sett av den felaktiga uppfattningen att reglering är utan kostnad. Risk finns att dessa två faktorer tillsammans skapar överreglering, emedan de 7 Spong, s Llewellyn, s. 13
 Konsumenträtt och skydd av svagare part. Syftet med föreläsningen. Konsumenträtten. Föreläsning 12 mars 2012
 Konsumenträtt och skydd av svagare part Föreläsning 12 mars 2012 Torbjörn Ingvarsson docent, universitetslektor Syftet med föreläsningen Allmän orientering om konsumenträtt och regler som ger ett skydd
 Konsumenterna och rätten
 Lena Olsen Juridik och förvaltningspolitik i socialt arbete Konsumenterna och rätten 1. Varför konsumentskydd? Läs NJA 1968 s. 303 2. Framväxten av konsumentskyddsregleringen Sverige 1995 EU - förordningar,
 Finansinspektionens författningssamling Utgivare: Finansinspektionen, Sverige, www.fi.se ISSN 1102-7460 Finansinspektionens allmänna råd om krediter i konsumentförhållanden; FFFS 2011:47 Utkom från trycket
 2016-11-21 B E S L U T Danske Bank A/S Verkställande direktören Holmens kanal 2-12 DK-1092 Köpenhamn DENMARK FI Dnr 16-9127 Finansinspektionen Box 7821 SE-103 97 Stockholm [Brunnsgatan 3] Tel +46 8 408
 God sed i finansbolag FF1 Etiska Riktlinjer FINANSBOLAGENS FÖRENING God sed i finansbolag Finansbolagens Förening är en branschorganisation för finansbolag. Föreningens ändamål att verka för en sund utveckling
 Finansinspektionens författningssamling Utgivare: Finansinspektionen, Sverige, www.fi.se ISSN 1102-7460 Finansinspektionens allmänna råd om krediter i konsumentförhållanden; FFFS 2014:11 Utkom från trycket
 Konsten att få pengar att växa - presentation vid Stockholm universitets Forskardagar 6-7 oktober 2010
 Konsten att få pengar att växa - presentation vid Stockholm universitets Forskardagar 6-7 oktober 2010 Fredric Korling Stockholm Centre for Commercial Law Juridiska fakulteten Slutsatser: 1. Människor
 Vår referens: 2014/BK/263 2014-04-23 Er referens: FI Dnr 13-6297
 YTTRANDE Vår referens: 2014/BK/263 2014-04-23 Er referens: FI Dnr 13-6297 Finansinspektionen Box 7821 103 97 Stockholm Förslag till föreskrifter och allmänna råd om viss verksamhet med konsumentkrediter
 2015-03-25 BESLUT AQR Capital Management, LLC FI Dnr 14-11970 Two Greenwich Plaza, 4 th floor, Greenwich CT 06830 USA Finansinspektionen Box 7821 SE-103 97 Stockholm [Brunnsgatan 3] Tel +46 8 787 80 00
 Lagstiftning 2014-09-22 2
 2014-09-22 1 Lagstiftning Lag (1936:81) om skuldebrev Konsumentkreditlagen (2010:1846), KkrL Räntelagen (1975:635) Preskriptionslagen (1981:130) 9 kap. 5 och 10 kap HB 2014-09-22 2 Terminologi Borgenär
 2017-02-22 B E S L U T FMR LLC FI Dnr 16-11812 The Corporation Trust Center (Anges alltid vid svar) 1209 Orange Street, Wilmington Delawere 19801 United States Sanktionsavgift enligt lagen (1991:980) om
 Finansutskottet Sveriges Riksdag Stockholm
 FRAMSTÄLLNING 1 (7) 2017-11-08 Finansutskottet Sveriges Riksdag 100 12 Stockholm Ytterligare verktyg för makrotillsyn Hemställan Mot bakgrund av regeringens proposition 2017/18:22 Ytterligare verktyg för
 Ombildning från hyresrätt till bostadsrätt - En kartläggning av de praktiska åtgärder samt de juridiska problem vilka omgärdar fenomenet ombildning Magisteruppsats, 2005 Affärsjuridiska programmet med
 Låna 1 = SAMMANFATTNING. Hushållens skuldsättning 160% 140% 120% 100% 80% 60% 40% 20% Källa: SCB. Miljarder kronor. Skulder / Disp.
 Låna SAMMANFATTNING Hushållens skulder fortsätter att öka. Framförallt utgörs skulderna av bolån, men även övriga lån ökar. Nya förutsättningar för att ta snabba lån via internet, i butikerna, via mobiltelefonen
 Konsumentskydd vid banklån
 JURIDISKA FAKULTETEN vid Lunds universitet Maria Åberg Konsumentskydd vid banklån Examensarbete 20 poäng Lars Gorton Bankrätt, Konsumenträtt Vt 2003 Innehåll SAMMANFATTNING 1 FÖRORD 2 FÖRKORTNINGAR 3 1
 EUROPAPARLAMENTET UTSKOTTET FÖR RÄTTSLIGA FRÅGOR OCH DEN INRE MARKNADEN FÖRSLAG TILL PROGRAM. Översyn av direktivet om konsumentkrediter
 EUROPAPARLAMENTET UTSKOTTET FÖR RÄTTSLIGA FRÅGOR OCH DEN INRE MARKNADEN FÖRSLAG TILL PROGRAM Översyn av direktivet om konsumentkrediter Offentlig utfrågning Tisdagen den 29 april 2003 kl. 15.00-18.30 Möteslokal:
 KONSUMENTSKYDDET ÖVER GRÄNSERNA - SÄRSKILT INOM EU
 KONSUMENTSKYDDET ÖVER GRÄNSERNA - SÄRSKILT INOM EU En Studie i internationell privat- och processrätt Marie Larsson IUSTUS FÖRIAG Innehäll Förkortningar 16 DEL I - ALLMÄN DEL 19 1 Introduktion 21 1.1 Avhandlingsämnet
 2015-03-25 BESLUT Permian Master Fund, LP FI Dnr 14-8205 Cayman Island 94 Solaris Ave, Camana Bay Po BOX 1348 Grand Cayman KY1-1108 Finansinspektionen Box 7821 SE-103 97 Stockholm [Brunnsgatan 3] Tel +46
 Svar 1 Garantibelopp och garantikapital (4p) Svar 2 Genomlysningsprincipen (4p) Garantibelopp
 Svar 1 Garantibelopp och garantikapital (4p) Garantibelopp Enligt 2 kap. 10 FRL skall ett försäkringsföretag (oavsett associationsform), ha en kapitalbas när rörelsen påbörjas som minst uppgår till det
 Konsumentskydd i samband med pensionsprodukter inom den tredje pelaren. Consumer protection in third pillar retirement products
 Dokument Sida SAMRÅDSDOKUMENT 1 (6) TCO Datum Referens: Lena Orpana 2013-07-16 Direkttel: 08-782 92 94 E-post: lena.orpana @tco.se TCOs svar på kommissionens frågor Konsumentskydd i samband med pensionsprodukter
 2014-07-18 BESLUT Indus Capital Partners, LLC 888 7th Avenue, 26th floor New York, NY 10019 USA Kopia till Advokaten Jesper Schönbeck Advokatfirman Vinge KB, Box 1703 111 87 Stockholm FI Dnr 14-3229 Finansinspektionen
 Kommittédirektiv. Telefonförsäljning av finansiella tjänster och produkter. Dir. 2014:11. Beslut vid regeringssammanträde den 30 januari 2014
 Kommittédirektiv Telefonförsäljning av finansiella tjänster och produkter Dir. 2014:11 Beslut vid regeringssammanträde den 30 januari 2014 Sammanfattning Problem i samband med telefonförsäljning av varor
 Yttrande. Svensk Försäkring har beretts möjlighet att lämna synpunkter på ovan angivna förslag. Svensk Försäkring har följande synpunkter.
 Justitiedepartementet 103 33 Stockholm Ju 2011/8586/KO Yttrande Stockholm 2012-01-09 Yttrande över Europeiska kommissionens förslag till direktiv om alternativ tvistlösning vid konsumenttvister och till
 2016-06-29 B E S L U T A FI Dnr 16-3010 Finansinspektionen P.O. Box 7821 SE-103 97 Stockholm [Brunnsgatan 3] Tel +46 8 408 980 00 Fax +46 8 24 13 35 finansinspektionen@fi.se www.fi.se Särskild avgift enligt
 Snabblån. De lege lata och de lege ferenda. Kandidatuppsats inom affärsjuridik
 Snabblån De lege lata och de lege ferenda Kandidatuppsats inom affärsjuridik Författare: Handledare: Framläggningsdatum Jönköping maj 2014 Dejan Pucar, Jacob Russell Roger Sandberg 12 maj Förord Med denna
 2016-03-21 B E S L U T RWC Asset Management LLP FI Dnr 16-1342 60 Petty France, London SW1H 9EU United Kindgom Finansinspektionen Box 7821 SE-103 97 Stockholm [Brunnsgatan 3] Tel +46 8 408 980 00 Fax +46
 Stockholm den 2 april 2014
 R-2014/0054 Stockholm den 2 april 2014 Till Justitiedepartementet Ju2014/125/KO Sveriges advokatsamfund har genom remiss den 9 januari 2014 beretts tillfälle att avge yttrande över betänkandet Överskuldsättning
 INSTITUTIONEN FÖR FILOSOFI, LINGVISTIK OCH VETENSKAPSTEORI ETIK VT-15 DJURETIK OCH MORALISK STATUS
 ETIK VT-15 DJURETIK OCH MORALISK STATUS JOHN ERIKSSON Idag Kort föreläsning Djuretik och moralisk status Diskussion i smågrupper Återsamling och diskussion i helklass Djuretik, meningen med livet och rättigheter
 Ökad öppenhet om bolåneräntan
 SLUTRAPPORT Ökad öppenhet om bolåneräntan SEPTEMBER 2013 17 september 2013 Dnr 13-6490 INNEHÅLL SAMMANFATTNING 3 BAKGRUND 4 FINANSINSPEKTIONENS FÖRSLAG 6 Förtydliganden av förslagen 6 HANDLINGSPLAN OCH
 Institutionella perspektiv på policyanalys. Rational choice perspektiv
 Institutionella perspektiv på policyanalys Rational choice perspektiv Föreläsningens uppläggning Genomgång av olika institutionella rational choice traditioner Att hantera kollektivt handlande: centrala
 Lagstiftning 2013-09-23 2
 2013-09-23 1 Lagstiftning Lag (1936:81) om skuldebrev, SkbrL Konsumentkreditlagen (2010:1846), KkrL Räntelagen (1975:635), RteL Preskriptionslagen (1981:130), PreskrL HB 9 kap. 5 och 10 kap 2013-09-23
 EUROPAPARLAMENTET. Utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden ARBETSDOKUMENT
 EUROPAPARLAMENTET 1999 2004 Utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden 27 juni 2003 ARBETSDOKUMENT om Europaparlamentets och rådets direktiv om harmonisering av medlemsstaternas lagar och andra
 Viktiga frågor inom konsumentskyddet Försäkringsföreningens årsmöte 15 april 2010
 Viktiga frågor inom konsumentskyddet Försäkringsföreningens årsmöte 15 april 2010 Martin Andersson Bakgrund Finansinspektionens uppdrag: Stabilt och effektivt finansiellt system Konsumentskydd Finansinspektionens
 Genomlysning av bankernas räntesättning av bolån
 DELRAPPORT Genomlysning av bankernas räntesättning av bolån AUGUSTI 2013 Augusti 2013 Dnr 13-6490 INNEHÅLL Sammanfattning 3 Bakgrund 4 Information som kan öka insynen i hur bolåneräntan bestäms 6 Bankspecifika
 Föreningen Svenskt Näringsliv har beretts möjlighet att avge remissvar på Patentlagsutredningens betänkande Ny patentlag, SOU 2015:41.
 Justitiedepartementet Vår referens/dnr: Enheten för immaterialrätt och transporträtt 78/2015 Claes Almberg 103 33 Stockholm Er referens/dnr: Ju2015/3556/L3 2015-09-22 Remissvar Ny patentlag (SOU 2015:41)


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
25 . 2 . 74 Official Journal of the European Communities No L 53/ 11
 AGREEMENT
 between the European Economic Community and the Empire of Ethiopia on the supply
 of common wheat as food aid
 THE COUNCIL OF THE EUROPEAN COMMUNITIES,
 on the one part ,
 THE GOVERNMENT OF THE EMPIRE OF ETHIOPIA ,
 on the other ipart,
 HAVE DECIDED to conclude this Agreement and to this end have designated as their
 plenipotentiaries :
 THE COUNCIL OF THE EUROPEAN COMMUNITIES :
 THE GOVERNMENT OF THE EMPIRE OF ETHIOPIA :
 WHO HAVE AGREED AS FOLLOWS :
 Article I ance of the delivered product from the ports of
 discharge to the places of destination .
 As part of its Food Aid Programme ( Cereals) for
 the year 1972/73 , the European Economic Commu
 nity, hereinafter referred to as the 'Community ', Article V
 shall supply 5 000 metric tons of common wheat as
 a gift to the Empire of Ethiopia hereinafter referred The country of destination undertakes to use the
 to as the 'country of destination '. product received as aid for purposes of consump
 tion and to distribute it free of charge to people in
 need .
 Article II
 Article VI
 Deliveries shall be made cif at the ports of
 discharge of the country of destination, in new jute
 bags each of a net weight of 50 kilogrammes . The Contracting Parties undertake to implement
 this Agreement in such manner as to avoid any pre
 judice to the normal structure of domestic produc
 Article III tion and international trade. To this end they shall
 take any measures required to ensure that aid
 The obligations and responsibilities of the Commu supplies are in addition to, and do not replace,
 nity and of the country of destination relating to commercial transactions which might reasonably be
 delivery and the taking of delivery are defined in expected to take place in the absence of such
 the Annex which forms and integral part of this supplies .
 Agreement. Article VII
 Article IV
 The country of destination undertakes to make all The country of destination shall take all appro
 necessary arrangements for the transport and insur priate measures to prevent :
 ---pagebreak--- No L 53 / 12 Official Journal of the European Communities 25 . 2. 74
 — the re-export of the product received as aid and discharged ; date on which discharge was
 of products and by-products derived from it ; completed ;
 — the export, commercially or otherwise, within — every three months until the quantities received
 six months of the last delivery, either of the as aid have been fully used : the quantities distri
 products obtained locally, of the same nature as buted, the number and type of recipients, and
 the products received as aid, or of any products the place and method of distribution .
 or by-products derived from them .
 Article IX
 Article VUI
 At the request of either of them, the Contracting
 The country of destination undertakes to inform the Parties shall consult each other on any questions
 Community as to how this Agreement is being concerning the implementation of this Agreement.
 implemented. To this end, it shall provide the
 Commission of the European Communities with the
 Article X
 following information :
 — not more than 30 days after discharge of each This Agreement is drawn up in duplicate in the
 consignment : the port of date of ship's arrival ; Danish, Dutch, English, French, German and Italian
 nature, quantity and quality of the product languages, each of these texts being authentic.
 ANNEX
 Provisions laid down in Article III of the Agreement
 Article 1
 Delivery shall be effected and all risk shall pass from the Community to the country of
 destination at the moment at which the goods are actually taken in charge in the ship's hold
 at the port of discharge.
 The country of destination shall pay all costs subsequent to delivery of the goods, including
 the costs of discharge (breaking bulk, hoisting, taking delivery, for example) as well as any
 lighterage costs.
 Any demurrage or dispatch money at the port of discharge shall be borne by or paid to the
 country of destination. The rates and conditions of payment laid down in the contract
 between the authorized agent of the Community referred to in Article 5 and the carrier
 ir.ust have been agreed in advance between that agent and the receiving agent of the country
 of destination referred to in Article 5 .
 Article 2
 The Community shall forward to the country of destination, as soon as possible after the
 goods have been shipped, a notice giving the name of the ship, the date of loading, the
 quantity and quality of the goods on loading and the port of discharge.
 Article 3
 The Community shall inform the country of destination of the ship's estimated date of
 arrival at the port of discharge at least 10 clear days before that date.
 It shall have inserted in the charter party an undertaking by the captain to give the country
 of destination at least 72 hours' notice of the probable date of the ship's arrival in the port
 or discharge .
 ---pagebreak--- 25 . 2 . 74 Official Journal of the European Communities No L 53 / 13
 Article 4
 On delivery of the goods, a tolerance of 5 % less than the quantity to be supplied in
 accordance with Article I of the Agreement is permitted .
 Article S
 To implement the provisions of this Annex, the Community shall appoint an authorized agent,
 whose name and address it shall make known in good time to the country of destination .
 The country of destination shall appoint a receiving agent in each port of discharge, whose
 name and address it shall make known to the Community before the Agreement is imple
 mented .
 Information on the signing of the Agreement between the European Economic
 Community and the Empire of Ethiopia on the supply of food aid
 The Agreement between the European Economic Community and Ethiopia on the
 supply of common wheat as food aid, which the Council decided to conclude on
 10 December 1973 , was signed in Brussels on 20 December 1973 , by
 Mr Niels Ersboll, Ambassador Extraordinary and Plenipotentiary, Chairman of the
 Permanent Representatives Committee, and
 Mr Hans-Broder Krohn, Director-General for Development and Cooperation at the
 Commission of the European Communities, on behalf of the Council of the European
 Communities, and by
 Mr Michael Imru, Ambassador Extraordinary and Plenipotentiary, Head of the Mission
 of Ethiopia to the European Communities on behalf of the Ethiopian Government.


type: wikipedia

text:
Meitéareolaíocht is ea an staidéar ar an aimsir agus gnéithe uile an atmaisféir chun an aimsir a réamhinsint (ón nGréigis: μετέωρο, meteron, "go hard sa spéir"; agus λόγος, logos, "eolas"). Scrúdaítear an teocht, an brú agus an gal uisce srl i dtrópaisféar an domhain. Tugtar meitéareolaí ar eolaí sa réimse seo. Ceann amháin de na heolaíochtaí atmaisféaracha é an meitéareolaíocht, in éineacht leis an clíomeolaíocht, an fisic atmaisféarach agus an ceimic atmaisféarach.
 Réamhaisnéis na hAimsire
 I réigiúin ar leith, iarthuaisceart na hEorpa mar shampla, bíonn patrúin chasta san aimsir. Is féidir réamhaisnéis aimsire a dhéanamh don trí lá atá le teacht, nó don deich lá le teacht le hiontaoibh níos lú.
 I réigiúin eile, fásaigh mar shampla, bíonn na patrúin cornhsheasrnhach.
 Stair
 Coimeádadh taifid ar an aimsir sa tSín chomh fada siar le 1216 RC.
 Féach freisin
 Aeráid
 Téamh domhanda
 Tagairtí


text:
 Avis juridique important
 |
 11992M/PRO/SEBC/39
 Fördraget om Europeiska unionen - Protokoll (nr 3) om stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken - Kapitel VII: Allmänna bestämmelser - Artikel 39: Firmatecknare
 Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 191 , 29/07/1992 s. 0076
 Fördraget om Europeiska unionen - Protokoll (nr 3) om stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken - Kapitel VII - Allmänna bestämmelser - Artikel 39 - FirmatecknareECB blir rättsligt bunden gentemot tredje man genom ordföranden eller två direktionsledamöter eller genom underskrift av två medlemmar av ECB:s personal som ordföranden har bemyndigat att teckna ECB:s firma.


text:
26.10.2012
 LT
 Europos Sąjungos oficialusis leidinys
 C 326/1
 PROTOKOLAS (Nr. 33)
 DĖL SUTARTIES DĖL EUROPOS SĄJUNGOS VEIKIMO 157 STRAIPSNIO
 AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS,
 SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo:
 Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 157 straipsnyje socialinės išmokos pagal profesines socialinės apsaugos sistemas nelaikomos atlyginimu, tokiu atveju ir tokiu mastu, kai jos yra priskirtinos įdarbinimo laikotarpiams iki 1990 m. gegužės 17 d., išskyrus atvejus, kai jos mokamos darbuotojams arba jų teisių turėtojams, ir kurie iki tos dienos pateikia ieškinį arba pareiškia lygiavertį reikalavimą pagal taikomus nacionalinės teisės aktus.


text:
Maiņkondensators ir kondensators, kura elektriskā kapacitāte ir mehāniski maināma samērā lielās robežās.
 Visbiežāk lieto maiņkondensatorus, kuri sastāv no divām paralēli novietotu pusapaļu metāla plašu grupām (kondensatora klājumiem), kuras pārvietojas attiecībā viena pret otru, mainot savstarpējās pārklāšanās laukumu un līdz ar to maiņkondensatora kapacitāti. Viena grupa mēdz būt nekustīgi nostiprināta un to dēvē par statoru, bet otra rotē attiecībā pret pirmo un to sauc par rotoru. Kā dielektriķi starp platēm parasti izmanto gaisu, retāk plastmasas plēvi.
 Radiouztvērējos un raidītājos bieži izmanto maiņkondensatorus ar divām vai vairākām sekcijām uz kopīgas ass.
 Maiņkondensatorus galvenokārt izmanto rezonanses svārstību kontūru frekvences pārskaņošanai, antenu salāgošanai, kā arī automātikas ķēdēs un citur.
 Ārējās saites
 Elektronikas komponentes
 pt:Capacitor#Capacitores variáveis


type: caselaw

text:
 5.5.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 133/21
 Решение на Общия съд от 21 март 2012 г. — Marine Harvest Norway и Alsaker Fjordbruk/Съвет
 (Дело T-113/06) (1)
 (Дъмпинг - Внос на сьомга с произход от Норвегия - Определяне на производството на Общността - Подобен продукт - Съставяне на представителната извадка на производителите в Общността)
 2012/C 133/40
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: Marine Harvest Norway AS, правоприемник на Fjord Seafood Norway AS (Bergen, Норвегия), и Alsaker Fjordbruk AS (Onarheim, Норвегия) (представители: адв. J. M. Juuhl-Langseth и адв. P. Dyrberg)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: J.-P. Hix и B. Driessen, подпомагани от адв. G. Berrisch)
 Встъпила страна в подкрепа на ответника: Европейска комисия (представители: първоначално P. Stancanelli и K. Talabér-Ritz, впоследствие K. Talabér-Ritz, T. Scharf и H. van Vliet, подпомагани от E. McGovern, barrister)
 Предмет
 Искане за отмяна на Регламент (ЕО) No 85/2006 на Съвета от 17 януари 2006 година за налагане на окончателни антидъмпингови мита и окончателното събиране на временни мита, наложени върху вноса на отгледана в рибовъдни стопанства сьомга с произход от Норвегия (ОВ L 15, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 44, стр. 99)
 Диспозитив
 1.
 Отменя Регламент (ЕО) No 85/2006 на Съвета от 17 януари 2006 година за налагане на окончателни антидъмпингови мита и окончателното събиране на временни мита, наложени върху вноса на отгледана в рибовъдни стопанства сьомга с произход от Норвегия, в частта, която се отнася до Marine Harvest Norway AS, правоприемник на Fjord Seafood Norway AS, за антидъмпинговите мита, приложени към вноса от последното дружество до 18 септември 2007 г., и до Alsaker Fjordbruk AS.
 2.
 Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.
 3.
 Съветът на Европейския съюз понася направените от него съдебни разноски, както и съдебните разноски, направени от Marine Harvest Norway, правоприемник на Fjord Seafood Norway, и от Alsaker Fjordbruk.
 4.
 Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски.
 (1) ОВ C 131, 3.6.2006 г.


text:
 3.12.2011
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 C 355/5
 Arrest van het Hof (Vierde kamer) van 13 oktober 2011 (verzoek om een prejudiciële beslissing ingediend door de Hoge Raad der Nederlanden) — Prism Investments BV/J. A. van der Meer, in zijn hoedanigheid van curator in het faillissement van Arilco Holland BV
 (Zaak C-139/10) (1)
 (Justitiële samenwerking in burgerlijke zaken - Verordening (EG) nr. 44/2001 - Verlof tot tenuitvoerlegging - Gronden voor weigering - Uitvoering in lidstaat van herkomst van rechterlijke beslissing waarop verzoek om uitvoerbaarverklaring betrekking heeft)
 2011/C 355/07
 Procestaal: Nederlands
 Verwijzende rechter
 Hoge Raad der Nederlanden
 Partijen in het hoofdgeding
 Verzoekende partij: Prism Investments BV
 Verwerende partij: J. A. van der Meer, in zijn hoedanigheid van curator in het faillissement van Arilco Holland BV
 Voorwerp
 Verzoek om een prejudiciële beslissing — Hoge Raad der Nederlanden — Uitlegging van de artikelen 34, 35, 43, 44 en 45 van verordening (EG) nr. 44/2001 van de Raad van 22 december 2000 betreffende de rechterlijke bevoegdheid, de erkenning en de tenuitvoerlegging van beslissingen in burgerlijke en handelszaken (PB 2001, L 12, blz. 1) — Weigeringsgronden — Limitatieve opsomming — Tenuitvoerlegging van de verplichting die volgt uit de nationale beslissing waarop het verzoek om uitvoerbaarverklaring betrekking heeft
 Dictum
 Artikel 45 van verordening (EG) nr. 44/2001 van de Raad van 22 december 2000 betreffende de rechterlijke bevoegdheid, de erkenning en de tenuitvoerlegging van beslissingen in burgerlijke en handelszaken, moet aldus worden uitgelegd dat het eraan in de weg staat dat de rechter die moet beslissen op het rechtsmiddel bedoeld in artikel 43 of 44 van die verordening een verklaring waarbij een beslissing uitvoerbaar wordt verklaard weigert of intrekt op een andere grond dan de in de artikelen 34 en 35 van de verordening genoemde gronden, zoals de grond dat die beslissing in de lidstaat van herkomst is uitgevoerd.
 (1) PB C 134 van 22.5.2010.


type: legislation

jurisdiction: US

text:
 116 S119 IS: Child Interstate Abortion Notification Act
 U.S. Senate
 2019-01-15
 text/xml
 EN
 Pursuant to Title 17 Section 105 of the United States Code, this file is not subject to copyright protection and is in the public domain.
 II116th CONGRESS1st SessionS. 119IN THE SENATE OF THE UNITED STATESJanuary 15, 2019Mr. Rubio (for himself, Mr. Blunt, Mrs. Hyde-Smith, Mr. Risch, Mr. Hawley, Mr. Inhofe, Mr. Lankford, Mr. Roberts, Mr. Enzi, Ms. Ernst, Mrs. Fischer, Mr. Cramer, Mr. Rounds, Mr. Cruz, Mr. Cassidy, Mr. Scott of South Carolina, and Mr. Perdue) introduced the following bill; which was read twice and referred to the Committee on the JudiciaryA BILLTo amend title 18, United States Code, to prohibit taking minors across State lines in
 circumvention of laws requiring the involvement of parents in abortion
 decisions.
 1.Short titleThis Act may be cited as the Child Interstate Abortion Notification Act.
 2.Transportation of
 minors in circumvention of certain laws relating to abortionPart I of title 18, United States Code, is amended by inserting after chapter 117 the following:
 117ATRANSPORTATION
 OF MINORS IN CIRCUMVENTION OF CERTAIN LAWS RELATING TO ABORTIONSec.2431. Transportation of minors in
 circumvention of certain laws relating to abortion.2432. Transportation of minors in
 circumvention of certain laws relating to abortion and incest.
 2431.Transportation
 of minors in circumvention of certain laws relating to abortion
 (a)Offense
 (1)GenerallyExcept as provided in subsection (b), whoever knowingly transports a minor across a State line, with the intent that the minor obtain an abortion, and thereby in fact abridges the right of a parent of the minor under a law requiring parental involvement in a minor’s abortion decision, in force in the State in which the minor resides, shall be fined under this title or imprisoned not more than 1 year, or both.
 (2)DefinitionFor the purposes of this subsection, an abridgement of the right of a parent of a minor occurs if an abortion is performed or induced on the minor, in a State other than the State in which the minor resides or in a foreign country, without the parental consent or notification, or the judicial authorization, that would have been required under a law requiring parental involvement in a minor’s abortion decision had the abortion been performed in the State in which the minor resides.
 (b)Exceptions
 (1)Life-endangering conditionsThe prohibition under subsection (a) shall not apply if the abortion is necessary to save the life of the minor because her life is endangered by a physical disorder, physical injury, or physical illness, including a life endangering physical condition caused by or arising from the pregnancy itself.
 (2)Minors and parentsA minor transported in violation of this section, and any parent of that minor, may not be prosecuted or sued for a violation of this section, a conspiracy to violate this section, or an offense under section 2 or 3 of this title based on a violation of this section.
 (c)Affirmative
 DefenseIt is an affirmative defense to a prosecution for an offense, or to a civil action, based on a violation of this section that the defendant—
 (1)reasonably believed, based on information the defendant obtained directly from a parent of the minor, that before the minor obtained the abortion, the parental consent or notification took place that would have been required under the law requiring parental involvement in a minor’s abortion decision, had the abortion been performed in the State in which the minor resides; or
 (2)was presented with documentation showing with a reasonable degree of certainty that a court in the minor’s State of residence waived any parental notification required by the laws of that State, or otherwise authorized that the minor be allowed to procure an abortion.
 (d)Civil
 ActionAny parent who suffers harm from a violation of subsection (a) may obtain appropriate relief in a civil action unless the parent has committed an act of incest with the minor described in subsection (a).
 (e)DefinitionsFor the purposes of this section—
 (1)the term abortion means the use or prescription of any instrument, medicine, drug, or other substance or device to intentionally—
 (A)kill the unborn child of a woman known to be pregnant; or (B)prematurely terminate the pregnancy of a woman known to be pregnant, with an intention other than to—
 (i)increase the probability of a live birth or of preserving the life or health of the child after live birth; or
 (ii)remove a dead unborn child;
 (2)the term law requiring parental involvement in a minor’s abortion decision means a law—
 (A)requiring, before an abortion is performed on a minor, either—
 (i)the notification to, or consent of, a parent of that minor; or
 (ii)proceedings in a State court; and
 (B)that does not provide as an alternative to the requirements described in subparagraph (A) notification to or consent of any person or entity not described in that subparagraph;
 (3)the term minor means an individual who is not older than the maximum age requiring parental notification or consent, or proceedings in a State court, under a law requiring parental involvement in a minor’s abortion decision;
 (4)the term parent means—
 (A)a parent or guardian;
 (B)a legal custodian; or
 (C)an individual standing in loco parentis—
 (i)who has care and control of the minor; (ii)with whom the minor regularly resides; and
 (iii)who is designated by the law requiring parental involvement in the minor’s abortion decision as an individual to whom notification, or from whom consent, is required; and
 (5)the term State includes—
 (A)the District of Columbia; (B)any commonwealth, possession, or other territory of the United States; and
 (C)any Indian tribe or reservation.
 2432.Transportation
 of minors in circumvention of certain laws relating to abortion and
 incest
 (a)OffenseNotwithstanding section 2431(b)(2), whoever has committed an act of incest with a minor and knowingly transports the minor across a State line with the intent that the minor obtain an abortion, shall be fined under this title or imprisoned not more than 1 year, or both.
 (b)DefinitionsFor the purposes of this section, the terms abortion, minor, and State have the meanings given those terms in section 2435..
 3.Child interstate
 abortion notificationPart I of title 18, United States Code, is amended by inserting after chapter 117A (as added by section 2) the following:
 117BCHILD
 INTERSTATE ABORTION NOTIFICATIONSec.2435. Child interstate abortion
 notification.
 2435.Child
 interstate abortion notification
 (a)Offense
 (1)GenerallyA physician who knowingly performs or induces an abortion on a minor in violation of the requirements of this section shall be fined under this title or imprisoned not more than 1 year, or both.
 (2)Parental
 notification
 (A)Actual noticeA physician who performs or induces an abortion on a minor who is a resident of a State other than the State in which the abortion is performed or induced shall provide, or cause his or her agent to provide, not less than 24 hours actual notice to a parent of the minor before performing or inducing the abortion.
 (B)Constructive noticeIf actual notice to a parent under subparagraph (A) is not accomplished after a reasonable effort has been made, not less than 24 hours constructive notice shall be given to a parent of the minor before the abortion is performed or induced.
 (b)ExceptionsThe notification requirement under subsection (a)(2) shall not apply if—
 (1)the abortion is performed or induced in a State that has in force a law requiring parental involvement in a minor’s abortion decision and the physician complies with the requirements of that law;
 (2)the physician is presented with documentation showing with a reasonable degree of certainty that a court in the minor’s State of residence has waived any parental notification required by the laws of that State, or has otherwise authorized that the minor be allowed to procure an abortion;
 (3)the minor declares in a signed written statement that she is the victim of sexual abuse, neglect, or physical abuse by a parent, and, before an abortion is performed on the minor, the physician notifies the authorities specified to receive reports of child abuse or neglect by the law of the State in which the minor resides of the known or suspected abuse or neglect;
 (4)the abortion is necessary to save the life of the minor because her life was endangered by a physical disorder, physical injury, or physical illness, including a life endangering physical condition caused by or arising from the pregnancy itself, except that an exception under this paragraph shall not apply unless the attending physician or an agent of such physician, not later than 24 hours after completion of the abortion, notifies a parent of the minor in writing that an abortion was performed on the minor and of the circumstances that warranted invocation of this paragraph; or
 (5)the minor is physically accompanied by a person who presents the physician or his or her agent with documentation showing with a reasonable degree of certainty that he or she is in fact the parent of that minor.
 (c)Civil
 ActionAny parent who suffers harm from a violation of subsection (a) may obtain appropriate relief in a civil action unless the parent has committed an act of incest with the minor described in subsection (a).
 (d)DefinitionsFor the purposes of this section—
 (1)the term abortion means the use or prescription of any instrument, medicine, drug, or other substance or device to intentionally—
 (A)kill the unborn child of a woman known to be pregnant; or (B)prematurely terminate the pregnancy of a woman known to be pregnant, with an intention other than to—
 (i)increase the probability of a live birth or of preserving the life or health of the child after live birth; or
 (ii)remove a dead unborn child;
 (2)the term actual notice means the giving of written notice directly, in person, by the physician or any agent of the physician;
 (3)the term constructive notice means notice that is given by certified mail, return receipt requested, restricted delivery to the last known address of the person being notified, with delivery deemed to have occurred 48 hours following noon on the next day subsequent to mailing on which regular mail delivery takes place, excluding days on which mail is not delivered;
 (4)the term law requiring parental involvement in a minor’s abortion decision means a law—
 (A)requiring, before an abortion is performed on a minor, either—
 (i)the notification to, or consent of, a parent of that minor; or
 (ii)proceedings in a State court; and
 (B)that does not provide as an alternative to the requirements described in subparagraph (A) notification to or consent of any person or entity not described in that subparagraph;
 (5)the term minor means an individual who—
 (A)has not attained the age of 18 years; and (B)is not emancipated under the law of the State in which the minor resides;
 (6)the term parent means—
 (A)a parent or guardian;
 (B)a legal custodian; or
 (C)an individual standing in loco parentis—
 (i)who has care and control of the minor; and (ii)with whom the minor regularly resides,
 as
 determined by State law;(7)the term physician means—
 (A)a doctor of medicine legally authorized to practice medicine by the State in which the doctor practices medicine; or
 (B)any other person legally empowered under State law to perform an abortion; and
 (8)the term State includes—
 (A)the District of Columbia; (B)any commonwealth, possession, or other territory of the United States; and
 (C)any Indian tribe or reservation..
 4.Clerical
 amendmentThe table of chapters at the beginning of part I of title 18, United States Code, is amended by inserting after the item relating to chapter 117 the following new items:
 117A. Transportation of minors in circumvention of certain laws
 relating to abortion2431117B. Child
 interstate abortion
 notification2435.
 5.Severability and
 effective date
 (a)SeverabilityThe provisions of this Act shall be severable. If any provision of this Act, or any application thereof, is found unconstitutional, that finding shall not affect any provision or application of the Act not so adjudicated.
 (b)Effective dateThis Act and the amendments made by this Act shall take effect 45 days after the date of enactment of this Act.


text:
 28.5.2005
 DE
 Amtsblatt der Europäischen Union
 C 132/10
 URTEIL DES GERICHTSHOFES
 (Zweite Kammer)
 vom 14. April 2005
 in der Rechtssache C-335/03: Portugiesische Republik gegen Kommission der Europäischen Gemeinschaften (1)
 (EAGFL - Prämie für Rindfleisch - Kontrollen - Repräsentativität der Stichproben - Übertragung des Ergebnisses einer Kontrolle auf vorangegangene Jahre - Begründung)
 (2005/C 132/17)
 Verfahrenssprache: Portugiesisch
 In der Rechtssache C-335/03 betreffend eine Nichtigkeitsklage nach Artikel 230 EG, eingereicht am 25. Juli 2003, Portugiesische Republik (Bevollmächtigter: L. Fernandes im Beistand von C. Botelho Moniz und E. Maia Cadete, advogados) gegen Kommission der Europäischen Gemeinschaften (Bevollmächtigte: A. M. Alves Vieira und L. Visaggio im Beistand von N. Castro Marques und F. Costa Leite, advogados), hat der Gerichtshof (Zweite Kammer) unter Mitwirkung des Kammerpräsidenten C. W. A. Timmermans, der Richterin R. Silva de Lapuerta (Berichterstatterin) sowie der Richter C. Gulmann, R. Schintgen und J. Klučka — Generalanwalt: L. A. Geelhoed; Kanzler: K. Sztranc, Verwaltungsrätin — am 14. April 2005 ein Urteil mit folgendem Tenor erlassen:
 1.
 Die Klage wird abgewiesen.
 2.
 Die Portugiesische Republik trägt die Kosten des Verfahrens.
 (1) ABl. C 239 vom 4.10.2003.


text:
Santa Maria in Trastevere ou Basílica de Santa Maria em Trastevere é uma igreja titular e uma basílica menor localizada no rione Trastevere em Roma, Itália, e uma das mais antigas igrejas de Roma. A planta básica e o formato das paredes do edifício são da década de 340, mas todo o resto da estrutura é do período entre 1140 e 1143. O primeiro santuário no local, uma igreja doméstica, foi construído entre 221 e 227 pelo papa Calisto I e reformado pelo papa Júlio I. A igreja está decorada por importantes mosaicos do final do , obra de Pietro Cavallini.
 O português cardeal D. Miguel da Silva, após ter falecido na sua residência de Roma, a 5 de Junho de 1556, foi enterrado no pórtico desta igreja.
 O cardeal-presbítero protetor do título de Santa Maria além do Tibre é Carlos Osoro Sierra, arcebispo de Madrid.
 História
 A inscrição do trono episcopal afirma que esta foi a primeira igreja dedicada a Maria, apesar de haver uma disputa pela honraria com a Santa Maria Maggiore. Não resta dúvida, porém, de que se trata de uma das mais antigas igrejas de Roma. Uma igreja doméstica cristã foi fundada no local por volta de 220 pelo papa São Calisto I (r. 217–222) no local da "Taberna meritoria", um refúgio para soldados aposentados. A área foi entregue para uso dos cristãos pelo imperador romano Alexandre Severo depois de uma intervenção numa disputa entre cristãos e taberneiros locais. Segundo o "Liber Pontificalis", o imperador teria dito: "Prefiro que o local pertença aos que honram Deus, seja qual for a sua forma de adoração". Em 340, o papa Júlio I (r. 337–352) reconstruiu o edifício, já conhecido na época como "Titulus Callixti", em escala bem maior e o local passou a ser chamado de "Titulus Iulii", uma das vinte e cinco paróquias originais de Roma.
 A igreja passou por duas reformas, uma no e outra no VIII. Entre 1140 e 1143, a igreja foi completamente reconstruída a partir de suas fundações pelo papa Inocêncio II. Inocêncio arrasou a antiga igreja, inclusive o recém-completado túmulo do antipapa Anacleto II], seu antigo rival, e fez com que seu próprio túmulo ficasse no local.
 Os capiteis jônicos ricamente decorados utilizados na nave foram reaproveitados ou das ruínas dos Banhos de Caracala ou do vizinho Templo de Ísis no Janículo. Quando estudiosos do identificaram os rostos de Ísis, Serápis e Harpócrates esculpidos neles, uma reforma patrocinada pelo papa Pio IX em 1870 destruiu-los a marteladas.
 Exterior
 O campanário românico é do . Perto do topo, um nicho abriga um mosaico da Madona com o Menino. Acredita-se que os mosaicos na fachada sejam do . Eles representam a Madona entronizada amamentando o Menino Jesus e flanqueada por dez mulheres segurando lamparinas. Esta imagem da Virgem Amamentando é um dos mais antigos exemplos de um tipo de imagem de Maria muito popular no final da Idade Média e no Renascimento, um motivo muito mais antigo cujos exemplares mais antigos estão nas ruínas coptas de Uádi Natrum, no Egito.
 A fachada foi restaurada por Carlo Fontana em 1702, que substituiu o antigo pórtico de telhado inclinado pelo atual, neoclássico. A fonte octogonal na praça em frente da igreja (Piazza di Santa Maria in Trastevere), que já aparece num mapa de 1472, também foi restaurada por Carlo Fontana
 Interior
 A nave atual preserva o plano basilical original, anterior ao , está sobre a fundação original. As 22 colunas de granito com capiteis jônicos e coríntios que separam a nave dos corredores são das ruínas dos Banhos de Caracala, de onde veio também o lintel da porta principal. Dentro da igreja estão diversos mosaicos do de Pietro Cavallini que representam a "Vida da Virgem" (1291), centrados na "Coroação da Virgem" na semicúpula da abside. Uma "Assunção da Virgem" octogonal (1617), obra de Domenichino, está encaixada no centro do teto em caixotões projetado por ele.
 A quinta capela à esquerda é a "Capela Ávila", projetada por Antonio Gherardi. Esta e sua "Capela de Santa Cecília", em San Carlo ai Catinari, são duas das mais inovadoras capelas do final do em Roma. A seção mais baixa da capela é bem escura e abriga formas no estilo de Borromini. Na cúpula, há um óculo do qual emergem quatro putti carregando um tempietto central, um conjunto que emoldura a bem iluminada câmara superior, cuja luz vem janelas invisíveis da altura do piso. A igreja preserva algumas relíquias: a cabeça de Santa Apolônia e um pedaço da Santa Esponja. Entre os que estão sepultados na igreja estão o papa São Calisto I, papa Inocêncio II, antipapa Anacleto II e os cardeais Filipe d'Alençon e Lorenzo Campeggio.
 Galeria
 Notas
 Ligações externas
 Século IV
 1143
 Igrejas titulares em Roma
 Basílicas da Roma Antiga
 Locais de sepultamento de papas
 Igrejas românicas em Itália
 Basílicas em Roma
 Arquitetura medieval na Itália
 Roma R. XIII Trastevere


text:
Social har flere betydninger:
 Social (adjektiv):
 Et samfund, dets organisation og forholdet mellem grupperne i det, fx social arv og sociale klasser.
 En person, der søger kontakt og samværd med andre mennesker, dvs. omgængelig eller udadvendt.
 Dyr som lever i relation med artsfæller, fx insektkolonier og flokdyr.
 Velfærd, trivsel og tryghed for borgerne i et samfund, fx socialt sikkerhedsnet og social dumping.
 Social (præfiks) - vedrørende samfundet eller det sociale liv, fx sociale medier, socialantropologi og socialisme.
 Etymologi
 Ordet "social" stammer fra det latinske ord socius ("forbundsfæller"). Det benyttes især om de italiske byer, der var i forbund med den romerske republik, men som i århundredet før hvor tidsregning brød alliancen og startede forbundsfællekrigen.
 Referencer
 Se også
 Sociologi
 Zoologi
 Fællesskab


text:
Iománaí as Cluain i gContae Chorcaí is ea Dónal Óg Ó Cíosóg (Béarla: Dónal Óg Cusack). Imríonn sé mar chúl báire dá chlub áitiúil agus le foireann a chontae.
 Taobh amuigh den pháirc imeartha, bhí a ainm i mbéal an phobail sa bhliain 2008 mar bhall gníomhach den dream siúd a bhí ag iarraidh fáil réidh le bainisteoir Gerald McCarthy. Lean an t-achrann ar feadh míosa, go dtí gur éirigh McCarthy as dá bharr.
 Fear aerach atá ann, rud a thug sé le fios i mí Dheireadh Fómhair 2009 i ndírbheathaisnéis s'aige, Come What May, agus labhair sé faoin ábhar le Ryan Tubridy ar chlár an Late Late Show na seachtaine chéanna.
 Tagairtí
 Daoine as Contae Chorcaí
 Daoine a rugadh i 1977
 Iománaithe Chorcaí
 Daoine beo


text:
 13.3.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 63/24
 Жалба, подадена на 7 декември 2009 г. от Португалската република срещу решението, постановено от Първоинстанционния съд (седми състав) на 23 септември 2009 г. по дело T-385/05, Transnáutica — Transportes e Navegação SA/Комисия
 (Дело C-506/09 P)
 2010/C 63/39
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Португалска република (представители: L. Fernandes, C. Guerra Santos, J. Gomes, P. Rocha)
 Други страни в производството: Transnáutica — Transportes e Navegação, SA, Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се уважи искането на португалските власти да се спре производството по настоящата жалба до постановяването на решение от Общия съд, доколкото в молбата на третото лице за отмяна на влязло в сила решение се иска да се разгледа делото не само от правна, но и от фактическа страна;
 —
 да се отмени решението, постановено от Първоинстанционния съд на 23 септември 2009 г. по дело T-385/05, с което се отменя решението REM 05/2004 на Комисията от 6 юли 2005 г. за отказ да се възстановят и опростят някои мита на Transnáutica, и
 —
 да се осъди Transnáutica — Transportes e Navegação, SA да заплати съдебните разноски
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателят твърди, че Общият съд неправилно е приел, че португалските власти са допуснали грешка при определянето и контрола на общата гаранция, използвана при разглежданите транзитни операции.
 Жалбоподателят твърди и, че не е възможно да се установи причинно-следствена връзка между грешките, за които се твърди, че са допуснати от португалските власти, и последващото отклонение от митнически надзор на стоките и поддържа, че като достига до противоположно заключение Общият съд е нарушил правото на Европейския съюз.


text:
Det Stockholmske Blodbad fandt sted 7.-10. november 1520 efter den danske kong Christian 2.s kroning som konge af Sverige. Kongen lod henrette mere end 82 medlemmer af den svenske adel, gejstlighed og borgerstand. De var hovedsageligt støtter af det svensk-nationale parti (Sture-partiet) med Sten Sture i spidsen. Dødsdommene blev afsagt ved en kirkelig skueproces. Det var muligvis ridder Claus Bille og Søren Norby, der stod for arrestationerne.
 Forhistorie
 Blodbadet var en konsekvens af den konflikt, der havde udspillet sig mellem på den ene side en lille gruppe svenske gejstlige og danske adelige, der gik ind for Kalmarunionen, og på den anden side den svenske adel og gejstlighed, som krævede svensk uafhængighed af Danmark. Unionsfolkene i Sverige var ledet af ærkebiskop Gustav Trolle. Anti-unionsfolkene var ledet af den svenske regent Sten Sture (den yngre). Sten Sture blev regent i 1512 ved et kup, hvor netop Gustav Trolles far, Erik Trolle, blev afsat. Den daværende unionsmonark, Kong Hans, havde accepteret det, blot Sten Sture lovede at bevare unionen med Danmark. Danmark mistede allerede her fodfæste i Sverige, da den svenske regent skiftede fra unionsvenlig til unionsfjendtlig. Både Sten Sture, kong Hans og prins Christian var klar over, at en krig nærmede sig. Kong Hans døde i 1513, hvorefter prins Christian blev valgt til konge.
 I 1515 kom Gustav Trolle og Sten Sture op at skændes om, hvorvidt Trolle var allieret med Danmark. Det førte til at han i 1517 både blev frataget sit embede som ærkebiskop af Sverige og al sin ejendom. Trolle valgte herefter at forskanse sig på sit slot for at undgå yderligere handlinger imod sig; det resulterede i at Sten Sture ledte en hær af unionsmodstandere af primært fattige bønder udstyret med våben mod Gustav Trolles slot. Sveriges anti-unions-adel støttede det og underskrev et dokument om deres deltagelse i angrebet på Gustav Trolle. Det gjorde de for at undgå, at enkelte personer senere blev retsforfulgt som hovedmænd. Christian 2. anså dette angreb som et oprør mod både unionen og kirken, og bad med held pave Leo 10. om tilladelse til at angribe Sten Sture (og dermed Sverige) for at slå oprøret ned, formentlig med den begrundelse at kirkens ejendom var under angreb. Christian 2. forsøgte først at komme til undsætning under belejringen af Gustav Trolles slot. Den danske konge led dog nederlag og var tvunget til at trække sig tilbage. Umiddelbart efter faldt slottets forsvar, hvorefter slottet blev revet ned til grunden og Gustav Trolle selv blev kastet i fængsel. I 1518 forsøgte Christian 2. endnu engang at angribe Sten Sture for at genvinde kontrol over Sverige, men led igen nederlag – ved Brännkyrka, syd for Stockholm.
 I sommeren 1519 bad pave Leo 10. ærkebisp Birger i Lund, der var Sveriges primas, om at lyse Herr Sten og dem som fulgte ham mod Gustav i band, og hele riget i interdikt, men de svenske agtede sådant band og interdikt for intet. Olaus Petri
 Et tredje angreb blev indledt i 1520 med franske, tyske og skotske lejesoldater under ledelse af Otto Krumpen. De danske styrker mødte de svenske ved slaget på Åsundens is. Sten Sture blev dødeligt såret af en rikochetterende kanonkugle, og den utrænede bondehær faldt hurtigt fra hinanden. Christian 2.s hær marcherede uden yderligere modstand mod Uppsala, hvor det svenske rigsråd befandt sig. Forhandlinger blev straks indledt og en aftale blev vedtaget af kongen og begge landes rigsråd d. 31. marts. Efter den ville Christian 2. blive hyldet som arvekonge til Sverige, blot han garanterede fuld amnesti til alle involverede og lovede at regere Sverige efter landets hidtidige love. I Stockholm holdt Sten Stures enke, Kristina Gyldenstjerne, dog stand, og først seks måneder, et nederlag og en sejr senere overgav hun Stockholm mod garanti for den tidligere amnesti.
 Blodbadet
 Den 4. november blev Christian 2. kronet til konge af Sverige i Stockholm storkirke af den genindsatte ærkebiskop Gustav Trolle. Tre dages banket fulgte.
 Hele Sveriges adel og gejstlighed samt fornemme borgere fra Stockholm inviteredes til en privat forsamling den 7. november på Stockholm Slot. Om aftenen træder ærkebiskop Gustav Trolle frem og alle portene til slottet låses, hvorefter han anklager 18 navngivne personer for 'åbenbart kætteri' og for deres angreb på hans slot, ejendomme og ham selv, og han kræver, at de skyldige skal stilles for en domstol. Kongens tidligere løfte om amnesti er ikke gyldigt i denne situation, da løfter over for kættere ikke skal holdes, som dekreteret af pave Gregor IX i 1235. Et fortilfælde var Konsilet i Konstanz i 1415, hvor Jan Hus blev brændt på bålet trods et frit lejde fra kejser Sigismund. Kongens svar er, at han er nødt til at støtte Gustav Trolles anklager for at undgå konsekvenser fra Paven.
 Ved daggry d. 8. november føres de anklagede bort af danske soldater. Sten Stures enke er blandt de inviterede ved forsamlingen og fremlægger dokumentet, hvori Sveriges rigsråd, biskopperne, repæsentanter for Berglslagen og bønderne enes om at afsætte ærkebiskoppen og nedrive hans borg Stáket. Dermed har de alle pådraget sig fælles ansvar for handlingerne mod Gustav Trolle, og således kan de 18 ikke alene holdes ansvarlige. Håbet er, at de 18 vil blive sat fri, da det er utænkeligt at anklage det meste af den svenske adel og gejstlighed. Og Sveriges rigsråd havde tidligere afsat en biskop uden voldsomme repressalier. Dokumentet virker modsat. Meningen var givetvis at bevise afsættelsens legitimitet.
 Den 8. november bliver der nedsat en kommission af 14 gejstlige, med 7 magistre og 4 doktorer, til at vurdere anklagen om 'åbenbart kætteri'. 4 biskopper er med i kommission: Gustav Trolle, Jens Andersen Beldenak af Odense, Otto af Västerås og Hans Brask af Linköping. Kommissionen konkluderer at da Herr Sten og hans tilhængere gennem flere år har været i kirkens højeste band, ikke agtet derpå men trådt op mod pavens bud 'kan vi ikke finde andet, efter den hellige kirkes, kejsers og svenskes rette lov, end det jo er åbenbart kætteri', hvilket der kun findes dødsstraf for. Til middag bliver de dømte ført ud på Stortorvet, hvorefter bisp Mattias Gregersson af Strängnäs bliver halshugget som den første. Mattias havde modtaget den døende Sten Sture i Stråangnäs og opsøgt Gustav Trolle med rigsforstanderens opfordring til forlig. Han havde også gennemført en våbenhvile med den danske hær, den 6. marts 1520, og var den første til at anerkende Christian som Sveriges konge. Han forhandlede, på Christians vegne, med Steen Stures enke i Stockholm, og overtalte borgere og bønder til at anerkende Christian. Arild Huitfeldt skriver, at der var ingen af de svenske der gjorde så meget for Christian som han.
 Den anden, der bliver henrettet, er bisp Vincentius af Skara. Han er af nederlandsk afstamning og har altid tilhørt unionspartiet. Han har været ivrig fredsmægler på vegne af Erik og Gustav Trolle. Den tredje til at blive henrettet er rigsmarsken Erik Abrahamsson Leijonhufvud. Efter Sten Stures død var han gået over til Christian, og havde ligesom Mattias været en ivrig forhandler på Christians vegne. I et brev af 20. februar 1520 skriver den danske hærledelse til Christian, at rigsmarsk Erik Abrahamsson og biskop Mattias af Strängäs har været så virksomme for kongen som de kunne. Det er et åbent spørgsmål, hvorfor de første 3 der henrettes, var Christian II's mest solide støtter i Sverige. Erik Ryning havde også hjulpet med til fredsslutningen, men blev alligevel henrettet. Hvad de enkelte havde foretaget sig under krigen lader til at have været underordnet ønsket om totalt at udslette det Unions-kritiske Stureparti og Sten Stures familie
 Henrettelserne fortsætter resten af dagen og den næste med. Adelige og gejstlige bliver henrettet med sværd, borgerlige med økse og borgere ved hængning. Det anslås, at over 80 mister livet, deriblandt to biskopper, 14 adelige, tre borgmestre, 14 rådsmænd og 20 borgere. Sten Stures enke og en række af de henrettede adeliges enker bliver sejlet til Danmark som gidsler. I 1918 dukkede endnu en kilde op. Olaus Magnus' beskrivelse af henrettelserne, som optegner over 120 døde. Blandt andet alle Sten Stures tjenestefolk.
 De henrettede
 Listen nedenfor er ordnet efter stand: Først de to biskopper, derefter 14 adelige, tre borgmestre, 14 rådmænd og øvrige borgere af Stockholm:
 Mattias Gregersson, biskop i Strängnäs,
 Biskop Vincentius, biskop i Skara,
 Erik Abrahamsson (Leijonhufvud), rigsråd,
 Erik Knutsson (Tre Rosor), høvedsmand på Kalmar slot,
 Erik Johansson (Vasa), ridder og rigsråd,
 Erik Ryning, ridder,
 Bengt Persson Gylta, rigsråd og væbner,
 Joakim Brahe, rigsråd,
 Kristiern Bengtsson (Oxenstierna), ridder og rigsråd,
 Anders Ruth, rådmand,
 Anders Karlsson, rådmand,
 Olof Hansson, rådmand, borger fra Köpmannagatan i Stockholm,
 Hans Vävare, købmand,
 Lars Hass, tilskuer, som begyndte at græde under henrettelserne, blev øjeblikkeligt henrettet sammen med de andre,
 Lambrect, barber (barberede en kunde da han blev slæbt ud på torvet og henrettet),
 Erik Johansson, bonde fra Rydbo (på Gustav Vasas fars ejendom),
 Erik Kuse, slotsfoged i Stockholm.
 Erik Nilsson, Sten Stures svoger,
 Eskil Nilsson, Sten Stures svoger.
 Henrettet senere
 Hemming Gadh halshugget i Finland,
 Nils Eskilsson Banér, rigsråd, Sten Stures hustru Kristinas morbror
 Sven Hök henrettet i Vadstena,
 Peder Smed henrettet i Vadstena,
 Peder Ribbing henrettet i Jönköping,
 Lindorm Ribbing henrettet i Jönköping,
 Ribbings to sønner, otte og fem år gamle.
 Efterspil
 I januar 1521 – to måneder efter Det Stockholmske Blodbad – opstod et nyt oprør i Dalarna mod Christian 2. denne gang ledet af Gustav Vasa, søn af Erik Johansson, der var blandt de henrettede. Ligeledes rejste bønderne i Småland sig mod det fremmede voldsvælde. Christian 2. var på rejse i Holland og stillede intet op mod oprøret. Da han vendte hjem til Danmark var Sverige atter tabt. I 1523 kronede svenskerne Gustav Vasa til konge af Sverige, og dermed ophørte Kalmarunionen. De næste 300 år lå Danmark og Sverige i krig med hinanden ikke mindre end ni gange hver gang med erobring eller hævn for øje.
 Trykte kilder
 Lars Ericson Wolke: Stockholms blodbad, 2006,
 Lars-Olof Larsson: Kalmarunionens tid, 2003,
 Lauritz Weibull: Nordisk historia. Forskningar och undersökningar. Del III. Från Erik den helige till Karl XII, 1949,
 Wikisource: Stockholms blodbad samling af kilder til begivenhederne
 Petri Olai: Svenska Krönika, utgifne af G.E. Klemming, Stockholm 1860 (Google Books)
 Arild Huitfeldt: Historiske Beskriffuelse/ om Hues sig haffuer tildragit under Kong Christiern den Anden, Matz Vingaard, Kjøbenhaffn, 1596, genoptrykt i fotolitografi, Rosenkilde og Bagger, København 1976.
 Kildekritik
 Begivenhederne skildres af få neutrale kilder. Christian 2. sendte en skriftlig redegørelse for handlingerne til Paven, men den er næppe troværdig, da kongen måtte forklare, hvorfor han havde henrettet to ærkebisper.
 En anden kendt kilde er den svenske historiker Olaus Petri, der efter eget udsagn var til stede ved selve henrettelserne og var så forfærdet over handlingerne, at han åbenlyst skreg sin mening ud, hvorfor han var tæt på selv at blive henrettet.
 Det vides dog med sikkerhed, at alle blev beordret til at holde sig inden døre under henrettelserne. Det var efter sigende gjort, for at mystikken omkring henrettelserne skulle skræmme fremtidige oprørere. Ikke alle rettede sig åbenbart efter udgangsforbuddet: en tilskuer blev som oplyst grebet og henrettet.
 I skønlitteraturen
 Det Stockholmske Blodbad optræder i Johannes V. Jensens anden del af Kongens Fald, Den store Sommer, der blev udgivet i november 1900.
 Bogen er skønlitterær, og Johannes V. Jensen tilføjer selv med digterisk frihed de sider af sagen, som ikke er veldokumenterede i faglitteraturen.
 Mika Waltari beskriver også Det Stockholmske Blodbad i sin bog Mikael Karvajalka. Hvor Mikael er i Stockholm under blodbadet, på en af sine rejser rundt i Europa.
 Se også
 Danmarks historie (1397-1536)
 Litteratur
 Henrikson, Alf, Svensk historia, 1963
 Lauring, Palle, Danske konger og dronninger, 2005
 Niels Skyum-Nielsen, Blodbadet i Stockholm og dets juridiske maskering, Munksgaard, 1964.
 Per Ullidtz, Charles Quint og Christian II, 2018,
 Lars Bisgaard, Christian 2. En biografi, 2019. . Gads Forlag.
 Referencer
 Eksterne henvisninger
 Kristian Erslev: "Det stockholmske Blodbad" (Historisk Tidsskrift, 9. række, Bind 6; 1929)
 Verner von Heidenstam: Svenskarna och deras hövdingar; Del 1, 1908 (Projekt Runeberg)
 Lauritz Weibull: "Stockholms blodbad" (Scandia, Bind I (1928), s. 1-83)
 Massakrer i Sverige
 Danmark i 1500-tallet
 Sverige i 1500-tallet
 Massakrer i Danmark
 Kalmarunionen
 Begivenheder i 1520