type: other

text:
AD 1993 nr 179 | lagen.nu
 AD 1993 nr 179
 Stockholms Miljösanering Skadetjänst Aktiebolag
 T.L. i Bromma
 Stockholms Miljösanering Skadetjänst Aktiebolag.
 Överklagade domen: Stockholms tingsrätts, avd. 3, dom den 22 januari 1993, nr DT 84
 Stockholms Miljösanering Skadetjänst AB (Miljösanering) har yrkat att arbetsdomstolen med ändring av tingsrättens dom skall ogilla T.L:s talan och befria Miljösanering från att utge ersättning för T.L:s rättshjälpskostnader vid tingsrätten samt förplikta T.L. att ersätta Miljösanerings rättegångskostnader där.
 T.L. har yrkat att arbetsdomstolen med ändring av tingsrättens dom skall bestämma det allmänna skadeståndet till 40 000 kr.
 Part har bestritt motparts talan.
 Miljösanering har yrkat ersättning för sina rättegångskostnader i arbetsdomstolen.
 Arbetsdomstolen har hållit huvudförhandling i målet. Vid denna har på Miljösanerings begäran vittnena M.A., B.K. och H.O. hörts på nytt samt nya vittnesförhör hållits med G.A. och R.M. På T.L:s begäran har han själv hörts på nytt under sanningsförsäkran samt vittnesförhör ånyo hållits med A.H. och C.B.
 Till utveckling av sin talan i arbetsdomstolen har parterna anfört i huvudsak detsamma som finns antecknat i tingsrättens dom. De har dock gjort bl.a. följande förtydliganden och tillägg.
 T.L:s talan skall ogillas i första hand på den grunden att R.S:s tjänst hörde till Svenska Byggnadsarbetareförbundets eller Sveriges Arbetsledareförbunds avtalsområde. Tjänsten hörde i vart fall inte till Svenska Industritjänstemannaförbundets område. Det föreligger därför inte någon rätt till återanställning, I andra hand skall L:s talan ogillas på grund av att han saknade de personliga kvalifikationer att leda och fördela arbetet i samarbete med personalen som krävdes för R.S:s anställning.
 Miljösanering har hängavtal med Byggnadsarbetareförbundet och Arbetsledareförbundet. Det finns inte något kollektivavtal med Industritjänstemannaförbundet. Skadetjänst AB hade eventuellt motsvarande avtal. I Skadetjänst tog T.L. över efter R.S. som avdelningschef. Det fanns då 15 anställda på avdelningen och totalt 30 personer på Skadetjänsts tre avdelningar. T.L:s uppgifter i Skadetjänst var av administrativ karaktär. Han skulle leda och fördela arbetet samt skaffa och behålla kundkontakter. Han arbetade över huvud taget inte på fältet. Att T.L. var ansluten till Industritjänstemannaförbundet markerar att dennes tjänst var en tjänstemannaanställning. R.S. arbetade som förman hos Miljösanering. Detta innebar arbete på fältet som de övriga arbetarna med t.ex. rensning och spolning av avloppssystem. R.S. skötte inte några administrativa uppgifter. Innehållet i hans tjänst hos Miljösanering var väsensskilt i förhållande till det arbete T.L. hade som avdelningschef på Skadetjänst. R.S. uppsades senare av Miljösanering på grund av arbetsbrist.
 R.S:s och T.L:s arbetsuppgifter var jämförbara eller i stort sett likartade. Det saknar betydelse till vilket kollektivavtalsområde tjänsterna kan föras och det spelar heller ingen roll vilket fackförbund R.S. och T.L. tillhörde. Skadetjänst hade hängavtal med Byggnadsarbetareförbundet, avdelning 1. Det är osäkert om kollektivavtal fanns med Arbetsledareförbundet. Det förelåg inte något kollektivavtal med Industritjänstemannaförbundet.
 När T.L. anställdes av Skadetjänst gick detta bolag dåligt. T.L. skulle förbättra denna situation och effektivisera bolaget. Genom stramare arbetsrutiner och ett datoriserat ordersystem lyckades L. förbättra situationen. De anställda var emellertid inte vana vid en aktiv arbetsledning och klagomål framfördes. Skadetjänst klargjorde att det hela var betingat av företagsekonomiska skäl och var till arbetarnas bästa. När det nya systemet började fungera hösten 1990 upphörde klagomålen. Trots dessa insatser gick emellertid Skadetjänst i konkurs. Efter konkursen diskuterades med de anställda om ett personalövertagande. T.L. företrädde därvid en grupp av anställda. Det blev dock slutligen Miljösanering som tog över.
 T.L. innehade anställning hos Skadetjänst. Sedan detta bolag blivit försatt i konkurs, sades T.L. upp från sin anställning på grund av arbetsbrist. Skadetjänsts verksamhet överläts därefter till Miljösanering. R.S. blev sedermera anställd hos Miljösanering. Tvisten i målet gäller frågan huruvida T.L. hade företrädesrätt till återanställning avseende den tjänst som R.S. erhöll.
 Parterna är ense om att T.L:s företrädesrätt till återanställning efter överlåtelsen av Skadetjänsts verksamhet till Miljösanering i och för sig gällde mot detta senare bolag. Miljösanering har emellertid invänt att T.L:s företrädesrätt inte omfattade den tjänst som R.S. erhöll. I första hand har denna invändning grundats på att T.L:s företrädesrätt enligt Miljösanerings mening endast omfattade Industritjänstemannaförbundets avtalsområde medan R.S:s tjänst föll inom Byggnadsarbetareförbundets eller Arbetsledareförbundets avtalsområde. T.L. har för sin del intagit ståndpunkten att avtalsområdena inte skall tillmätas någon betydelse vid prövningen av dennes anspråk på företrädesrätt till den tjänst som R.S. erhöll.
 Enligt arbetsdomstolens åsikt låter sig rättsläget i det av tvisten berörda hänseendet beskrivas på följande sätt.
 I 25 § första stycket första meningen anställningsskyddslagen anges att den på grund av arbetsbrist uppsagda arbetstagarens företrädesrätt till återanställning avser den verksamhet där arbetstagaren tidigare har varit sysselsatt. I detta uttryckssätt ligger inte någon begränsning av företrädesrätten i förhållande till den av arbetsgivaren bedrivna verksamheten (jfr AD 1992 nr 130). Det finns emellertid en sådan begränsning men den följer enbart av reglerna i paragrafens tredje stycke. Av detta lagrum framgår att arbetstagarens företrädesrätt kan vara begränsad till driftsenheten, om arbetsgivaren har flera driftsenheter, och till kollektivavtalsområdet, om det i arbetsgivarens verksamhet finns flera avtalsområden. Finns driftsenheter på skilda orter, kan även orten få betydelse för avgränsningen av företrädesrätten.
 När det gäller Miljösanerings förstahandsinvändning mot T.L:s talan är det endast avgränsningen av företrädesrätten med hänsyn till kollektivavtalsområden som har intresse. Framställningen idet följande avser därför endast denna frågeställning.
 När det gäller avgränsningen av företrädesrätten med hänsyn till kollektivavtalsområden skall först uppmärksammas vilken betydelse uttryckssättet: - - - "om det i arbetsgivarens verksamhet finns olika kollektivavtalsområden"---i 25 § tredje stycket anställningsskyddslagen har. Uttrycket avtalsområde förekommer även i de med reglerna om återanställning nära sammanhängande bestämmelserna i 22 § anställningsskyddslagen om turordning vid uppsägning på grund av arbetsbrist. I denna paragrafs tredje stycke anges att om arbetsgivaren är eller brukar vara bunden av kollektivavtal så fastställs en särskild turordning för varje avtalsområde. I förarbetena till 1982 års anställningsskyddslag (prop. 1981/82:71 s. 138) förekommer följande uttalande i specialmotiveringen till 25 §.
 Förslaget till 25 § tredje stycket innehåller regler om vilka anställningar som företrädesrätten gäller till, när arbetsgivaren har flera driftsenheter och när det inom arbetsgivarens verksamhet finns olika kollektivavtalsområden, Reglerna är här liksom i gällande lag utformade i nära anslutning till de motsvarande turordningsreglerna i 22 § tredje stycket. I texten sägs inte uttryckligen att reglerna om kollektivavtalsområden tar sikte på fall när arbetsgivaren är eller brukar vara bunden av kollektivavtal och att med arbetstagarorganisation avses den eller de kollektivavtalsbundna organisationerna. Den nära anknytningen till 22 § och det förhållandet att uttrycket kollektivavtalsområden används ger dock vid handen att det är detta som avses.
 Av det anförda framgår att det aktuella lagrummet är att tolka på det sättet att det är tillämpningsområdet för det eller de kollektivavtal av vilka arbetsgivaren är eller brukar vara bunden som bestämmer företrädesrättens omfattning. Till det anförda skall anmärkas att det inte har någon betydelse huruvida arbetstagaren själv är eller skulle ha varit bunden av kollektivavtalet. Avgränsningen har verkan även för den oorganiserade arbetstagaren eller den arbetstagare som tillhör annan fackförening än den som slutit kollektivavtalet på arbetstagarsidan.
 Man kan vidare ställa sig frågan hur regeln om avgränsning av företrädesrätten med hänsyn till kollektivavtalsområden skall tillämpas för det fall att arbetsgivaren är bunden av kollektivavtal men detta eller dessa inte omfattar hela arbetsgivarens verksamhet. Ett praktiskt exempel kan vara att arbetsgivaren är bunden av endast ett kollektivavtal och att detta gäller i förhållande till ett fackförbund som tillhör LO men att det finns arbetstagare, tjänstemän eller arbetare, som inte omfattas av detta avtal. I rättsfallet AD 1989 nr. 47 är en likartad frågeställning med avseende på turordningsreglerna i 22 § tredje stycket anställningsskyddslagen behandlad. Rättsfallet innebär att en arbetstagare, som faller utanför tillämpningsområdet för det på arbetsplatsen gällande kollektivavtalet, inte ansetts ingå i den turordningskrets som har utgjorts av de arbetstagare som omfattades av avtalet. Rättsfallet bör enligt arbetsdomstolens mening uppfattas på det sättet att arbetstagare som inte omfattas av kollektivavtalet - eller kollektivavtalen, om det förekommer flera - bildar en turordningskrets för sig och ingår i vad man skulle kunna kalla ett restområde. Motsvarande synsätt bör anläggas vid tolkningen av begränsningsregeln avseende kollektivavtalsområden i 25 § tredje stycket anställningsskyddslagen. Detta betyder att för en på grund av arbetsbrist uppsagd arbetstagare som inte omfattades av något på arbetsplatsen gällande kollektivavtal utan som var sysselsatt inom restområdet så begränsas företrädesrätten till återanställning till detta restområde. I det förut anförda exemplet begränsas företrädesrätten för dem som är sysselsatta inom LO-förbundets avtalsområde till detta område, medan övriga arbetares och tjänstemäns företrädesrätt gäller arbetsgivarens verksamhet i övrigt, d.v.s. restområdet.
 I det föreliggande målet aktualiseras även frågan hur man skall tillämpa regeln om begränsning av företrädesrätten till kollektivavtalsområden - eller i förekommande fall restområdet - när företrädesrätten efter överlåtelse av verksamheten eller del av denna görs gällande mot den nye arbetsgivaren. Frågan gäller i vad mån kollektivavtalssituationen hos den nye arbetsgivaren begränsar företrädesrätten. Två grupper av fall synes kunna urskiljas. Den ena gruppen består av fall där kollektivavtalsregleringen är i princip densamma hos den gamle och den nye arbetsgivaren. Detta kan bero på att arbetsgivarna tillhör samma kollektivavtalsslutande arbetsgivareförbund eller det kan utgöra en följd av bestämmelserna i 28 § medbestämmandelagen om företagsöverlåtelses verkan på kollektivavtal. Enligt arbetsdomstolens mening talar starka skäl för att för denna grupp av fall anse att kollektivavtalsregleringen hos den nye arbetsgivaren blir bestämmande för företrädesrättens omfattning hos denne. Den andra gruppen av fall karaktäriseras av att kollektivavtalsbundenheten för den nye arbetsgivaren i ett eller annat avseende avviker från vad som gällde hos den gamle arbetsgivaren. Förhållandena kan i dessa fall vara mångskiftande och någon enkel regel torde inte kunna uppställas. Principen bör dock vara att företrädesrätten inte skall ha ett mindre tillämpningsområde vad gäller kollektivavtalsområden hos den nye arbetsgivaren än som gällde hos den gamle arbetsgivaren.
 En bedömning av den aktuella tvistefrågan mot bakgrund av denna redovisning för rättsläget leder till följande resultat. T.L. var inte hos Skadetjänst sysselsatt inom avtalsområdet för kollektivavtalet mellan Skadetjänst och Byggnadsarbetareförbundet. Det förelåg inte något kollektivavtal mellan Skadetjänst och Industritjänstemannaförbundet och, såvitt framkommit, inte heller något annat kollektivavtal. Detta innebär att T.L:s företrädesrätt mot Skadetjänst gällde ett restområde avseende Skadetjänsts hela verksamhet med bortseende från avtalsområdet för kollektivavtalet mellan Skadetjänst och Byggnadsarbetareförbundet. Efter övergången av Skadetjänsts verksamhet till Miljösanering får antas att T.L:s företrädesrätt åtminstone omfattade ett område som motsvarade det nämnda restområdet. Detta ställningstagande bygger på att skäl kan föreligga för att anta att avtalsområdet för kollektivavtalet mellan Miljösanering och Byggnadsarbetareförbundet är undantaget från företrädesrätten, eftersom detta kollektivavtal i realiteten kan betraktas som överensstämmande med motsvarande avtal avseende Skadetjänst. Däremot finns inte grund för att tillmäta Miljösanerings kollektivavtal med Arbetsledareförbundet någon avgränsande verkan för T.L. med hänsyn till att detta avtal inte hade någon motsvarighet avseende Skadetjänst.
 I målet har Miljösanering angivit sin ståndpunkt på sådant sätt att det lämnats öppet huruvida den tjänst som R.S. erhöll omfattas av Miljösanerings kollektivavtal med Byggnadsarbetareförbundet eller bolagets avtal med Arbetsledareförbundet. Detta betyder att Miljösanering inte kan anses ha bestritt att tjänsten faller inom det senare området. Tjänsten ligger därmed inom området för T.L:s företrädesrätt.
 Arbetsdomstolen finner med hänvisning till det anförda att Miljösanerings förstahandsinvändning mot T.L:s talan skall underkännas.
 I andra hand har Miljösanering invänt mot T.L:s talan att T.L. inte har tillräckliga kvalifikationer för den tjänst som R.S. erhöll. Arbetsdomstolen finner emellertid att vad som framkommit genom den muntliga bevisningen i arbetsdomstolen inte föranleder någon annan bedömning än den som tingsrätten gjort. Inte heller Miljösanerings i andra hand framställda invändning mot T.L:s talan kan därför vinna bifall.
 Vad gäller T.L:s yrkande rörande det allmänna skadeståndet finner arbetsdomstolen inte skäl att frångå tingsrättens bedömning. Arbetsdomstolen anser således att såväl bolagets som T.L:s vadetalan skall avslås och att tingsrättens domslut alltså skall stå fast.
 I arbetsdomstolen har visserligen båda sidor tappat. Vad T.L. har förlorat får emellertid anses vara av endast ringa betydelse. Bolaget skall därför, utge ersättning för T.L:s rättshjälpskostnader. Dessa får anses skäliga.
 2. Arbetsdomstolen fastställer att ersättning enligt rättshjälpslagen skall utgå till E.U. med sjuttontusentvåhundranittio (17290) kr avseende arbete. Av beloppet utgör 3 458 kr mervärdeskatt.
 3. Bolaget skall utge ersättning för T.L:s rättshjälpskostnader i arbetsdomstolen med sjuttontusensexhundrasextioen (17661) kr.
 Dom 1993-11-10, målnummer B-31-1993
 Ledamöter: Hans Stark, Erik Lempert, Birgitta Isaksson Perez, Leif Haglund (direktör i Motorbranschens Arbetsgivareförbund; tillfällig ersättare), Bo Hansson, Göte Larsson och Carl-E. Wallström. Enhälligt.
 Tingsrättens dom (ledamot: Annika Marcus)
 T.L. anställdes som avdelningschef hos Skadetjänst AB den 11 juni 1990. Han efterträdde R.S. som på egen begäran hade slutat som avdelningschef för installationsserviceavdelningen under vintern 1990. Förutom denna avdelning fanns ytterligare två avdelningar inom Skadetjänst AB, miljösanerings- och byggserviceavdelningen, För varje avdelning fanns en avdelningschef och över dessa fanns en chefsstab. På installationsserviceavdelningen arbetade tio personer under L. Denne, som hade utbildning både som ingenjör och marknadsekonom hade främst anställts för att få ordning på avdelningen i den meningen att den skulle bli lönsam efter vissa problem. L. är medlem i Svenska Industritjänstemannaförbundet,
 Skadetjänst AB försattes i konkurs den 13 december 1990 och L. sades upp på grund härav med en uppsägningstid om sex månader, fram till och med den 17 juni 1991.
 Den 11 januari 1991 övertog Stockholms Miljösanering Skadetjänst AB (Miljösanering) Skadetjänst AB:s verksamhet, L. gjorde därvid anspråk på företrädesrätt till ny anställning hos Miljösanering. Efter övertagandet nedbantades organisationen. I juni 1991 hade Miljösanering c:a 30 anställda och därefter endast hälften. I juni 1991 anställde Miljösanering R.S. på arbetsledarbefattning som arbetande förman.
 YRKANDEN MM T.L. har yrkat
 1,. ekonomiskt skadestånd för tiden 18 juni 1991 - 17 juli 1992 med sammanlagt 234000 kr. Storleken av det yrkade beloppet är beräknat enligt följande. S:s månadslön i anställningen som förman, 18000 kr, multiplicerat med 13 månader,
 På de yrkade beloppen i ekonomiskt skadestånd har L. yrkat ränta enligt 3 och 6§§ räntelagen, på beloppet 7693 kr from den 30 juni 1991, på beloppet 18000 kr från den sista i varje månad från den 30 juli 1991 fram till den 30 juni 1992 samt på beloppet 10060 kr från den 30 juli 1992, i varje fall till dess full betalning sker.
 På det yrkade allmänna skadeståndet har L. yrkat ränta enligt 6 § räntelagen från dagen för delgivning av stämningsansökan till dess full betalning sker.
 Grunden för L:s yrkande är att Miljösanering har brutit mot 25 § lagen om anställningsskydd genom att inte iaktta L:s företrädesrätt till den anställning som S. fick hos bolaget i juni 1991.
 Miljösanering har bestritt yrkandena. Det yrkade ekonomiska skadeståndet jämte yrkandena om ränta vitsordas såsom skäliga i och för sig. Inget belopp kan vitsordas i allmänt skadestånd.
 Grunden för bestridande är i första hand att L. inte har haft rätt till någon återanställning, då S:s anställning omfattas av annat kollektivavtalsområde och avser helt andra arbetsuppgifter. Dessutom har L. inte heller tillräckliga kvalifikationer, varmed avses kvalifikationer av personlig natur, för att utföra S:s arbete.
 I målet har L. hörts under sanningsförsäkran. Som vittnen har på L:s begäran hörts A.H. och C.B. som båda hade ett övergripande chefsansvar på Skadetjänst AB. På Miljösanerings begäran har hörts som vittnen, M.A., B.K. och H.O. som samtliga arbetade under L. och nu arbetar under S.
 Som skriftlig bevisning har åberopats vittnesintyg avgivet av R.M. som nu också arbetar under S. och tidigare har arbetat under L.
 Den första frågan i målet är om S:s nuvarande anställning i Miljösanering omfattas av annat kollektivavtalsområde i den meningen att den avser helt andra arbetsuppgifter än de som L. hade under sin tid som avdelningschef för fastighetsinstallationsserviceavdelningen i Skadetjänst AB.
 Ostridiga uppgifter är att Skadetjänst AB hade en större organisation, som har krympts i samband med att Miljösanering övertog verksamheten. Sålunda anställdes och arbetade L. som avdelningschef för en avdelning med tio anställda under sig. Dessutom fanns det ytterligare två produktionsavdelningar, medan hela Miljösanering nu endast har 15 anställda. Det har också framkommit att L. anställdes efter det att S. lämnat anställningen främst i syfte att strama åt verksamheten på avdelningen för att den skulle uppnå lönsamhet. Det har framkommit att det var fråga om administrativa uppgifter av kvalificerad natur, som L. främst hade att hantera. Enligt vad L:s chefer har uppgivit lyckades han också bra med dessa uppgifter.
 L:s inställning är att S:s anställning är inom samma enhet och inrymmer samma arbetsuppgifter, som den L. tidigare hade, oavsett vilken arbetstagar/arbetsledarorganisation S. skulle vara knuten till. Båda var arbetande förmån. Om det är någon skillnad mellan dem har det i så fall att göra med att det gamla företaget var större och de dåvarande ekonomiska förhållandena. Under sanningsförsäkran har L. uppgivit att hans anställning innebar att han förutom de administrativa arbetsuppgifterna hade att utdebitera "arbete ute på fältet" mellan 30-40 procent varje månad, vilket han också gjorde.
 Miljösanerings inställning är att L:s arbete och S:s arbete inte innehåller samma arbetsuppgifter. L. anställdes för och har enbart sysslat med administrativa uppgifter. Vid de få tillfällen som L. under sin anställningstid har varit med ute på fältet, har det antingen berott på att L. själv skulle bli insatt i hur de andra arbetade eller för att han skulle leda och övervaka arbetet. S. däremot arbetar lika gärna i overall ute på fältet med samma arbetsuppgifter som hans underställda. Eftersom bolaget numera är såpass litet, finns det inte längre utrymme för att någon enbart skall ha administrativa göromål, L. har således utfört ett typiskt tjänstemannaarbete medan S. i nog så betydande omfattning sysslar med praktiken ute på fältet. Vad gäller avtalstillhörighet gränsar S. mellan LO- och SALF-områdena.
 Angående S:s anställning och arbetsuppgifter är inget annat visat än vad A. K. och O. har uppgivit. Det har därvid framkommit att S. förutom kontorsarbete sysslar med praktiskt arbete mellan 30-40 procent av sin arbetstid i den mån han behövs. Vad gäller den jourtjänstgöring som de övriga arbetarna har en vecka i taget, är S. inblandad på så sätt att han rycker in när någon av dem som står antecknade på jourlistan har förhinder att rycka ut. Angående L:s arbete har bl.a. K. uppgivit att L. och S. utförde samma kontorsarbete, medan skillnaden är att L. aldrig varit med ute på fältet. A. har uppgivit att L. vid ett tillfälle har varit med honom på fältet i syfte att lära sig och vid ytterligare två tillfällen för att hälsa på. Enligt H. och B. har L. också arbetat på fältet. Angående jourtjänstgöringen har L. uppgivit att avsikten var att han skulle rycka in när någon av de jourtjänstgörande hade förhinder.
 Tingsrätten konstaterar först och främst att L:s och S:s eventuella avtalstillhörighet inte har annat intresse än att ge en yttre antydan om deras arbetsuppgifter. I själva verket är det arbetsuppgifternas faktiska innehåll som i förevarande fall kan avgöra om S:s anställning avser samma enhet och samma avtalsområde där L. tidigare var anställd I detta hänseende finner tingsrätten inte annat visat än att innehållet har varit likartat. Tingsrätten har därvid beaktat konstruktionen på arbetsledarskapet - att båda skulle arbeta 30-40 procent ute på fältet, att ingen av dem haft någon egen "jourvecka" och att L. och S. har arbetat under helt olika förhållanden - både vad gäller de två bolagens storlek, organisation samt ekonomiska förhållanden. Att L. arbetat i den större organisationen och med hänsyn till bolagets dåvarande ekonomiska förhållanden haft till främsta uppgift att administrera fram förändringar, medan S. arbetar i den mindre och färdigkonstruerade verksamheten kan inte föranleda någon annan bedömning.
 Vad gäller frågan om L:s kvalifikationer är det enbart hans personliga kvalifikationer som har satts i fråga. A. K. och O. har samtliga berättat om spänningar på arbetsplatsen, några incidenter - att L. missbedömt storleken av ett beställt arbete och att han vägrat K. en veckas semester i samband med ett dödsfall i K:s närhet. K. och O. har också berättat att de på tillfrågan av L. har uppgivit att de kunde tänka sig att fortsätta att arbeta med honom, om personalen i stället hade övertagit konkursbolagets verksamhet. Det som sålunda har framkommit om L:s personliga kvalifikationer är enligt tingsrättens mening inte av det slag och kan i vart fall inte anses så allvarligt att det kan utgöra stöd för att anse att L. skulle sakna tillräckliga kvalifikationer för S:s anställning
 Käromålet skall därmed bifallas. Storleken av det yrkade ekonomiska skadeståndet har vitsordats och skall därmed utdömas. L. skall för den kränkning åsidosättandet av företrädesrätten har inneburit tillerkännas allmänt skadestånd med ett skäligt belopp om 30000 kr.
 Vid denna utgång skall Miljösanering ersätta L:s rättshjälpskostnader i målet. Vid huvudförhandlingen yrkade det av L. åberopade vittnet H. ersättning bl.a. för förlorad arbetsinkomst med 300 kr. Den yrkade ersättningen fastställdes av tingsrätten. Därefter har L:s ombud och rättshjälpsbiträde framställt yrkande bl.a om att 1700 kr skall utgå i rättegångskostnader till L. för det fall att Miljösanering skulle förlora målet och som tappande part få ersätta L. Denna kostnad utgör den ytterligare ersättning till Hagberg för dennes förlorade arbetsinkomst om totalt 2000 kr, som L. har utgivit. Miljösanering har inte vitsordat att en ytterligare ersättning skulle kunna fastställas. Då vittnet endast har yrkat den ersättning som tingsrätten fastställt kan Miljösanering inte åläggas att utge något belopp utöver detta yrkande. Miljösanering skall därför endast ersätta de rättshjälpskostnader som tingsrätten har fastställt.
 1. Stockholms Miljösanering Skadetjänst Aktiebolag skall till T.L. i ekonomiskt skadestånd för tiden 1991-06-18--1992-07-17 utge tvåhundratrettiofyratusen (234 000) kr jämte ränta enligt 6§ räntelagen på beloppet 7 693 kr från den 18 juni 1991, på beloppen 18 000 kr från den 30 juli, 30 augusti, 30 september, 30 oktober, 30 november, 30 december 1991, 30 januari, 28 februari, 30 mars, 30 april, 30 maj och 30 juni 1992 samt på beloppet 10 060 kr från den 30 juli 1992, i varje fall till dess full betalning sker.
 2. Stockholms Miljösanering Skadetjänst Aktiebolag skall till T.L. i allmänt skadestånd utge trettiotusen (30000) kr jämte ränta på beloppet enligt 6 § räntelagen från den 23 mars 1992 till dess full betalning sker.
 3. Stockholms Miljösanering Skadetjänst Aktiebolag skall utge ersättning för T.L:s rättshjälpskostnader med artontusensexhundratrettio (18630) kr 70 öre.
 4. Tingsrätten fastställer att ersättning enligt rättshjälpslagen skall utgå till E.U. med artontusennittiotre (18093) kr 70 öre för arbete. Av ersättningen utgör 3618 kr mervärdeskatt.
 B-31-1993


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 20.3.2009
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 L 74/21
 NARIADENIE KOMISIE (ES) č. 234/2009
 z 19. marca 2009,
 ktorým sa stanovuje maximálna výška vývoznej náhrady na maslo v rámci stálej verejnej súťaže ustanovenej nariadením (ES) č. 619/2008
 KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV,
 so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva,
 so zreteľom na nariadenie Rady (ES) č. 1234/2007 z 22. októbra 2007 o vytvorení spoločnej organizácie poľnohospodárskych trhov a o osobitných ustanoveniach pre určité poľnohospodárske výrobky (nariadenie o jednotnej spoločnej organizácii trhov) (1), a najmä na jeho článok 164 ods. 2 v spojení s článkom 4,
 keďže:
 (1)
 Nariadením Komisie (ES) č. 619/2008 z 27. júna 2008, ktorým sa vyhlasuje stála verejná súťaž na vývozné náhrady týkajúce sa určitých mliečnych výrobkov (2), sa ustanovuje konanie stálej verejnej súťaže.
 (2)
 V súlade s článkom 6 nariadenia Komisie (ES) č. 1454/2007 z 10. decembra 2007, ktorým sa ustanovujú spoločné pravidlá vypísania verejnej súťaže na stanovenie vývozných náhrad za určité poľnohospodárske výrobky (3), a po preskúmaní ponúk predložených vo výberovom konaní je potrebné stanoviť maximálnu výšku vývoznej náhrady na obdobie predkladania ponúk, ktoré sa končí 17. marca 2009.
 (3)
 Opatrenia ustanovené v tomto nariadení sú v súlade so stanoviskom Riadiaceho výboru pre spoločnú organizáciu poľnohospodárskych trhov,
 PRIJALA TOTO NARIADENIE:
 Článok 1
 V rámci stálej verejnej súťaže vyhlásenej nariadením (ES) č. 619/2008 na obdobie predkladania ponúk, ktoré sa končí 17. marca 2009, sa maximálna výška náhrady na výrobky a miesta určenia uvedené v článku 1 písm. a) a b) a v článku 2 uvedeného nariadenia stanovuje v prílohe k tomuto nariadeniu.
 Článok 2
 Toto nariadenie nadobúda účinnosť 20. marca 2009.
 Toto nariadenie je záväzné v celom rozsahu a priamo uplatniteľné vo všetkých členských štátoch.
 V Bruseli 19. marca 2009
 Za Komisiu
 Jean-Luc DEMARTY
 generálny riaditeľ pre poľnohospodárstvo a rozvoj vidieka
 (1) Ú. v. EÚ L 299, 16.11.2007, s. 1.
 (2) Ú. v. EÚ L 168, 28.6.2008, s. 20.
 (3) Ú. v. EÚ L 325, 11.12.2007, s. 69.
 PRÍLOHA
 (EUR/100 kg)
 Výrobok
 Kód nomenklatúry pre vývoznú náhradu
 Maximálna výška vývoznej náhrady na vývoz do miesta určenia uvedeného v článku 2 nariadenia (ES) č. 619/2008
 Maslo
 ex ex 0405 10 19 9700
 60,00
 Maslový olej
 ex ex 0405 90 10 9000
 73,00


text:
 AN COIMISIÚN EORPACH
 An Bhruiséil,4.3.2016
 COM(2016) 113 final
 2016/0064(COD)
 Togra le haghaidh
 RIALACHÁN Ó PHARLAIMINT NA hEORPA AGUS ÓN gCOMHAIRLE
 lena leasaítear Rialachán (AE, Euratom) Uimh. 883/2013, i ndáil le rúnaíocht Choiste Maoirseachta na hOifige Eorpaí Frith-Chalaoise (OLAF)
 MEABHRÁN MÍNIÚCHÁIN
 1.COMHTHÉACS AN TOGRA
 Forais agus cuspóirí an togra
 Bunaíodh Coiste Maoirseachta na hOifige Eorpaí Frith-Chalaoise faoi Rialachán Uimh. 1073/99 an 25 Bealtaine 1999 maidir le himscrúduithe arna ndéanamh ag an Oifig Eorpach Frith-Chalaoise (OLAF)
 1
 . Tá sé sonraithe in Airteagal 15(1) de Rialachán nua OLAF 883/2013 an 11 Meán Fómhair 2013
 2
 gurb iad na cúraimí is ceart dó a dhéanamh "faireachán rialta ar an Oifig agus a feidhm imscrúdaitheach á cur chun feidhme aici, chun go ndéanfar neamhspleáchas na hOifige a atreisiú agus na hinniúlachtaí a bronnadh uirthi leis an Rialachán seo á bhfeidhmiú aici" agus, go háirithe, "faireachán ar na forbairtí a bhaineann le feidhmiú na ráthaíochtaí nós imeachta agus fad na nimscrúduithe i bhfianaise na faisnéise a chuirfidh an tArdStiúrthóir ar fáil..".
 San obair a dhéanann an Coiste Maoirseachta, tá rúnaíocht de chúnamh aige. Faoi láthair, is é OLAF a sholáthraíonn an rúnaíocht sin, i gcomhréir le hAirteagal 15(8) de Rialachán OLAF ina sonraítear gurb í "an Oifig a sholáthróidh rúnaíocht an Choiste, i ndlúthchomhar leis an gCoiste Maoirseachta". In Airteagal 18 den Rialachán cuirtear na leithreasuithe buiséadacha don Choiste Maoirseachta agus dá rúnaíocht laistigh de líne buiséid na hOifige agus déantar foráil go gcuimsíonn plean bunaíochta na hOifige plean bunaíochta an Choiste Maoirseachta agus a rúnaíocht.
 Le tamall beag anuas, áfach, cuireadh in iúl go raibh imní áirithe ann maidir le coinbhleachtaí leasa féideartha agus iarradh go ndéanfaí an neamhspleáchas dlíthiúil a neartú i ndáil le bainistiú bhuiséad agus rúnaíocht an Choiste. Dá bhrí sin, sna Tuarascálacha Bliantúla ar Ghníomhaíocht in 2013 agus in 2014
 3
 , leag an Coiste Maoirseachta béim ar a thábhachtaí atá a fheidhmiú neamhspleách éifeachtach, feidhmiú a éilíonn rúnaíocht neamhspleách a mbeidh a dóthain foirne aici. Leag an Coiste béim air go bhféadfadh sé tarlú go mbeadh coinbhleachtaí leasa ann agus cumhachtaí an Údaráis Ceapacháin, cinntí maidir le harduithe céime agus aistrithe san áireamh, á bhfeidhmiú ag ArdStiúrthóir OLAF. D'iarr sé go ndéanfaí a bhuiséad agus buiséad a rúnaíochta a shonrú i líne ar leithligh de bhuiséad OLAF.
 D'iarr Parlaimint na hEorpa cúpla uair ar an gCoimisiún bearta a dhéanamh chun feidhmiú neamhspleách rúnaíocht Choiste Maoirseachta OLAF a threisiú, mar shampla sa tuarascáil ar an nós imeachta um urscaoileadh le haghaidh 2013
 4
 nó ina rún maidir tuarascáil bhliantúil 2014 Choiste Maoirseachta OLAF
 5
 .
 Chuathas i ngleic leis an gceist seo sa mhalartú tuairimí leis na hinstitiúidí a bunaíodh faoi Airteagal 16 de Rialachán OLAF. Le linn an mhalartaithe tuairimí a eagraíodh an 28 Meán Fómhair 2015, leag ionadaithe ó Pharlaimint na hEorpa béim arís ar an ngá le feidhmiú neamhspleách rúnaíocht an Choiste Maoirseachta a neartú.
 An 18 Nollaig 2015, ghlac an Coimisiún leasú ar Chinneadh 1999/352
 6
 uaidh chun freagracht as cur chun feidhme na leithreasuithe buiséadacha le haghaidh na gComhaltaí a aistriú ó ArtStiúrthóir OLAF chuig an gCoimisiún. Ina dhiaidh sin, rinne an Coimisiún an fhreagracht sin a tharmligean go Stiúrthóir a Oifige Íocaíochtaí (PMO). Bhí feidhm leis an gcinneadh sin ón 1 Eanáir 2016.
 Ba é ba chuspóir leis an gcinneadh sin nach mbeadh an dealramh air go bhféadfadh sé nach mbeadh Comhaltaí an Choiste Maoirseachta in ann a sainchúram a chomhlíonadh go cuí. Níorbh fhéidir leis an gcinneadh sin, áfach, rúnaíocht agus buiséad an Choiste a scaradh ina niomláine ón Oifig ó thaobh dlí de. Chun bainistiú rúnaíocht an Choiste a scaradh ó bhainistiú na hOifige agus chun a sheachaint go mbeadh aon dealramh ann go bhféadfadh OLAF lagú a dhéanamh ar fheidhmiú na tacaíochta a thugtar do Chomhaltaí an Choiste, tá sé riachtanach Rialachán Uimh. 883/2013 a mhodhnú chun foráil a dhéanamh go soláthróidh an Coimisiún rúnaíocht an Choiste Maoirseachta go díreach. Ní dhéanfaidh an modhnú seo difear do neamhspleáchas ná d'fheidhmiú oibríochtúil an Choiste Maoirseachta agus a rúnaíochta, óir ní thiocfaidh aon athrú ar a gcearta ná ar a noibleagáidí. Go háirithe, leanfaidh Oifigeach Cosanta Sonraí OLAF de phróiseáil sonraí na rúnaíochta a chumhdach agus leanfaidh foireann na rúnaíochta de bheidh faoi réir na rialacha rúndachta céanna. Tá foráil in Airteagal 19 de Rialachán Uimh. 883/2013 go gcuirfidh an Coimisiún tuarascáil meastóireachta ar chur i bhfeidhm an Rialacháin faoi bhráid Pharlaimint na hEorpa agus na Comhairle faoin 2 Deireadh Fómhair 2017, tuarascáil ina shonrófar freisin an gá an Rialachán a leasú nó nach gá. I ngeall ar a thábhachtaí atá deafheidhmiú an Choiste Maoirseachta, agus ar an ngá go seachnófaí go mbeadh an dealramh air go bhféadfadh a chreat institiúideach lagú a dhéanamh ar an bhfeidhmiú sin, is den tábhacht an Rialachán a chur in oiriúint i dtaca leis an bpointe sin – agus an pointe sin amháin – a luaithe agus is féidir, agus, in aon chás, sula ndéanfar meastóireacht fhoriomlán ar an Rialachán.
 A luaithe a mbeidh an Rialachán leasaithe tagtha i bhfeidhm, beidh gá leasú teicniúil eile a dhéanamh ar Chinneadh OLAF lena thabhairt i gcomhréir go foirmiúil leis an gcreat nua dlí.
 Comhsheasmhacht le forálacha beartais atá ann cheana féin sa réimse beartais seo
 Leasófar leis an Rialachán atá beartaithe Rialachán Uimh. 883/2013 lena ndéantar foráil cheana féin maidir le neamhspleáchas Choiste Maoirseachta OLAF. Ráthaíonn mír 2, mír 3 agus mír 7 d'Airteagal 15, go háirithe, neamhspleáchas an Choiste trí fhoráil a dhéanamh maidir le nós imeachta speisialta idirinstitiúideach ceapacháin agus maidir le coinníollacha sonracha i dtaca le sainchúraimí na gcomhaltaí a chomhlíonadh. Rinneadh an creat sin a shainiú tuilleadh i gCinneadh C(2015)2418 ón gCoimisiún trí bhainistiú leithreasuithe buiséadacha don Choiste Maoirseachta a aistriú ó OLAF chuig an gCoimisiún (PMO).
 2.BUNÚS DLÍ, COIMHDEACHT AGUS COMHRÉIREACHT
 Bunús dlí
 Tá an togra bunaithe ar Airteagal 325 CFAE maidir le calaois a chomhrac, atá ina bhunús dlí freisin do Rialachán Uimh. 883/2013.
 Coimhdeacht agus comhréireacht
 Ní bheidh aon tionchar ag an togra seo ar chumhachtaí ná ar fhreagrachtaí na mBallstát i dtaca le calaois, a dhéanfadh difear do leasanna airgeadais an Aontais Eorpaigh, a chomhrac. Ní bhaineann sé ach le bainistiú Choiste Maoirseachta OLAF, lena bhfuil rialacha ina leith leagtha síos i Rialachán ón Aontas Eorpach faoi láthair. Ina theannta sin, tá an ghníomhaíocht thuasluaite teoranta go daingean don mhéid is gá leis na cuspóirí atá beartaithe a bhaint amach, rud a chomhlíonann prionsabal na comhréireachta.
 An rogha ionstraime
 Is gá Rialachán Uimh. 883/2013 a leasú trí bhíthin ionstraime den sórt céanna, i.e. Rialachán.
 3.IMPLEACHTAÍ BUISÉADACHA
 Ní bheidh aon acmhainní daonna ná riaracháin de dhíth faoin Rialachán atá beartaithe agus ní bheidh aon tionchar airgeadais aige. Ní dhéanfaidh sé ach bainistiú na leithreasuithe buiséadacha a bhaineann le rúnaíocht Choiste Maoirseachta OLAF a aistriú laistigh den Choimisiún féin.
 4.EILIMINTÍ EILE
 Míniú mionsonraithe ar fhorálacha sonracha an togra
 Faoin Rialachán nua atá beartaithe, is é an Coimisiún a sholáthróidh rúnaíocht an Choiste Maoirseachta, agus ní sholáthróidh OLAF a thuilleadh é (Airteagal 15(8)).
 Aistreofar na leithreasuithe buiséadacha le aghaidh rúnaíocht an Choiste Maoirseachta ó líne buiséid agus plean bunaíochta OLAF go dtí cinn chomhfhreagracha an Choimisiúin (Airteagal 18).
 Ar deireadh, déantar leasú ar fhoclaíocht mhír 4 agus mhír 5 d'Airteagal 10 sa chaoi go leanfaidh an phróiseáil sonraí a dhéanfaidh an rúnaíocht de bheith ag teacht faoi inniúlacht Oifigeach Cosanta OLAF. Chomh maith leis sin, leanfaidh foireann na rúnaíochta de bheidh faoi réir na rialacha rúndachta céanna agus a bhí siad roimhe.
 2016/0064 (COD)
 Togra le haghaidh
 RIALACHÁN Ó PHARLAIMINT NA hEORPA AGUS ÓN gCOMHAIRLE
 lena leasaítear Rialachán (AE, Euratom) Uimh. 883/2013, i ndáil le rúnaíocht Choiste Maoirseachta na hOifige Eorpaí Frith-Chalaoise (OLAF)
 TÁ PARLAIMINT NA hEORPA AGUS COMHAIRLE AN AONTAIS EORPAIGH,
 Ag féachaint don Chonradh ar Fheidhmiú an Aontais Eorpaigh, agus go háirithe Airteagal 325 de,
 Ag féachaint don Chonradh ag bunú an Chomhphobail Eorpaigh do Fhuinneamh Adamhach, agus go háirithe Airteagal 106a de,
 Ag féachaint don togra ón gCoimisiún Eorpach,
 Tar éis an dréachtghníomh reachtach a chur chuig na parlaimintí náisiúnta,
 Ag féachaint don tuairim ón gCúirt Iniúchóirí,
 Ag gníomhú dóibh i gcomhréir leis an ngnáthnós imeachta reachtach,
 De bharr an méid seo a leanas:
 (1)Tá sé de chúram ar Choiste Maoirseachta na hOifige Eorpaí Frith-Chalaoise ('an Oifig') faireachán rialta a dhéanamh ar an Oifig agus a feidhm imscrúdaitheach á cur chun feidhme aici, chun go ndéanfar neamhspleáchas na hOifige a threisiú.
 (2)An creat faoina gcuirfear chun feidhme na leithreasuithe buiséadacha a bhaineann le Comhaltaí an Choiste Maoirseachta, ba cheart é a bhunú sa chaoi nach mbeidh aon dealramh ann go bhféadfadh an Oifig a bheith ag cur isteach ar dhualgais na gComhaltaí. Ba cheart Rialachán (EC, Euratom) Uimh. 883/2013 a chur in oiriúint le go bhféadfar creat den sórt sin a bheith ann. Ba cheart don Choimisiún rúnaíocht an Choiste Maoirseachta a sholáthar go díreach, go neamhspleách ar an Oifig. Ba cheart don Choimisiún staonadh ó bheith ag cur isteach ar fheidhmeanna an Choiste Maoirseachta.
 (3)I gcás ina gceapfaidh an Oifig Oifigeach Cosanta Sonraí i gcomhréir le hAirteagal 10(4) de Rialachán Uimh. 883/2013, ba cheart go leanfadh an tOifigeach Cosanta Sonraí sin de bheith inniúil as sonraí arna bpróiseáil ag rúnaíocht an Choiste Maoirseachta.
 (4)Ba cheart go leanfadh oibleagáidí rúndachta d'fhoireann rúnaíocht an Choiste Maoirseachta de bheith i bhfeidhm.
 (5) Chuathas i gcomhairle leis an Maoirseoir Eorpach ar Chosaint Sonraí i gcomhréir le hAirteagal 28(2) de Rialachán (CE) Uimh. 45/2001 agus thug an Maoirseoir tuairim uaidh an ....,
 TAR ÉIS AN RIALACHÁN SEO A GHLACADH:
 Airteagal 1
 Leasaítear Rialachán (AE, Euratom) Uimh. 883/2013 mar seo a leanas:
 (1)Leasaítear Airteagal 10 mar seo a leanas:
 (a)i mír 4, cuirtear isteach an fhomhír seo a leanas:
 "Beidh an tOifigeach Cosanta Sonraí inniúil as sonraí arna bpróiseáil ag an Oifig agus ag rúnaíocht an Choiste Maoirseachta."
 (b)i mír 5, cuirtear an méid seo a leanas in ionad an dara fomhír:
 "I gcomhréir leis na Rialacháin Foirne, staonfaidh foireann na hOifige agus foireann rúnaíocht an Choiste Maoirseachta ó aon fhaisnéis a gheobhaidh siad agus a gcuid feidhmeanna á gcomhlíonadh acu a nochtadh gan údarú, ach amháin i gcás gur poiblíodh an fhaisnéis sin cheana nó go bhfuil teacht ag an bpobal uirthi, agus leanfaidh siad de bheith faoi cheangal na hoibleagáide sin tar éis dóibh an tseirbhís a fhágáil."
 (2)In Airteagal 15(8), cuirtear an méid seo a leanas in ionad na habairte deireanaí:
 "Is é an Coimisiún a sholáthróidh a rúnaíocht, go neamhspleách ar an Oifig agus i ndlúthchomhar leis an gCoiste Maoirseachta. Staonadh an Coimisiún ó bheith ag cur isteach ar fheidhmeanna an Choiste Maoirseachta."
 (3)Cuirtear an méid seo a leanas in ionad Airteagal 18:
 "Airteagal 18
 Maoiniú
 Iontrálfar iomlán na leithreasuithe don Oifig faoi líne shonrach buiséid laistigh den roinn de bhuiséad ginearálta an Aontais Eorpaigh a bhaineann leis an gCoimisiún, agus leagfar amach go mionsonraithe iad in Iarscríbhinn a bheidh ag gabháil leis an roinn sin. Iontrálfar na leithreasuithe don Choiste Maoirseachta agus dá rúnaíocht faoin roinn de bhuiséad ginearálta an Aontais Eorpaigh a bhaineann leis an gCoimisiún.
 Cuirfear plean bunaíochta na hOifige i gceangal le plean bunaíochta an Choimisiúin. Beidh rúnaíocht an Choiste Maoirseachta san áireamh i bplean bunaíochta an Choimisiúin."
 Airteagal 2
 Tiocfaidh an Rialachán seo i bhfeidhm [an chéad lá den mhí tar éis lá a fhoilsithe in Iris Oifigiúil an Aontais Eorpaigh. Beidh feidhm aige ón 1 Eanáir 2017.
 Beidh an Rialachán seo ina cheangal go huile agus go hiomlán agus beidh sé infheidhme go díreach i ngach Ballstát.
 Arna dhéanamh sa Bhruiséil,
 Thar ceann Pharlaimint na hEorpa
 Thar ceann na Comhairle
 An tUachtarán
 An tUachtarán
 (1)
 IO L 136, 31.5.1999, lch. 1.
 (2)
 Rialachán (AE, Euratom) Uimh. 883/2013 ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle an 11 Meán Fómhair 2013 maidir le himscrúduithe arna ndéanamh ag an Oifig Eorpach Frith-Chalaoise (OLAF) agus lena naisghairtear Rialachán (CE) Uimh. 1073/1999 ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle agus Rialachán (Euratom) Uimh. 1074/1999 ón gComhairle, IO L 248, 18.9.2013, lch. 1.
 (3)
 http://ec.europa.eu/anti_fraud/documents/reports-sup_comm/2013/scar_2013_supcom_en.pdf
 ; http://ec.europa.eu/anti_fraud/documents/reports-sup_comm/2015/scar_2014_supcom_en.pdf.
 (4)
 Cinneadh Pharlaimint na hEorpa an 29 Aibreán 2015 maidir le hurscaoileadh i ndáil le buiséad ginearálta an Aontais Eorpaigh a chur chun feidhme don bhliain airgeadais 2013, Roinn III – An Coimisiún agus gníomhaireachtaí feidhmiúcháin (2014/2075(DEC)), http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?type=TA&language=EN&reference=P8-TA-2015-0118.
 (5)
 Rún an 10 Meitheamh 2015 maidir le tuarascáil bhliantúil 2014 Choiste Maoirseachta OLAF, http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+TA+P8-TA-2015-0226+0+DOC+XML+V0//EN.
 (6)
 Cinneadh C(2015)2418 ón gCoimisiún lena leasaítear Cinneadh 1999/352/CE, CEGC, Euratom ón gCoimisiún an 28 Aibreán 1999 lena mbunaítear an Oifig Eorpach Frith-Chalaoise (OLAF), IO L 333/148 an 19 Nollaig 2015, lch. 148).


type: caselaw

text:
10.8.2013
 IT
 Gazzetta ufficiale dell'Unione europea
 C 233/3
 Impugnazione proposta il 5 giugno 2013 dalla Società Italiana Calzature SpA avverso la sentenza del Tribunale (Terza Sezione) 9 aprile 2013, causa T-337/11, Società Italiana Calzature SpA/Ufficio per l’armonizzazione nel mercato interno(marchi, disegni e modelli) (UAMI)
 (Causa C-309/13 P)
 2013/C 233/04
 Lingua processuale: l’italiano
 Parti
 Ricorrente: Società Italiana Calzature SpA (rappresentanti: A. Rapisardi e C. Ginevra, avvocati)
 Altra parte nel procedimento: Ufficio per l’armonizzazione nel mercato interno (marchi, disegni e modelli), VICINI SpA
 Conclusioni
 —
 Annullare la sentenza n. 564400 pronunciata dal Tribunale dell’Unione Europea nella causa T-337111 in data 9 aprile 2013, notificata in pari data, e, in accoglimento delle domande formulate dalla Società Italiana Calzature SpA (in prosieguo: «SIC») con il ricorso introduttivo del giudizio di primo grado, annullare la decisione delia Seconda Commissione di Ricorso dell’8 aprile 2011 relativa al procedimento numero R0918/2010-2 e accertare e dichiarare che il marchio comunitario di VICINI n. 4 337 754 deve essere escluso dalla registrazione per mancanza di novità, in quanta confondibilmente simile all’anteriore segno denominativo «ZANOTTI» che forma oggetto delia registrazione comunitaria n. 244 277 di titolarità di SIC.
 —
 Condannare l’UAMI all’integrale refusione delle spese e tasse di entrambi gradi di giudizio;
 —
 condannare VICINI S.p.A. all’integrale refusione a favore di SIC delle spese relative alle precedenti fasi davanti alla Divisione di Opposizione e alla Commissione di Ricorso.
 Motivi e principali argomenti
 La decisione del Tribunale sarebbe viziata da una motivazione insufficiente e contraddittoria. La preponderanza visiva dell’elemento grafico rispetto all’elemento denominativo del marchio richiesto e l’aggiunta al termine «ZANOTTI» delle parole «By» e «Giuseppe» non bastano a escludere la sussistenza di un rischio di confusione tra i marchi in conflitto, in considerazione delle caratteristiche intrinseche degli elementi in questione ed in particolare del difetto di carattere distintivo degli stessi.
 II Tribunale avrebbe inoltre errato nel ritenere che la parola «ZANOTTI», che compone l’elemento denominativo del marchio richiesto, non possegga una posizione distintiva autonoma, cosi escludendo, anche sotto tale aspetto, la sussistenza di un rischio di confusione tra i marchi in conflitto.


text:
 Avis juridique important
 |
 31991L0248
 RICHTLINIE DER KOMMISSION vom 12. April 1991 zur Änderung der Anhänge der Richtlinie 70/524/EWG des Rates über Zusatzstoffe in der Tierernährung (91/248/EWG) -
 Amtsblatt Nr. L 124 vom 18/05/1991 S. 0001 - 0042 Finnische Sonderausgabe: Kapitel 3 Band 37 S. 0147 Schwedische Sonderausgabe: Kapitel 3 Band 37 S. 0147
 RICHTLINIE DER KOMMISSIONvom 12. April 1991zur Änderung der Anhänge der Richtlinie 70/524/EWG des Rates über Zusatzstoffe in der Tierernährung (91/248/EWG)<(BLK0)LA ORG="CCF">DE</(BLK0)LA> DIE KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN -gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft, gestützt auf die Richtlinie 70/524/EWG des Rates vom 23. November 1970 über Zusatzstoffe in der Tierernährung (1), zuletzt geändert durch die Richtlinie 90/643/EWG der Kommission (2), insbesondere auf Artikel 7, in Erwägung nachstehender Gründe: In den Bestimmungen der Richtlinie 70/524/EWG ist vorgesehen, daß periodisch eine kodifizierte Fassung der Anhänge verabschiedet wird, in der die aufgrund der Anpassung an die Entwicklung der wissenschaftlichen und technischen Erkenntnisse vorgenommenen Änderungen eingegliedert werden. Eine erste Kodifizierung wurde mit der Richtlinie 85/429/EWG der Kommission (3) durchgeführt. Die Anhänge dieser Richtlinie sind seit ihrem Erlaß mehrmals geändert worden. Die Texte sind wegen ihrer Zahl, ihrer Kompliziertheit und ihrer Streuung über zahlreiche Amtsblätter schwer zu handhaben, und es mangelt ihnen infolgedessen an der für eine gesetzliche Regelung erforderlichen Klarheit. Daher empfiehlt es sich, sie zu kodifizieren. Diese Gelegenheit wird benutzt, um bei einigen Zusatzstoffen die chemische Bezeichnung oder Beschreibung zu präzisieren oder zu berichtigen sowie einige materielle Fehler zu korrigieren. Die in dieser Richtlinie vorgesehenen Maßnahmen entsprechen der Stellungnahme des Ständigen Futtermittelausschusses-HAT FOLGENDE RICHTLINIE ERLASSEN: Artikel 1 Die Anhänge I und II der Richtlinie 70/524/EWG werden durch die Anhänge dieser Richtlinie ersetzt. Artikel 2 Die Mitgliedstaaten erlassen die erforderlichen Rechts- und Verwaltungsvorschriften, um dieser Richtlinie nachzukommen. Sie setzen die Kommission unverzueglich davon in Kenntnis. Wenn die Mitgliedstaaten diese Vorschriften erlassen, nehmen sie entweder in diesen Vorschriften selbst oder bei der amtlichen Veröffentlichung auf diese Richtlinie Bezug. Sie regeln die Einzelheiten dieser Bezugnahme. Artikel 3 Diese Richtlinie ist an alle Mitgliedstaaten gerichtet. Brüssel, den 12. April 1991Für die KommissionRay MAC SHARRYMitglied der Kommission ANHANG I<(BLK0)LA ORG="CCF">DE</(BLK0)LA>>PLATZ FÜR EINE TABELLE> >PLATZ FÜR EINE TABELLE> >PLATZ FÜR EINE TABELLE> >PLATZ FÜR EINE TABELLE>