text:
 21.2.2020
 SL
 Uradni list Evropske unije
 L 48/26
 Samo izvirna besedila UN/ECE so pravno veljavna v skladu z mednarodnim javnim pravom. Status in datum začetka veljavnosti tega pravilnika je treba preveriti v najnovejši različici dokumenta UN/ECE TRANS/WP.29/343, ki je dostopen na: http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html.
 Pravilnik št. 118 ZN – Enotni tehnični predpisi o gorljivosti materialov, ki se uporabljajo za opremo določenih kategorij motornih vozil, in/ali njihovi odbojnosti za goriva ali maziva [2020/241]
 Vključuje vsa veljavna besedila do:
 Dopolnila 1 sprememb 03 – datum začetka veljavnosti: 16. oktober 2018
 Ta dokument je mišljen zgolj kot dokumentacijsko orodje. Verodostojna in pravno zavezujoča besedila so:
 —
 ECE/TRANS/WP.29/2013/12
 —
 ECE/TRANS/WP.29/2016/14
 —
 ECE/TRANS/WP.29/2017/16
 —
 ECE/TRANS/WP.29/2017/18 in
 —
 ECE/TRANS/WP.29/2018/24
 VSEBINA
 PRAVILNIK
 1. Področje uporabe
 2. Opredelitev pojmov: splošno
 3. Vloga za podelitev homologacije
 4. Homologacija
 5. Del I: Homologacija tipa vozila glede na gorljivost sestavnih delov, ki se uporabljajo v notranjem prostoru, prostoru za motor in morebitnih ločenih ogrevalnih prostorih, glede na gorljivost električnih kablov in kabelskih plaščev ali kabelskih napeljav, ki se uporabljajo v vozilu, in/ali glede na odbojnost izolacijskih materialov, ki se uporabljajo v prostoru za motor in morebitnih ločenih ogrevalnih prostorih, za goriva ali maziva
 6. Del II: Homologacija sestavnega dela glede na njegovo gorljivost in/ali odbojnost za goriva ali maziva
 7. Sprememba tipa in razširitev homologacije
 8. Skladnost proizvodnje
 9. Kazni za neskladnost proizvodnje
 10. Dokončno prenehanje proizvodnje
 11. Nazivi in naslovi tehničnih služb, ki izvajajo homologacijske preskuse, in homologacijskih organov
 12. Prehodne določbe
 PRILOGE
 1 Opisni list za vozilo
 2 Opisni list za sestavni del
 3 Sporočilo (o homologaciji tipa vozila)
 4 Sporočilo (o homologaciji tipa sestavnega dela)
 5 Namestitev homologacijskih oznak
 6 Preskus za določanje vodoravne hitrosti gorenja materialov
 7 Preskus za določanje taljivosti materialov
 8 Preskus za določanje navpične hitrosti gorenja materialov
 9 Preskus za določanje odbojnosti materialov za goriva ali maziva
 10 Preskus za določanje odpornosti električnih kablov proti širjenju plamena
 1. PODROČJE UPORABE
 1.1 Ta pravilnik se uporablja za gorljivost (vnetljivost, hitrost gorenja in taljivost) materialov, ki se uporabljajo v vozilih razredov II in III kategorije M3 (1), ter njihovo odbojnost za goriva ali maziva.
 Homologacija se podeli glede na:
 1.2 Del I – Homologacija tipa vozila glede na gorljivost sestavnih delov, ki se uporabljajo v notranjem prostoru, prostoru za motor in morebitnih ločenih ogrevalnih prostorih, in/ali njihovo odbojnost za goriva ali maziva, ter glede na gorljivost električnih kablov in kabelskih plaščev ali kabelskih napeljav, ki se uporabljajo za zaščito električnih kablov v vozilu.
 1.3 Del II – Homologacija sestavnega dela, vgrajenega v notranjem prostoru, prostoru za motor ali morebitnih ločenih ogrevalnih prostorih, glede na njegovo gorljivost in/ali odbojnost za goriva ali maziva.
 2. OPREDELITEV POJMOV: SPLOŠNO
 2.1 „Proizvajalec“ pomeni osebo ali organ, ki je homologacijskemu organu odgovoren za vse vidike homologacijskega postopka in za zagotavljanje skladnosti proizvodnje. Ta oseba ali organ nista nujno neposredno vključena v vse faze izdelave vozila ali sestavnega dela, ki je predmet homologacijskega postopka.
 2.2 „Notranji prostor“ pomeni vsak prostor, namenjen potnikom, voznikom in/ali posadki, ki ga omejujejo proti notranjosti obrnjene površine
 (a)
 stropa;
 (b)
 poda;
 (c)
 prednje in zadnje stene ter stranskih sten;
 (d)
 vrat;
 (e)
 zunanje zasteklitve.
 2.3 „Prostor za motor“ pomeni prostor, v katerem je vgrajen motor in v katerega se lahko vgradi grelnik, ki deluje na principu zgorevanja.
 2.4 „Ločen ogrevalni prostor“ pomeni prostor za grelnik, ki deluje na principu zgorevanja, zunaj notranjega prostora in prostora za motor.
 2.5 „Proizvodni materiali“ pomenijo proizvode v obliki razsutih materialov (npr. zvitki oblazinjenja) ali predoblikovanih sestavnih delov, ki se dobavijo proizvajalcu za vgradnjo v tip vozila, homologiran v skladu s tem pravilnikom, ali delavnici za uporabo pri vzdrževanju ali popravilu vozil.
 2.6 „Sedež“ pomeni konstrukcijo, vključno z oblazinjenjem, ki je lahko sestavni del konstrukcije vozila, na kateri lahko sedi ena odrasla oseba. Ta izraz zajema posamezen sedež ali del sedežne klopi, namenjen za sedenje ene odrasle osebe.
 2.7 „Skupina sedežev“ pomeni sedežno klop ali sedeže, ki so ločeno postavljeni drug ob drugem (tj. sprednja pritrdišča enega sedeža so v isti črti z zadnjimi pritrdišči ali pa so pred njimi in v isti črti s prednjimi pritrdišči drugega sedeža ali za njimi), na katerih lahko sedi ena ali več odraslih oseb.
 2.8 „Sedežna klop“ pomeni konstrukcijo, vključno z oblazinjenjem, ki je namenjena za sedenje več kot ene odrasle osebe.
 2.9 „Material, vgrajen v navpičnem položaju“ pomeni materiale, vgrajene v notranjem prostoru, prostoru za motor in morebitnih ločenih ogrevalnih prostorih vozila, tako da njegov naklon presega 15 odstotkov glede na vodoravno ravnino, ko ima vozilo maso, ki ustreza masi vozila v stanju, pripravljenem za vožnjo, ter stoji na gladki in vodoravni površini tal.
 2.10 „Električni kabel“ pomeni enožilni ali večžilni kabel, po potrebi prevlečen, zaščiten ali nezaščiten, dve ali več žil, ki potekajo ena ob drugi in so povezane, zvite ali prepletene, vključno z žilami, ki tvorijo enoto, ki omogoča prenos električnih signalov od ene naprave do druge.
 2.11 „Kabelski plašč“ pomeni kateri koli sestavni del, ki obdaja enožilne kable, da tvorijo večžilni kabel ali kabelski snop.
 2.12 „Kabelska napeljava“ pomeni kateri koli sestavni del, ki zajema električne kable, da usmeri ali vodi kable (npr. cevi, kanali, vodi) ali pritrdi električne kable na vozilo.
 3. VLOGA ZA PODELITEV HOMOLOGACIJE
 3.1 Vlogo za homologacijo tipa vozila ali sestavnega dela v skladu s tem pravilnikom vloži proizvajalec.
 3.2 Vlogi se priloži opisni list, ki je v skladu z vzorcem iz Priloge 1 ali Priloge 2.
 3.3 Tehnični službi, ki izvaja homologacijske preskuse, je treba predložiti:
 3.3.1 za homologacijo vozila: vozilo, ki je predstavnik tipa v homologacijskem postopku;
 3.3.2 za že homologirane sestavne dele: vlogi za homologacijo vozila se priloži seznam homologacijskih številk in oznak tipa zadevnih delov proizvajalca;
 3.3.3 za sestavne dele brez homologacije:
 3.3.3.1 vzorce sestavnih delov, ki bodo uporabljeni v vozilih in so predstavniki tipa, ki mu je treba podeliti homologacijo, pri čemer je njihovo število določeno v prilogah 6 do 9;
 3.3.3.2 en vzorec, ki ga tehnična služba shrani za poznejšo primerjavo;
 3.3.3.3 za enote, kot so sedeži, zavese, pregradne stene itd., vzorce iz odstavka 3.3.3.1 in še eno samostojno enoto, kot je navedeno zgoraj.
 3.3.3.4 Vzorci morajo biti jasno in neizbrisno označeni z vložnikovim blagovnim imenom ali znamko in oznako tipa.
 4. HOMOLOGACIJA
 4.1 Če tip, predložen v homologacijo v skladu s tem pravilnikom, izpolnjuje zahteve iz zadevnih delov tega pravilnika, se homologacija za navedeni tip podeli.
 4.2 Vsakemu homologiranemu tipu se dodeli homologacijska številka. Prvi dve števki (zdaj 03, kar ustreza spremembam 03) označujeta spremembe, vključno z zadnjimi večjimi tehničnimi spremembami Pravilnika ob izdaji homologacije. Ista pogodbenica ne sme dodeliti enake številke drugemu tipu vozila ali sestavnega dela iz tega pravilnika.
 4.3 Obvestilo o podelitvi ali razširitvi homologacije v skladu s tem pravilnikom se pošlje pogodbenicam Sporazuma, ki uporabljajo ta pravilnik, na enem od obrazcev, ki so v skladu z ustreznim vzorcem iz Priloge 3 ali Priloge 4 k temu pravilniku.
 4.4 Na vsakem vozilu, ki je v skladu s tipom, homologiranim po tem pravilniku, je na vidnem in zlahka dostopnem mestu, navedenem na homologacijskem obrazcu, nameščena mednarodna homologacijska oznaka, sestavljena iz:
 4.4.1 kroga, ki obkroža črko „E“ in številčno oznako države, ki je podelila homologacijo (2);
 4.4.2 številke tega pravilnika, ki ji sledijo črka „R“, „I“, ki označuje del I tega pravilnika, pomišljaj in homologacijska številka, na desni strani kroga iz odstavka 4.4.1.
 4.4.3 Če je vozilo v skladu s tipom vozila, homologiranim po enem ali več drugih pravilnikih, ki so priloženi Sporazumu, v državi, ki je podelila homologacijo v skladu s tem pravilnikom, simbola iz odstavka 4.4.1 ni treba ponoviti; v takem primeru se v navpičnih stolpcih na desni strani simbola iz odstavka 4.4.1 navedejo pravilniki, v skladu s katerimi je bila podeljena homologacija v državi, ki je podelila homologacijo v skladu s tem pravilnikom.
 4.4.4 Homologacijska oznaka mora biti jasno berljiva in neizbrisna.
 4.4.5 Homologacijska oznaka se namesti blizu napisne ploščice vozila, ki jo pritrdi proizvajalec, ali nanjo.
 4.5 Proizvodnih materialov ni treba označevati posebej. Kljub temu je treba njihovo embalažo označiti z mednarodno homologacijsko oznako, sestavljeno iz:
 4.5.1 kroga, ki obkroža črko „E“ in številčno oznako države, ki je podelila homologacijo2;
 4.5.2 številke tega pravilnika, ki ji sledijo črka „R“, „II“, ki označuje del II tega pravilnika, pomišljaj in homologacijska številka, na desni strani kroga iz odstavka 4.4.1;
 4.5.3 v bližini kroga:
 4.5.3.1 simbolov, ki pomenijo smer, v kateri je lahko vgrajen material:
 za vodoravno smer (glej odstavek 6.2.1);
 za navpično smer (glej odstavka 6.2.3 in 6.2.4);
 za vodoravno in navpično smer (glej odstavke 6.2.1, 6.2.3 in 6.2.4);
 4.5.3.2 simbola „V“, ki pomeni, da material izpolnjuje zahteve iz odstavka 6.2.2.
 4.5.4 Homologacijska oznaka mora biti jasno berljiva in neizbrisna.
 4.6 Sestavni deli so lahko označeni s homologacijsko oznako iz odstavka 4.5.
 4.6.1 Če so samostojni sestavni deli, kot so sedeži, pregradne stene, prtljažne police itd., označeni, mora njihova oznaka vsebovati simbol „CD“, ki pomeni, da je sestavni del homologiran kot samostojna enota.
 4.7 V Prilogi 5 k temu pravilniku so prikazani primeri namestitev homologacijskih oznak.
 5. DEL I: HOMOLOGACIJA TIPA VOZILA GLEDE NA GORLJIVOST SESTAVNIH DELOV, KI SE UPORABLJAJO V NOTRANJEM PROSTORU, PROSTORU ZA MOTOR IN MOREBITNIH LOČENIH OGREVALNIH PROSTORIH, GLEDE NA GORLJIVOST ELEKTRIČNIH KABLOV IN KABELSKIH PLAŠČEV ALI KABELSKIH NAPELJAV, KI SE UPORABLJAJO V VOZILU, IN/ALI GLEDE NA ODBOJNOST IZOLACIJSKIH MATERIALOV, KI SE UPORABLJAJO V PROSTORU ZA MOTOR IN MOREBITNIH LOČENIH OGREVALNIH PROSTORIH, ZA GORIVA ALI MAZIVA
 5.1 Opredelitev pojma
 V delu I tega pravilnika:
 5.1.1 „tip vozila“ pomeni vozila, ki se ne razlikujejo v bistvenih značilnostih, kot je proizvajalčeva oznaka tipa.
 5.2 Specifikacije
 5.2.1 Materiali v notranjem prostoru in ne več kot 13 mm zunaj notranjega prostora, materiali v prostoru za motor, materiali v morebitnih ločenih ogrevalnih prostorih in električni kabli, kabelski plašči ali kabelske napeljave, uporabljeni v vozilu v homologacijskem postopku, morajo ustrezati zahtevam iz dela II tega pravilnika.
 5.2.2 Materiale in/ali opremo, uporabljene v notranjem prostoru, prostoru za motor, morebitnih ločenih ogrevalnih prostorih in/ali enotah, ki so bile homologirane kot sestavni deli, električne kable, kabelske plašče ali kabelske napeljave, uporabljene v vozilu, je treba vgraditi tako, da se čim bolj zmanjša nevarnost nastanka in širjenja plamena.
 5.2.3 Takšni materiali in/ali oprema morajo biti vgrajeni v skladu z njihovim namenom in preskusi, s katerimi so bili preskušeni (glej odstavke 6.2.1, 6.2.2, 6.2.3, 6.2.4, 6.2.5, 6.2.6 in 6.2.7), zlasti v zvezi z njihovo gorljivostjo in taljivostjo (v vodoravni/navpični smeri) in/ali njihovo odbojnostjo za goriva ali maziva.
 5.2.4 Lepilo, ki se uporablja za pritrditev materiala za notranjo opremo na njegovo nosilno konstrukcijo, po možnosti ne sme povečati gorljivosti materiala.
 6. DEL II: HOMOLOGACIJA SESTAVNEGA DELA GLEDE NA NJEGOVO GORLJIVOST IN/ALI ODBOJNOST ZA GORIVA ALI MAZIVA
 6.1 Opredelitev pojmov
 V delu II tega pravilnika:
 6.1.1 „tip sestavnega dela“ pomeni sestavne dele, ki se ne razlikujejo v bistvenih značilnostih, kot so:
 6.1.1.1 proizvajalčeva oznaka tipa,
 6.1.1.2 namen uporabe (oblazinjenje sedežev, obloga stropa, izolacija itd.),
 6.1.1.3 osnovni materiali (npr. volna, plastika, guma, mešani materiali),
 6.1.1.4 število plasti pri kompozitnih materialih in
 6.1.1.5 druge značilnosti, če te znatno vplivajo na izpolnjevanje zahtev iz tega pravilnika;
 6.1.2 „hitrost gorenja“ pomeni količnik poti gorenja, izmerjene v skladu s Prilogo 6 in/ali Prilogo 8 k temu pravilniku, in časa, ki ga je plamen potreboval, da je dosegel konec te poti. Izraža se v milimetrih na minuto;
 6.1.3 „kompozitni material“ pomeni material, ki je sestavljen iz več plasti podobnih ali različnih materialov, ki so na površini tesno povezani s kitanjem, lepljenjem, oblaganjem, varjenjem itd. Če so posamezni materiali povezani nezvezno (npr. s šivanjem, visokofrekvenčnim varjenjem, kovičenjem), se ti materiali ne štejejo za kompozitne materiale;
 6.1.4 „izpostavljena stran“ pomeni stran materiala, ki je po vgradnji v vozilo obrnjena proti prostoru za potnike, prostoru za motor in morebitnim ločenim ogrevalnim prostorom;
 6.1.5 „oblazinjenje“ pomeni kombinacijo polnila in zunanje prevleke, ki skupaj tvorita oblazinjenje ogrodja sedeža;
 6.1.6 „notranje obloge“ pomenijo materiale, ki (skupaj) tvorijo površinsko oblogo in podlogo stropa, sten ali poda;
 6.1.7 „izolacijski materiali“ pomenijo materiale, ki se uporabljajo za zmanjšanje prenosa toplote s prevajanjem, sevanjem ali konvekcijo ter za zvočno izolacijo v prostoru za motor in morebitnih ločenih ogrevalnih prostorih;
 6.1.8 „odbojnost za goriva ali maziva“ pomeni odbojnost materialov za goriva ali maziva, merjeno v skladu s Prilogo 9 tega pravilnika.
 6.2 Specifikacije
 6.2.1 S preskusom iz Priloge 6 k temu pravilniku je treba preskusiti naslednje materiale:
 (a)
 materiale in kompozitne materiale, vgrajene v vodoravnem položaju v notranjem prostoru;
 (b)
 izolacijske materiale, vgrajene v vodoravnem položaju v prostoru za motor in morebitnih ločenih ogrevalnih prostorih.
 Rezultat preskusa se šteje za zadovoljiv, če ob upoštevanju najslabših rezultatov preskusa vodoravna hitrost gorenja ne presega 100 mm/min oziroma če plamen ugasne, preden doseže zadnjo točko meritve.
 Za materiale, ki izpolnjujejo zahteve iz odstavka 6.2.3, se šteje, da izpolnjujejo zahteve iz tega odstavka.
 6.2.2 S preskusom iz Priloge 7 k temu pravilniku je treba preskusiti naslednje materiale:
 (a)
 materiale in kompozitne materiale, vgrajene več kot 500 mm nad sedežno blazino in na stropu vozila;
 (b)
 izolacijske materiale, vgrajene v prostoru za motor in morebitnih ločenih ogrevalnih prostorih.
 Rezultat preskusa se šteje za zadovoljiv, če ob upoštevanju najslabših rezultatov preskusa ne nastane nobena kapljica, ki vžge vato.
 6.2.3 S preskusom iz Priloge 8 k temu pravilniku je treba preskusiti naslednje materiale:
 (a)
 materiale in kompozitne materiale, vgrajene v navpičnem položaju v notranjem prostoru;
 (b)
 izolacijske materiale, vgrajene v navpičnem položaju v prostoru za motor in morebitnih ločenih ogrevalnih prostorih.
 Rezultat preskusa se šteje za zadovoljiv, če ob upoštevanju najslabših rezultatov preskusa navpična hitrost gorenja ne presega 100 mm/min oziroma če plamen ugasne, preden pride do uničenja ene izmed prvih označevalnih niti.
 6.2.4 Za materiale, ki pri preskušanju v skladu s standardom ISO 5658‐2 (3) dosežejo povprečno vrednost CFE (kritični toplotni tok ob ugasnitvi), ki je večja ali enaka 20 kW/m2, se šteje, da izpolnjujejo zahteve iz odstavkov 6.2.2 in 6.2.3, če ob upoštevanju najslabših rezultatov preskusa ne nastane nobena goreča kapljica.
 6.2.5 Vse izolacijske materiale, vgrajene v prostoru za motor in morebitnih ločenih ogrevalnih prostorih je treba preskusiti s preskusom iz Priloge 9 k temu pravilniku.
 Rezultat preskusa se šteje za zadovoljiv, če se ob upoštevanju najslabših rezultatov preskusa teža preskusnega vzorca ne poveča za več kot 1 gram.
 Vdolbine, potrebne iz tehničnih razlogov, npr. za prehod cevi ali konstrukcijskih elementov skozi material, so dovoljene ob ustrezni zaščiti (npr. tesnilo, lepilni trak ...).
 6.2.6 Vsak električni kabel v vozilu, daljši od 100 mm, je treba preskusiti s preskusom odpornosti proti širjenju plamena iz Priloge 10 k temu pravilniku. Namesto teh zahtev se lahko uporabi preskusni postopek, opisan v odstavku 5.22 standarda ISO 6722–1:2011. Poročila o preskusih in homologacije sestavnih delov v skladu z odstavkom 12 standarda ISO 6722:2006 ostanejo v veljavi.
 Izpostavljenost preskusnemu plamenu se konča:
 (1)
 za enožilne kable:
 (a)
 ko postane vodnik viden, ali
 (b)
 po 15 s za kable s presekom vodnika največ 2,5 mm2 in
 (c)
 po 30 s za kable s presekom vodnika več kot 2,5 mm2
 ali
 (2)
 za prevlečene, zaščitene ali nezaščitene enožilne ali večžilne kable, katerih skupni presek vodnikov znaša največ 15 mm2:
 (a)
 ko postane vodnik viden ali po 30 sekundah za vse kable, odvisno od tega, kaj nastopi prej,
 ali
 (3)
 za prevlečene, zaščitene ali nezaščitene enožilne ali večžilne kable, katerih skupni presek vodnikov znaša več kot 15 mm2:
 (a)
 v skladu z (1) ali (2), kakor je ustrezno.
 Električni kabli v skladu z (2) se lahko preskusijo kot celota ali ločeno.
 Električne kable v skladu s (3) je treba preskusiti ločeno.
 Rezultat preskusa se šteje za zadovoljiv, če ob upoštevanju najslabšega rezultata preskusa morebitni plamen na gorečem izolacijskem materialu ugasne v 70 sekundah in najmanj 50 mm izolacijskega materiala na vrhnji površini preskusnega vzorca ostane nezgorelega.
 6.2.7 Vsak kabelski plašč ali električno napeljavo, daljšo od 100 mm, je treba preskusiti s preskusom za določanje hitrosti gorenja materialov iz Priloge 8. Rezultat preskusa se šteje za zadovoljiv, če ob upoštevanju najslabših rezultatov preskusa navpična hitrost gorenja ne presega 100 mm/min oziroma če plamen ugasne, preden pride do uničenja ene izmed prvih označevalnih niti.
 6.2.8 S preskusi iz prilog 6 do 8 ni treba preskusiti naslednjih materialov:
 6.2.8.1 kovinskih ali steklenih delov;
 6.2.8.2 dodatnih delov posameznih sedežev z maso nekovinskih materialov, manjšo od 200 g. Če je v skupni masi dodatnih delov več kot 400 g nekovinskega materiala na sedež, je treba vsak material preskusiti;
 6.2.8.3 delov, katerih površina oziroma prostornina ne presega:
 6.2.8.3.1 100 cm2 oziroma 40 cm3 pri delih, ki so povezani z enojnim sedežem;
 6.2.8.3.2 300 cm2 oziroma 120 cm3 na sedežno vrsto in, kot največja vrednost, na tekoči meter v notranjosti notranjega prostora pri delih, ki so razporejeni v vozilu in niso povezani z enojnim sedežem;
 6.2.8.4 delov, pri katerih ni mogoče vzeti vzorca v predpisanih merah, kot je določeno v odstavku 3.1 Priloge 6, odstavku 3 Priloge 7 in odstavku 3.1 Priloge 8.
 7. SPREMEMBA TIPA IN RAZŠIRITEV HOMOLOGACIJE
 7.1 Vsaka sprememba tipa vozila ali sestavnega dela v skladu s tem pravilnikom se sporoči homologacijskemu organu, ki je podelil homologacijo za tip vozila ali sestavnega dela. Organ lahko potem:
 7.1.1 meni, da spremembe verjetno ne bodo povzročile znatnih škodljivih učinkov in da vozila ali sestavni deli v vsakem primeru še vedno izpolnjujejo zahteve, ali
 7.1.2 od tehnične službe, ki izvaja preskuse, zahteva dodatno poročilo o preskusu.
 7.2 Potrditev ali zavrnitev homologacije se z navedbo sprememb v skladu s postopkom iz odstavka 4.3 sporoči pogodbenicam Sporazuma, ki uporabljajo ta pravilnik.
 7.3 Homologacijski organ, ki izda razširitev homologacije, dodeli serijsko številko vsakemu sporočilu za takšno razširitev in o tem obvesti druge pogodbenice Sporazuma iz leta 1958, ki uporabljajo ta pravilnik, s sporočilom na obrazcu, ki je v skladu z vzorcem iz Priloge 3 ali 4 k temu pravilniku.
 8. SKLADNOST PROIZVODNJE
 Postopki preverjanja skladnosti proizvodnje morajo biti v skladu s postopki iz Dodatka 1 k Sporazumu (E/ECE/TRANS/505/Rev.3) ob upoštevanju naslednjih zahtev:
 8.1 Vozila/sestavni deli, homologirani v skladu s tem pravilnikom, morajo biti izdelani tako, da ustrezajo homologiranemu tipu in izpolnjujejo zahteve iz zadevnih delov tega pravilnika.
 8.2 Homologacijski organ, ki je podelil homologacijo, lahko kadar koli preveri metode preverjanja skladnosti, ki se uporabljajo v vsakem proizvodnem obratu. Ta preverjanja se običajno opravijo enkrat na dve leti.
 9. KAZNI ZA NESKLADNOST PROIZVODNJE
 9.1 Homologacija, ki je bila podeljena za tip vozila/sestavnega dela v skladu s tem pravilnikom, se lahko prekliče, če niso izpolnjene zgoraj navedene zahteve.
 9.2 Če pogodbenica Sporazuma, ki uporablja ta pravilnik, prekliče homologacijo, ki jo je predhodno podelila, o tem nemudoma uradno obvesti druge pogodbenice, ki uporabljajo ta pravilnik, s sporočilom na obrazcu, ki je v skladu z vzorcem iz Priloge 3 ali Priloge 4 k temu pravilniku.
 10. DOKONČNO PRENEHANJE PROIZVODNJE
 Če imetnik homologacije povsem preneha proizvajati tip vozila, homologiran v skladu s tem pravilnikom, o tem obvesti organ, ki je podelil homologacijo. Ko navedeni organ prejme ustrezno sporočilo, o tem obvesti druge pogodbenice Sporazuma iz leta 1958, ki uporabljajo ta pravilnik, s sporočilom na obrazcu, ki je v skladu z vzorcem iz Priloge 3 ali Priloge 4 k temu pravilniku.
 11. NAZIVI IN NASLOVI TEHNIČNIH SLUŽB, KI IZVAJAJO HOMOLOGACIJSKE PRESKUSE, IN HOMOLOGACIJSKIH ORGANOV
 Pogodbenice Sporazuma iz leta 1958, ki uporabljajo ta pravilnik, sekretariatu Združenih narodov sporočijo nazive in naslove tehničnih služb, ki izvajajo homologacijske preskuse, ter homologacijskih organov, ki podeljujejo homologacije in ki se jim pošljejo certifikati, ki potrjujejo podelitev, razširitev, zavrnitev ali preklic homologacije v drugih državah.
 12. PREHODNE DOLOČBE
 12.1 Od uradnega datuma začetka veljavnosti sprememb 01 nobena pogodbenica, ki uporablja ta pravilnik, ne sme zavrniti podelitve homologacije v skladu s tem pravilnikom, kot je bil spremenjen s spremembami 01.
 12.2 Po 24 mesecih od uradnega datuma začetka veljavnosti sprememb 01 pogodbenice, ki uporabljajo ta pravilnik, podelijo homologacije le, če tip vozila ali sestavnega dela, ki je v postopku homologacije, izpolnjuje zahteve iz tega pravilnika, kot je bil spremenjen s spremembami 01.
 12.3 Po 60 mesecih od uradnega datuma začetka veljavnosti sprememb 01 lahko pogodbenice, ki uporabljajo ta pravilnik, zavrnejo prvo nacionalno ali regionalno registracijo (začetek uporabe) vozila, ki ne izpolnjuje zahtev iz tega pravilnika, kot je bil spremenjen s spremembami 01.
 12.4 Homologacije sestavnih delov v skladu s prejšnjimi spremembami tega pravilnika tudi po datumu začetka veljavnosti sprememb 01 tega pravilnika ostanejo v veljavi, pogodbenice, ki uporabljajo ta pravilnik, pa jih še naprej priznavajo.
 12.5 Pogodbenice, ki uporabljajo ta pravilnik, ne smejo zavrniti razširitve homologacije v skladu s spremembami 00 tega pravilnika.
 12.6 Od uradnega datuma začetka veljavnosti sprememb 02 nobena pogodbenica, ki uporablja ta pravilnik, ne sme zavrniti podelitve homologacije v skladu s tem pravilnikom, kot je bil spremenjen s spremembami 02.
 12.7 Po 48 mesecih od uradnega datuma začetka veljavnosti sprememb 02 pogodbenice, ki uporabljajo ta pravilnik, podelijo homologacije le, če tip sestavnega dela, ki je v postopku homologacije, izpolnjuje zahteve iz tega pravilnika, kot je bil spremenjen s spremembami 02.
 12.8 Po 60 mesecih od uradnega datuma začetka veljavnosti sprememb 02 pogodbenice, ki uporabljajo ta pravilnik, podelijo homologacije le, če tip vozila, ki je v postopku homologacije, izpolnjuje zahteve iz tega pravilnika, kot je bil spremenjen s spremembami 02.
 12.9 Po 96 mesecih od uradnega datuma začetka veljavnosti sprememb 02 lahko pogodbenice, ki uporabljajo ta pravilnik, zavrnejo prvo nacionalno registracijo (začetek uporabe) vozila, ki ne izpolnjuje zahtev iz tega pravilnika, kot je bil spremenjen s spremembami 02.
 12.10 Homologacije sestavnih delov v skladu s prejšnjimi spremembami tega pravilnika tudi po datumu začetka veljavnosti sprememb 02 ostanejo v veljavi, pogodbenice, ki uporabljajo Pravilnik, pa jih še naprej priznavajo.
 12.11 Od uradnega datuma začetka veljavnosti sprememb 03 nobena pogodbenica, ki uporablja ta pravilnik, ne sme zavrniti podelitve homologacije v skladu s tem pravilnikom, kot je bil spremenjen s spremembami 03.
 12.12 Od 1. septembra 2019 pogodbenice, ki uporabljajo ta pravilnik, podelijo homologacije le, če tip vozila ali sestavnega dela, ki je v postopku homologacije, izpolnjuje zahteve iz tega pravilnika, kot je bil spremenjen s spremembami 03.
 12.13 Od 1. septembra 2021 lahko pogodbenice, ki uporabljajo ta pravilnik, zavrnejo prvo nacionalno registracijo (začetek uporabe) vozila, ki ne izpolnjuje zahtev iz tega pravilnika, kot je bil spremenjen spremembami 03.
 12.14 Homologacije sestavnih delov v skladu s prejšnjimi spremembami tega pravilnika tudi po datumu začetka veljavnosti sprememb 03 ostanejo v veljavi, pogodbenice, ki uporabljajo Pravilnik, pa jih še naprej priznavajo.
 (1) Kot je opredeljeno v Konsolidirani resoluciji o konstrukciji vozil (R.E.3.), dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.6, odst. 2.
 (2) Številčne oznake pogodbenic Sporazuma iz leta 1958 so navedene v Prilogi 3 h Konsolidirani resoluciji o konstrukciji vozil (R.E.3.), dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.6 – http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html.
 (3) ISO 5658‐2:2006 Odziv na požarne preskuse – širjenje plamena – 2. del: Bočno širjenje na izdelke v navpični konfiguraciji v gradbeništvu in prometu.
 PRILOGA 1
 OPISNI LIST ZA VOZILO
 V skladu z odstavkom 3.2 tega pravilnika v zvezi s homologacijo vozila glede na gorljivost sestavnih delov, ki se uporabljajo v notranjem prostoru, prostoru za motor in morebitnih ločenih ogrevalnih prostorih, in/ali odbojnost izolacijskih materialov, ki se uporabljajo v prostoru za motor in morebitnih ločenih ogrevalnih prostorih, za goriva ali maziva.
 1. SPLOŠNO
 1.1 Znamka (blagovno ime proizvajalca): ...
 1.2 Tip in splošne trgovske oznake: ...
 1.3 Podatki za identifikacijo tipa vozila, če je oznaka na vozilu: ...
 1.4 Mesto navedene oznake: ...
 1.5 Kategorija vozila (1): ...
 1.6 Naziv in naslov proizvajalca: ...
 1.7 Naslovi proizvodnih obratov: ...
 2. SPLOŠNI KONSTRUKCIJSKI PODATKI O VOZILU
 2.1 Fotografije in/ali risbe reprezentativnega vozila:
 3. KAROSERIJA
 Notranja oprema in/ali izolacijski materiali
 3.1 Sedeži
 3.1.1 Število: ...
 3.2 Materiali, ki se uporabljajo za notranji prostor (za vsak material posebej)
 3.2.1 Homologacijska številka sestavnega dela, če je na voljo: ...
 3.2.2 Znamka: ...
 3.2.3 Oznaka tipa: ...
 3.2.4 Preskus v skladu z odstavki 6.2.1, 6.2.2, 6.2.3, 6.2.4 (2). ...
 3.2.5 Za materiale, ki niso bili homologirani
 3.2.5.1 Osnovni materiali/oznaka:. .. /. ...
 3.2.5.2 Kompozitni/enojni (2) material, število plasti (2): ...
 3.2.5.3 Vrsta obloge (2): ...
 3.2.5.4 Največja/najmanjša debelina ...mm
 3.3 Materiali, ki se uporabljajo za izolacijo v prostoru za motor in/ali ločenem ogrevalnem prostoru (za vsak material posebej)
 3.3.1 Homologacijska številka sestavnega dela, če je na voljo: ...
 3.3.2 Znamka: ...
 3.3.3 Oznaka tipa: ...
 3.3.4 Preskus v skladu z odstavki 6.2.1, 6.2.2, 6.2.3, 6.2.4, 6.2.5 (2): ...
 3.3.5 Za materiale, ki niso bili homologirani
 3.3.5.1 Osnovni materiali/oznaka:. .. /. ...
 3.3.5.2 Kompozitni/enojni (2) material, število plasti (2): ...
 3.3.5.3 Vrsta obloge (2): ...
 3.3.5.4 Največja/najmanjša debelina ...mm
 3.4 Električni kabli (za vsak tip posebej)
 3.4.1 Homologacijske številke sestavnih delov, če so na voljo: ...
 3.4.2 Znamka: ...
 3.4.3 Oznaka tipa: ...
 3.4.4 Za materiale, ki niso bili homologirani
 3.4.4.1 Osnovni materiali/oznaka:. .. /. ...
 3.4.4.2 Kompozitni/enojni (2) material, število plasti (2): ...
 3.4.4.3 Vrsta obloge (2): ...
 3.4.4.4 Največja/najmanjša debelina ...mm
 (1) Kot je opredeljeno v Prilogi 7 h Konsolidirani resoluciji o konstrukciji vozil (R.E.3.) (dokument TRANS/WP.29/78/Rev.6/odst. 2).
 (2) Neustrezno črtati.
 PRILOGA 2
 OPISNI LIST ZA SESTAVNI DEL
 V skladu z odstavkom 3.2 Pravilnika v zvezi s homologacijo sestavnega dela, ki se uporablja v notranjem prostoru, prostoru za motor in morebitnih ločenih ogrevalnih prostorih, glede na njegovo gorljivost in/ali odbojnost izolacijskih materialov, ki se uporabljajo v prostoru za motor in morebitnih ločenih ogrevalnih prostorih, za goriva ali maziva.
 1. SPLOŠNO
 1.1 Znamka (blagovno ime proizvajalca): ...
 1.2 Tip in splošne trgovske oznake: ...
 1.3 Naziv in naslov proizvajalca: ...
 1.4 Za sestavne dele in samostojne tehnične enote mesto in način namestitve homologacijske oznake: ...
 1.5 Naslovi proizvodnih obratov: ...
 2. MATERIALI ZA NOTRANJO OPREMO
 2.1 Materiali, namenjeni vgradnji v vodoravnem/navpičnem/vodoravnem in navpičnem položaju (1)
 Material, namenjen vgradnji več kot 500 mm nad sedežno blazino in/ali na stropu vozila: da/ni relevantno (1)
 2.2 Osnovni materiali/oznaka:. .. /. ...
 2.3 Kompozitni/enojni (1) material, število plasti (1): ...
 2.4 Vrsta obloge (1): ...
 2.5 Največja/najmanjša debelina ...mm
 2.6 Homologacijska številka, če je na voljo: ...
 3. IZOLACIJSKI MATERIALI
 3.1 Materiali, namenjeni vgradnji v vodoravnem/navpičnem/vodoravnem in navpičnem položaju (1)
 3.2 Osnovni materiali/oznaka:. .. /. ...
 3.3 Kompozitni/enojni (1) material, število plasti (1): ...
 3.4 Vrsta obloge (1): ...
 3.5 Največja/najmanjša debelina ...mm
 3.6 Homologacijska številka, če je na voljo: ...
 4. ELEKTRIČNI KABLI
 4.1 Uporabljeni materiali: ...
 4.2 Osnovni materiali/oznaka:. .. /. ...
 4.3 Kompozitni/enojni (1) material, število plasti (1): ...
 4.4 Vrsta obloge (1): ...
 4.5 Največja/najmanjša debelina ...mm
 4.6 Homologacijska številka, če je na voljo: ...
 (1) Neustrezno črtati.
 PRILOGA 3
 SPOROČILO
 (Največji format: A4 (210 × 297 mm))
 (1)
 Izdal:
 naziv homologacijskega organa:
 ...
 ...
 ...
 o (2):
 podeljeni homologaciji
 razširjeni homologaciji
 zavrnjeni homologaciji
 preklicani homologaciji
 dokončnem prenehanju proizvodnje
 tipa vozila v skladu s Pravilnikom ZN št. 118
 Št. homologacije:...
 Št. razširitve:...
 Razlog za razširitev:...
 ODDELEK I
 SPLOŠNO
 1.1 Znamka (blagovno ime proizvajalca): ...
 1.2 Tip:...
 1.3 Podatki za identifikacijo tipa, če je oznaka na vozilu/sestavnem delu/samostojni tehnični enoti (2), (1): ...
 1.3.1 Mesto navedene oznake: ...
 1.4 Kategorija vozila (2): ...
 1.5 Naziv in naslov proizvajalca: ...
 1.6 Mesto homologacijske oznake: ...
 1.7 Naslovi proizvodnih obratov: ...
 ODDELEK II
 1. Dodatne informacije (po potrebi)
 2. Tehnična služba, pristojna za izvajanje preskusov: ...
 3. Datum poročila o preskusu: ...
 4. Številka poročila o preskusu: ...
 5. Morebitne pripombe: ...
 6. Kraj: ...
 7. Datum: ...
 8. Podpis: ...
 9. Priložen je seznam opisne dokumentacije, ki se hrani pri homologacijskem organu in se lahko pridobi na zahtevo.
 (1) Številčna oznaka države, ki je podelila/razširila/zavrnila ali preklicala homologacijo.
 (2) Neustrezno črtati (v nekaterih primerih ni treba ničesar črtati, če se uporablja več kot en vnos).
 (1) Če podatki za identifikacijo tipa vsebujejo znake, ki niso bistveni za opis vozila, sestavnih delov ali samostojnih tehničnih enot, vsebovanih v tem opisnem listu, je treba te znake v dokumentaciji nadomestiti s simbolom “?“ (npr. ABC??123??).
 (2) Kot je opredeljeno v Prilogi 7 h Konsolidirani resoluciji o konstrukciji vozil (R.E.3.) (dokument TRANS/WP.29/78/Rev.6/odst. 2).
 PRILOGA 4
 SPOROČILO
 (Največji format: A4 (210 × 297 mm))
 (1)
 Izdal:
 naziv homologacijskega organa:
 ...
 ...
 ...
 o (2):
 podeljeni homologaciji
 razširjeni homologaciji
 zavrnjeni homologaciji
 preklicani homologaciji
 dokončnem prenehanju proizvodnje
 tipa sestavnega dela v skladu s Pravilnikom ZN št. 118
 Št. homologacije: ...
 Št. razširitve: ...
 Razlog za razširitev: ...
 ODDELEK I
 SPLOŠNO
 1.1 Znamka (blagovno ime proizvajalca): ...
 1.2 Tip: ...
 1.3 Podatki za identifikacijo tipa, če je oznaka na enoti (3): ...
 1.3.1 Mesto navedene oznake: ...
 1.4 Naziv in naslov proizvajalca: ...
 1.5 Mesto homologacijske oznake: ...
 1.6 Naslovi proizvodnih obratov: ...
 ODDELEK II
 1. Dodatne informacije (po potrebi): glej Dodatek 1
 2. Tehnična služba, pristojna za izvajanje preskusov: ...
 3. Datum poročila o preskusu: ...
 4. Številka poročila o preskusu: ...
 5. Morebitne pripombe: ...
 6. Kraj: ...
 7. Datum: ...
 8. Podpis: ...
 9. Priložen je seznam opisne dokumentacije, ki se hrani pri homologacijskem organu in se lahko pridobi na zahtevo.
 (1) Številčna oznaka države, ki je podelila/razširila/zavrnila ali preklicala homologacijo.
 (2) Neustrezno črtati (v nekaterih primerih ni treba ničesar črtati, če se uporablja več kot en vnos).
 (3) Če podatki za identifikacijo tipa vsebujejo znake, ki niso bistveni za opis vozila, sestavnih delov ali samostojnih tehničnih enot, vsebovanih v tem opisnem listu, je treba te znake v dokumentaciji nadomestiti s simbolom “?“ (npr. ABC??123??).
 DODATEK 1
 DODATEK K SPOROČILU O HOMOLOGACIJI ŠT. ... GLEDE HOMOLOGACIJE TIPA SESTAVNEGA DELA V SKLADU S PRAVILNIKOM ZN ŠT. 118
 1. Dodatne informacije
 1.1 Materiali za notranjo opremo
 1.1.1 Smer, v kateri je lahko vgrajen sestavni del: vodoravna/navpična/vodoravna in navpična smer (1).
 1.1.2 Izpolnjuje zahteve iz odstavka 6.2.2: da/ni relevantno (1)
 1.1.3 Preverjena je bila skladnost za sestavne dele, homologirane kot samostojne enote: da/ne (1)
 1.1.4 Morebitne omejitve uporabe in zahteve glede vgradnje: ...
 1.2 Izolacijski materiali
 1.2.1 Smer, v kateri je lahko vgrajen sestavni del: vodoravna/navpična/vodoravna in navpična smer (1).
 1.2.2 Preverjena je bila skladnost za sestavne dele, homologirane kot samostojne enote: da/ne (1)
 1.2.3 Morebitne omejitve uporabe in zahteve glede vgradnje: ...
 1.3 Električni kabli
 1.3.1 Morebitne omejitve uporabe in zahteve glede vgradnje: ...
 2. Pripombe: ...
 (1) Neustrezno črtati
 PRILOGA 5
 NAMESTITEV HOMOLOGACIJSKIH OZNAK
 Primer 1
 (glej del I tega pravilnika)
 a = najmanj 8 mm
 Zgornja homologacijska oznaka, nameščena na vozilo, pomeni, da je bil zadevni tip homologiran na Nizozemskem (E4) v skladu z delom I Pravilnika ZN št. 118 pod homologacijsko številko 031234. Prvi dve števki (03) homologacijske številke pomenita, da je bila homologacija podeljena v skladu z zahtevami sprememb 03 Pravilnika ZN št. 118.
 Primer 2
 (glej del II tega pravilnika)
 a = najmanj 8 mm
 Zgornja homologacijska oznaka, nameščena na sestavni del, pomeni, da je bil zadevni tip homologiran na Nizozemskem (E4) v skladu z delom II Pravilnika ZN št. 118 pod homologacijsko številko 031234. Prvi dve števki (03) homologacijske številke pomenita, da je bila homologacija podeljena v skladu z zahtevami sprememb 03 Pravilnika ZN št. 118.
 Ta dodatni simbol pomeni smer, v kateri je lahko vgrajen sestavni del.
 Ta dodatni simbol pomeni, da sestavni del izpolnjuje zahteve iz odstavka 6.2.2.
 Ta dodatni simbol pomeni, da je bila homologacija podeljena za samostojno enoto, npr. sedeže, pregradne stene itd.
 Dodatni simboli se uporabljajo le po potrebi.
 PRILOGA 6
 PRESKUS ZA DOLOČANJE VODORAVNE HITROSTI GORENJA MATERIALOV
 1. VZORČENJE IN NAČELO
 1.1
 Preskusiti je treba pet vzorcev izotropnega materiala oziroma deset vzorcev neizotropnega materiala (pet za vsako smer).
 1.2
 Vzorce je treba vzeti iz materiala, ki se preskuša. Pri materialih, ki imajo različno hitrost gorenja v različnih smereh, je treba preskušati vsako smer. Vzorci se vzamejo in postavijo v preskuševalno napravo tako, da se izmeri največja hitrost gorenja. Če je material pripravljen v določenih širinah, je treba po vsej širini odrezati najmanj 500 mm dolg kos. Iz tega kosa se odvzamejo vzorci na oddaljenosti najmanj 100 mm od roba materiala in na enakih medsebojnih razdaljah. Na enak način je treba vzorčiti končne izdelke, če to omogoča njihova oblika. Če je izdelek debelejši od 13 mm, ga je treba na strani, ki ni obrnjena proti posameznemu prostoru (notranji prostor, prostor za motor ali ločen ogrevalni prostor), z mehanskim postopkom stanjšati na 13 mm. Če to ni mogoče, je treba preskus v soglasju s tehnično službo opraviti na materialu v prvotni širini in to navesti v poročilu o preskusu.
 Kompozitni materiali (glej odstavek 6.1.3) se preskušajo kot homogeni materiali. Pri materialih, sestavljenih iz več plasti različnih materialov, ki niso kompozitni materiali, se preskusi vsaka plast materiala posebej do globine 13 mm od površine, ki je obrnjena proti posameznemu prostoru.
 1.3
 Vzorec se postavi vodoravno v nosilec s presekom v obliki črke U in se v zgorevalni komori za 15 sekund izpostavi plamenu s točno določeno močjo, ki deluje na prosti konec vzorca. S preskusom se določi, ali in kdaj plamen ugasne oziroma koliko časa potrebuje, da doseže konec izmerjene poti.
 2. PRESKUŠEVALNA NAPRAVA
 2.1
 Zgorevalna komora (slika 1), po možnosti iz nerjavnega jekla, z merami, kot so navedene na sliki 2. Na sprednji strani komore je okno za opazovanje, odporno proti ognju, ki lahko pokriva celo sprednjo stran in je lahko izdelano kot dostopna odprtina.
 Na dnu komore so odprtine za zrak, na obodu zgornjega dela pa reža za zrak. Zgorevalna komora je postavljena na štirih nogah, visokih 10 mm.
 Komora ima lahko na enem koncu odprtino za vstavljanje nosilca z vzorcem, na nasprotni strani pa je odprtina za priključek plina. Kaplje raztopljenega materiala se lovijo v posodo (slika 3) na dnu komore med odprtinami za zrak, ne da bi jih pokrivala.
 Slika 1
 Primer zgorevalne komore z nosilcem vzorca in lovilno posodo
 Slika 2
 Primer zgorevalne komore
 (mere v milimetrih)
 Slika 3
 Značilna lovilna posoda
 (mere v milimetrih)
 2.2
 Nosilec vzorca, ki ga sestavljata kovinski plošči ali okvirja s presekom v obliki črke U iz korozijsko odpornega materiala. Mere so navedene na sliki 4.
 Spodnja plošča je opremljena s čepi, zgornja pa z ustreznimi odprtinami, ki omogočajo trdno vpetje vzorca. Čepi se uporabijo tudi kot merilne točke na začetku in na koncu poti gorenja.
 Uporabi se nosilec iz toplotno odpornih žic s premerom 0,25 mm, ki so napete na razdalji 25 mm prek spodnje plošče s presekom v obliki črke U (glej sliko 5).
 Spodnja stran vzorca mora biti 178 mm nad spodnjo ploščo; sprednji rob nosilca vzorca mora biti od zadnje stene komore oddaljen 22 mm, vzdolžni strani nosilca vzorca pa od bočnih sten komore 50 mm (vse mere so notranje) (glej sliki 1 in 2).
 Slika 4
 Primer nosilca vzorca
 (mere v milimetrih)
 Slika 5
 Primer preseka spodnjega okvirja s presekom v obliki črke U z utori za žico
 (mere v milimetrih)
 2.3 Plinski gorilnik
 Vžig se izvede z Bunsenovim gorilnikom z notranjim premerom 9,5 ±0,5 mm. Gorilnik se v preskusni komori postavi tako, da je središče šobe 19 mm pod središčem spodnjega roba prostega konca vzorca (glej sliko 2).
 2.4 Plin za preskus
 Uporabljeni plin mora imeti kalorično vrednost približno 38 MJ/m3 (npr. zemeljski plin).
 2.5
 Kovinski glavnik, dolg najmanj 110 mm, s sedmimi ali osmimi gladkimi zaobljenimi zobci na 25 mm dolžine.
 2.6
 Štoparica z natančnostjo 0,5 sekunde.
 2.7
 Komora za odsesavanje. Zgorevalna komora se lahko postavi v komoro za odsesavanje, če je njena notranja prostornina najmanj 20‐krat in največ 110‐krat večja od prostornine zgorevalne komore in če nobena od njenih mer (višina, širina ali dolžina) ni več kot 2,5‐krat večja od drugih dveh mer. Pred preskusom je treba 100 mm pred predvideno končno lego namestitve zgorevalne komore in 100 mm za njo izmeriti navpično hitrost zraka skozi komoro za odsesavanje. Ta hitrost mora biti od 0,10 m/s do 0,30 m/s, tako da produkti zgorevanja upravljavcu ne povzročajo težav. Uporabi se lahko komora za odsesavanje z naravnim prezračevanjem in ustrezno hitrostjo zraka.
 3. VZORCI
 3.1 Oblika in mere
 3.1.1
 Oblika in mere vzorcev so prikazane na sliki 6. Debelina vzorca ustreza debelini preskušanega izdelka, vendar ne sme biti večja od 13 mm. Če je mogoče, mora imeti vzorec pri vzorčenju enak presek po vsej dolžini.
 Slika 6
 Vzorec
 (mere v milimetrih)
 3.1.2
 Če zaradi oblike in mer izdelka ni mogoče odvzeti vzorca z določeno velikostjo, je treba upoštevati naslednje najmanjše mere:
 (a)
 vzorci, široki od 3 do 60 mm, morajo biti dolgi 356 mm. V tem primeru se material preskuša po širini;
 (b)
 vzorci, široki od 60 do 100 mm, morajo biti dolgi najmanj 138 mm. V tem primeru potencialna pot gorenja ustreza dolžini vzorca, pri čemer se merjenje začne v prvi merilni točki.
 3.1.3
 Velikost vzorca se navede v poročilu o preskusu.
 3.2 Kondicioniranje
 Vzorci se kondicionirajo najmanj 24 ur oziroma največ 7 dni pri temperaturi 23 ± 2 °C in relativni vlažnosti 50 ± 5 % ter hranijo pri teh pogojih do začetka preskusa.
 4. POSTOPEK
 4.1
 Vzorec s hrapavo oziroma kosmato površino se postavi na ravno podlago, pri čemer se z glavnikom dvakrat potegne po njem v smeri, ki je nasprotna usmerjenosti vlaken (odstavek 2.5).
 4.2
 Vzorec se postavi v nosilec (odstavek 2.2) s stranjo, ki jo je treba preskusiti, obrnjeno proti plamenu.
 4.3
 Z oznako v komori se plamen plina nastavi na višino 38 mm, pri čemer je odprtina za zrak na gorilniku zaprta. Pred začetkom prvega preskusa mora plamen goreti vsaj eno minuto, da se stabilizira.
 4.4
 Nosilec vzorca se potisne v zgorevalno komoro tako, da je prosti konec vzorca izpostavljen plamenu; po 15 sekundah se dovod plina zapre.
 4.5
 Čas gorenja se začne meriti v trenutku, ko gre prijemališče plamena skozi prvo merilno točko. Širjenje plamena se opazuje na strani, ki gori hitreje od druge (zgornja oziroma spodnja stran).
 4.6
 Merjenje časa gorenja se konča, ko plamen doseže zadnjo merilno točko oziroma ko plamen ugasne, preden je dosegel zadnjo merilno točko. Če plamen ne doseže zadnje merilne točke, se izmeri pot gorenja do točke, na kateri je plamen ugasnil. Pot gorenja je razpadli del vzorca, ki je zaradi gorenja uničen na površini ali v notranjosti.
 4.7
 Če se vzorec ne vname ali če se gorenje ne nadaljuje, potem ko se gorilnik ugasne, oziroma če plamen ugasne, preden je dosegel prvo merilno točko, tako da časa gorenja ni mogoče izmeriti, se v poročilu o preskusu zabeleži hitrost gorenja 0 mm/min.
 4.8
 Pri zaporednem izvajanju več preskusov ali pri ponavljanju preskusov je treba pred začetkom naslednjega preskusa zagotoviti, da temperatura zgorevalne komore in nosilca vzorca ne presega 30 °C.
 5. IZRAČUN
 Hitrost gorenja B (1), izražena v milimetrih na minuto, se izračuna po formuli:
 B = 60 s/t
 pri čemer je:
 s
 =
 pot gorenja v milimetrih;
 t
 =
 čas v sekundah, ki ga je plamen potreboval za gorenje po poti s.
 (1) Hitrost gorenja (B) za vsak vzorec se izračuna le, če plamen doseže zadnjo merilno točko ali konec vzorca.
 PRILOGA 7
 PRESKUS ZA DOLOČANJE TALJIVOSTI MATERIALOV
 1. VZORČENJE IN NAČELO
 1.1 Preskusiti je treba štiri vzorce na obeh straneh (če nista enaki).
 1.2 Vzorec se postavi v vodoraven položaj in izpostavi električnemu grelnemu telesu. Pod preskušanec se postavi posoda za lovljenje kapelj raztopljenega materiala. V posodo se položi košček vate, da se ugotovi, ali kaplje gorijo.
 2. PRESKUŠEVALNA NAPRAVA
 Napravo sestavljajo (glej sliko):
 (a)
 električno grelno telo;
 (b)
 nosilec vzorca z rešetko;
 (c)
 posoda (za kaplje raztopljenega materiala);
 (d)
 nosilec (za preskuševalno napravo).
 2.1 Vir toplote je električno grelno telo z nazivno močjo 500 W. Sevalna površina mora biti iz prozorne kremenaste plošče s premerom 100 ± 5 mm.
 Toplota, ki seva iz grelnega telesa in se meri na površini, vzporedni s površino grelnega telesa na oddaljenosti 30 mm, mora biti 3 W/cm2.
 2.2 Kalibracija
 Za kalibracijo grelnega telesa se uporabi merilnik toplotnega toka (merilnik sevanja) tipa Gardon s konstrukcijsko določenim območjem največ 10 W/cm2. Sprejemna plošča za toplotno sevanje in v majhni meri tudi za konvekcijo mora biti ploščata, okrogla, s premerom, manjšim od 10 mm, in prevlečena s trajno črno mat barvo.
 Sprejemna plošča mora biti v vodno hlajenem ohišju, katerega sprednja stran je iz visoko polirane kovine, biti mora ploščata, okrogla s premerom približno 25 mm in sovpadati z ravnino sprejemne plošče.
 Preden toplotno sevanje doseže sprejemno ploščo, ne sme prehajati skozi nobeno okno.
 Instrument mora biti robusten, enostaven za postavitev in uporabo, neobčutljiv na prepih in stabilen glede kalibracije. Natančnost instrumenta mora biti v razponu ± 3 % in ponovljivost v 0,5 %.
 Umerjenost merilnika toplotnega toka je treba preveriti ob vsaki ponovni kalibraciji grelnega telesa z instrumentom, ki se uporablja kot referenčni etalon in se ne uporablja za nobene druge namene.
 Instrument, ki se uporablja kot referenčni etalon, mora biti redno kalibriran vsako leto v skladu z nacionalnim predpisom.
 2.2.1 Preverjanje kalibracije
 Z dovedeno energijo doseženo gostoto obsevanja, ki glede na osnovno kalibracijo ustreza gostoti obsevanja 3 W/cm2, je treba pogosto preveriti (vsaj enkrat na vsakih 50 delovnih ur), pri čemer je treba preskuševalno napravo ponovno kalibrirati, če je odmik pri kontroli več kot 0,06 W/cm2.
 2.2.2 Postopek kalibracije
 Preskuševalna naprava se postavi v prostor brez prepiha (največ 0,2 m/s).
 Merilnik toplotnega toka se postavi v preskuševalno napravo na mesto preskušanca tako, da je sprejemna plošča merilnika na sredini glede na površino grelnega telesa.
 Nato se vklopi napajalnik in napaja regulator tako, da se v središču površine grelnega telesa doseže gostota obsevanja 3 W/cm2. Po nastavitvi napajalnika na jakost, potrebno, da se doseže vrednost 3 W/cm2, se 5 minut nastavitve ne smejo spremeniti, da se doseže stabilizirano stanje.
 2.3 Nosilec vzorca mora biti kovinski obroč (slika 1). Na vrhu nosilca se namesti mrežna rešetka, izdelana iz žice iz nerjavnega jekla, z naslednjimi merami:
 (a)
 notranji premer: 118 mm,
 (b)
 velikost zanke: 2,10 mm2,
 (c)
 premer jeklene žice: 0,70 mm.
 2.4 Posoda za lovljenje kapelj mora biti valjasta posoda z notranjim premerom 118 mm in globino 12 mm. Posoda se napolni z vato.
 2.5 Deli iz odstavkov 2.1, 2.3 in 2.4 morajo biti podprti z navpičnim stojalom.
 Grelno telo je na nosilcu postavljeno tako, da je sevalna površina vodoravna, sevanje pa je usmerjeno navzdol.
 Stojalo je opremljeno z ročico/pedalom, s katerim se nosilec grelnega telesa počasi dviguje. Z zaskočko se zagotovi, da se lahko grelno telo spet vrne v normalno lego.
 V normalni legi morajo osi grelnega telesa, nosilca vzorca in posode za kaplje sovpadati.
 3. VZORCI
 Velikost preskusnih vzorcev mora biti: 70 mm x 70 mm. Na enak način je treba vzorčiti končne izdelke, če to omogoča njihova oblika. Če je izdelek debelejši od 13 mm, ga je treba na strani, ki ni obrnjena proti posameznemu prostoru (notranji prostor, prostor za motor ali ločen ogrevalni prostor), z mehanskim postopkom stanjšati na 13 mm. Če to ni mogoče, je treba preskus v soglasju s tehnično službo opraviti na materialu v prvotni širini in to navesti v poročilu o preskusu.
 Kompozitni materiali (glej odstavek 6.1.3 Pravilnika) se preskušajo kot homogeni materiali.
 Pri materialih, sestavljenih iz več plasti različnih materialov, ki niso kompozitni materiali, se preskusi vsaka plast materiala posebej do globine 13 mm od površine, ki je obrnjena proti posameznemu prostoru (notranji prostor, prostor za motor ali ločen ogrevalni prostor).
 Skupna masa preskušanega vzorca mora biti najmanj 2 g. Če je masa enega vzorca manjša, je treba dodati zadostno število vzorcev.
 Če sta obe strani materiala različni, se preskušata obe strani, kar pomeni, da je treba opraviti preskus na osmih vzorcih. Vzorci in vata se kondicionirajo najmanj 24 ur pri temperaturi 23 ± 2 °C in relativni vlažnosti 50 ± 5 % ter hranijo pri teh pogojih do začetka preskusa.
 4. POSTOPEK
 Vzorec se položi na nosilec, ki se namesti tako, da je razdalja med površino grelnega telesa in zgornjo stranjo vzorca 30 mm.
 Posoda z vato se postavi pod mrežno rešetko nosilca vzorca na razdalji 300 mm.
 Grelno telo se premakne tako, da ne more sevati na vzorec, in vklopi. Ko doseže polno zmogljivost, se postavi nad vzorec in začne se meriti čas.
 Če se material topi ali deformira, se višina grelnega telesa popravi na razdaljo 30 mm.
 Če se material vname, se grelno telo po treh sekundah odmakne. Ko plamen ugasne, se grelno telo postavi v prejšnjo lego in v prvih petih minutah preskusa se isti postopek ponovi tolikokrat, kot je potrebno.
 Po peti minuti preskusa:
 (i)
 če je vzorec nehal goreti (če se je vnel v prvih petih minutah preskusa ali ne), se grelno telo pusti v njegovi legi, tudi če se vzorec ponovno vname;
 (ii)
 če material gori, se počaka, da ugasne, preden se grelno telo ponovno postavi v prvotno lego.
 V obeh primerih se nadaljuje s preskusom še pet minut.
 5. REZULTATI
 Ugotovljeni pojavi se navedejo v poročilu o preskusu, na primer:
 (i)
 morebitno padanje gorečih ali negorečih kapelj,
 (ii)
 ali se je vnela vata.
 (mere v milimetrih)
 PRILOGA 8
 PRESKUS ZA DOLOČANJE NAVPIČNE HITROSTI GORENJA MATERIALOV
 1. VZORČENJE IN NAČELO
 1.1
 Preskusiti je treba tri vzorce izotropnega materiala oziroma šest vzorcev neizotropnega materiala.
 1.2
 Pri tem preskusu se vzorci v navpičnem položaju izpostavijo plamenu, pri čemer se določi hitrost širjenja plamena po preskušanem materialu.
 2. PRESKUŠEVALNA NAPRAVA
 Preskuševalno napravo sestavljajo:
 (a)
 nosilec preskušanca;
 (b)
 gorilnik;
 (c)
 sistem prezračevanja za odvajanje plina in produktov zgorevanja;
 (d)
 šablona;
 (e)
 označevalne niti iz belega merceriziranega bombaža z linearno gostoto največ 50 tex.
 2.1
 Nosilec preskušanca je sestavljen iz pravokotnega okvirja, visokega 560 mm, in dveh vzporednih, med seboj trdno povezanih palic, med seboj oddaljenih 150 mm, na katerih so čepi za pritrditev preskušanca, ki je nameščen v ravnini najmanj 20 mm od okvirja. Čepi za pritrditev morajo imeti premer največ 2 mm in biti dolgi najmanj 40 mm. Čepi morajo biti pritrjeni na vzporednih palicah, kot je prikazano na sliki 1. Okvir mora biti pritrjen na primernem nosilcu tako, da sta med preskusom palici v navpični legi (da bi preskušanec med preskusom obstal v ravnini, ki je vzporedna z okvirjem, se poleg čepov lahko pritrdijo distančniki s premerom 2 mm.)
 Širina nosilca preskušanca, prikazanega na sliki 1, se lahko spremeni, da se omogoči pritrditev vzorca.
 Za pritrditev vzorca v navpičnem položaju se lahko zagotovi nosilec iz toplotno odpornih žic s premerom 0,25 mm, ki so vodoravno napete na razdalji 25 mm po celotni višini nosilca preskušanca. Vzorec se lahko na nosilec preskušanca pritrdi tudi z dodatnimi sponkami.
 2.2
 Gorilnik je predstavljen na sliki 3.
 Za gorilnik se lahko uporabi komercialni propan ali butan.
 Gorilnik je nameščen pred preskušancem, in sicer nekoliko nižje od njega, tako da leži v ravnini, ki poteka skozi navpično srednjico preskušanca pravokotno na njegovo sprednjo stran (glej sliko 2), njegova vzdolžna os pa ima naklon 30° glede na navpičnico in je usmerjena proti spodnjemu robu preskušanca. Razdalja med vrhom gorilnika in spodnjim robom preskušanca mora biti 20 mm.
 2.3
 Preskuševalna naprava se lahko postavi v komoro za odsesavanje. Velikost in oblika komore za odsesavanje morata biti takšni, da to ne vpliva na rezultate preskusa. Pred preskusom se 100 mm pred predvideno lego namestitve preskuševalne naprave in 100 mm za njo izmeri navpična hitrost zraka skozi komoro za odsesavanje. Ta hitrost mora biti od 0,10 m/s do 0,30 m/s, tako da produkti zgorevanja upravljavcu ne povzročajo težav. Uporabi se lahko komora za odsesavanje z naravnim prezračevanjem in ustrezno hitrostjo zraka.
 2.4
 Uporabiti je treba ploščato togo šablono iz primernega materiala, katere velikost ustreza velikosti preskušanca. V šablono se izvrtajo luknje s premerom približno 2 mm tako, da oddaljenost med središči lukenj ustreza oddaljenosti med čepi na okvirju (glej sliko 1). Luknje morajo biti enako oddaljene od navpičnih srednjic šablone.
 3. VZORCI
 3.1
 Materiali v skladu z odstavkom 6.2.3 tega pravilnika: velikost vzorcev mora biti: 560 × 170 mm.
 Če zaradi mer materiala ni mogoče odvzeti vzorca z navedenimi merami, je treba za preskus uporabiti vzorec z višino najmanj 380 mm in širino najmanj 3 mm.
 dKabelski plašči in kabelske napeljave: velikost vzorcev mora biti: olžina: 560 mm, vendar najmanj 380 mm, če zaradi mer materiala ni mogoče odvzeti vzorca z navedenimi merami; širina: dejanska mera sestavnega dela.
 3.2
 Materiali v skladu z odstavkom 6.2.3 tega pravilnika: če je vzorec debelejši od 13 mm, ga je treba na strani, ki ni obrnjena proti posameznemu prostoru (notranji prostor, prostor za motor ali ločen ogrevalni prostor), z mehanskim postopkom stanjšati na 13 mm. Če to ni mogoče, je treba preskus v soglasju s tehnično službo opraviti na materialu v prvotni širini in to navesti v poročilu o preskusu. Kompozitni materiali (glej odstavek 6.1.3) se preskušajo kot homogeni materiali. Pri materialih, sestavljenih iz več plasti različnih materialov, ki niso kompozitni materiali, se preskusi vsaka plast materiala posebej do globine 13 mm od površine, ki je obrnjena proti posameznemu prostoru.
 3.3
 Velikost vzorca se navede v poročilu o preskusu.
 3.4
 Vzorci se kondicionirajo vsaj 24 ur pri temperaturi 23 ± 2 °C in relativni vlažnosti 50 ± 5 % ter hranijo pri teh pogojih do začetka preskusa.
 4. POSTOPEK
 4.1
 Preskus se izvede pri zunanji temperaturi med 10 in 30 °C ter pri relativni vlažnosti od 15 do 80 %.
 4.2
 Gorilnik se ogreva 2 minuti. Višina plamena se nastavi na 40 ± 2 mm, merjena kot razdalja med zgornjim robom gorilnika in konico rumenega dela plamena, ko je gorilnik postavljen navpično, pri čemer se plamen opazuje pri medli svetlobi.
 4.3
 Preskušanec se postavi (po ugotovitvi lege zadnjih označevalnih niti) na čepe preskusnega okvirja, pri čemer se zagotovi, da so čepi speljani skozi točke, ki so označene na šabloni, in da je preskušanec najmanj 20 mm oddaljen od okvirja. Okvir se pritrdi na nosilec tako, da preskušanec stoji navpično.
 4.4
 Označevalne niti se pritrdijo vodoravno pred preskušancem in za njim v točkah, kot je prikazano na sliki 1. V vsaki točki se zanka pritrdi tako, da sta njena dva konca oddaljena 1 mm in 5 mm od prednje in zadnje strani preskušanca.
 Vsaka zanka se pritrdi na ustrezni merilnik časa. Niti morajo biti dovolj napete, da ostanejo v isti legi glede na preskušanec.
 4.5
 Plamen mora delovati na preskušanec 5 sekund. Šteje se, da je prišlo do vžiga, če preskušanec gori še 5 sekund po odstranitvi vžigalnega plamena. Če do vžiga ne pride, se pusti, da plamen 15 sekund deluje na drug kondicioniran preskušanec.
 4.6
 Če je rezultat pri katerem koli od sklopov treh preskušancev za 50 % večji od najmanjšega rezultata, se preskus za isto smer oziroma površino opravi na drugem sklopu treh preskušancev. Če eden ali dva preskušanca v katerem koli sklopu treh preskušancev ne zgorita do zgornje označevalne niti, se preskus za isto smer oziroma površino opravi na drugem sklopu treh preskušancev.
 4.7
 Izmeriti je treba naslednje čase (v sekundah):
 (a)
 čas od začetka delovanja s plamenom do odcepitve ene izmed prvih označevalnih niti (t1);
 (b)
 čas od začetka delovanja s plamenom do odcepitve ene izmed drugih označevalnih niti (t2);
 (c)
 čas od začetka delovanja s plamenom do odcepitve ene izmed drugih označevalnih niti (t3);
 4.8
 Če se vzorec ne vname ali če se gorenje ne nadaljuje, potem ko se gorilnik ugasne, oziroma če plamen ugasne, preden pride do uničenja ene izmed prvih označevalnih niti, tako da časa gorenja ni mogoče izmeriti, se šteje, da je hitrost gorenja 0 mm/min.
 4.9
 Če se vzorec vname in plamen gorečega vzorca doseže višino tretjih označevalnih niti, vendar pri tem ne uniči prvih in drugih označevalnih niti (npr. zaradi značilnosti tankega vzorca materiala), se šteje, da je hitrost gorenja večja od 100 mm/min.
 5. REZULTATI
 Ugotovljeni pojavi se navedejo v poročilu o preskusu tako, da so vključeni:
 (a)
 časi gorenja: t1, t2 in t3 v sekundah in
 (b)
 ustrezne dolžine poti gorenja: d1, d2 in d3 v mm.
 Hitrost gorenja V1 ter hitrosti V2 in V3 se po potrebi izračunajo (za vsak vzorec, če plamen doseže vsaj eno izmed prvih označevalnih niti) na naslednji način:
 Vi = 60 di/ti (mm/min)
 Upoštevati je treba največjo hitrost gorenja V1, V2 in V3.
 Slika 1
 Nosilec preskušanca
 (mere v milimetrih)
 Slika 2
 Lega gorilnika pri vžigu
 (mere v milimetrih)
 Slika 3
 Plinski gorilnik
 (mere v milimetrih)
 PRILOGA 9
 PRESKUS ZA DOLOČANJE ODBOJNOSTI MATERIALOV ZA GORIVA ALI MAZIVA
 1. PODROČJE UPORABE
 V tej prilogi so navedeni predpisi za preskušanje odbojnosti izolacijskih materialov, ki se uporabljajo v prostorih za motor in ločenih ogrevalnih prostorih.
 2. VZORČENJE IN NAČELO
 2.1
 Velikost preskusnih vzorcev mora biti: 140 x 140 mm.
 2.2
 Debelina vzorca mora biti 5 mm. Če je preskusni vzorec debelejši od 5 mm, ga je treba na strani, ki ni obrnjena proti prostoru za motor ali ločenemu ogrevalnemu prostoru, z mehanskim postopkom stanjšati na 5 mm.
 2.3
 Preskusna tekočina mora biti dizelsko gorivo v skladu s standardom EN 590:1999 (tržna goriva) ali dizelsko gorivo v skladu s Pravilnikom št. 83 (Priloga 10: Specifikacije referenčnih goriv).
 2.4
 Preskusiti je treba štiri vzorce.
 3. PRESKUŠEVALNA NAPRAVA (GLEJ SLIKI 4A IN 4B)
 Preskuševalno napravo sestavljajo:
 A
 osnovna plošča, s trdoto vsaj 70 Shore D;
 B
 absorpcijska površina na osnovni plošči (npr. papir);
 C
 kovinski valj (notranji premer 120 mm, zunanji premer 130 mm, višina 50 mm), napolnjen s preskusno tekočino;
 D–D’
 vijaka s krilatima maticama;
 E
 preskusni vzorec;
 F
 zgornja plošča.
 4. POSTOPEK
 4.1
 Preskusni vzorec in preskuševalna naprava se kondicionirata vsaj 24 ur pri temperaturi 23 ± 2 °C in relativni vlažnosti 50 ± 5 % ter hranita pri teh pogojih do začetka preskusa.
 4.2
 Preskusni vzorec je treba stehtati.
 4.3
 Preskusni vzorec se z izpostavljeno skrajno zgornjo površino postavi na osnovno ploščo preskuševalne naprave, tako da se kovinski valj pritrdi v središčno lego z zadostnim privitjem vijakov. Preskusna tekočina ne sme uhajati.
 4.4
 Kovinski valj se napolni s preskusno tekočino do višine 20 mm, nato pa mora sistem mirovati 24 ur.
 4.5
 Preskusna tekočina in preskusni vzorec se zatem odstranita iz preskuševalne naprave. Če je na preskusnem vzorcu opažen ostanek preskusne tekočine, jo je treba odstraniti brez stiskanja preskusnega vzorca.
 4.6
 Preskusni vzorec je treba stehtati.
 Slika 4a
 Preskuševalna naprava za preskušanje odbojnosti za goriva ali maziva
 (mere v milimetrih)
 Slika 4b
 Preskuševalna naprava za preskušanje odbojnosti za goriva ali maziva
 (stranski pogled)
 PRILOGA 10
 PRESKUS ZA DOLOČANJE ODPORNOSTI ELEKTRIČNIH KABLOV PROTI ŠIRJENJU PLAMENA
 1. PODROČJE UPORABE
 V tej prilogi so opredeljeni predpisi za preskušanje odpornosti električnih kablov, ki se uporabljajo v vozilu, proti širjenju plamena.
 2. VZORČENJE IN NAČELO
 2.1
 Preskusiti je treba pet vzorcev.
 3. VZORCI
 3.1
 Dolžina izolacijskega materiala preskusnih vzorcev mora biti najmanj 600 mm.
 4. POSTOPEK
 Odpornost proti širjenju plamena se določi z uporabo Bunsenovega gorilnika z ustreznim plinom, katerega zgorevalna cev mora imeti notranji premer 9 mm, pri čemer mora biti temperatura plamena na konici notranjega modrega stožca 950 +/– 50 °C.
 Preskusni vzorec se namesti v komoro brez prepiha in se izpostavi konici notranjega stožca plamena, kot je prikazano na sliki 1. Zgornji konec kabla mora biti obrnjen stran od najbližje stene komore. Vzorec se izpostavi sili, npr. z utežjo prek škripca, tako da je ves čas napet. Kot kabla glede na navpično črto mora biti 45° ± 1°. V vsakem primeru mora biti najkrajša razdalja katerega koli dela vzorca od katere koli stene komore najmanj 100 mm. S konico notranjega modrega stožca plamena se je treba dotakniti izolacijskega materiala 500 ± 5 mm od zgornjega konca vzorca.
 Naprava za preskus odpornosti proti širjenju plamena
 (mere v milimetrih)


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 EUROPSKA KOMISIJA
 Bruxelles, 14.8.2020.
 COM(2020) 376 final
 2020/0177(NLE)
 Prijedlog
 ODLUKE VIJEĆA
 o stajalištu koje treba zauzeti u ime Europske unije u Carinskom odboru koji je osnovan Sporazumom o slobodnoj trgovini između Europske unije i njezinih država članica, s jedne strane, i Republike Koreje, s druge strane, u pogledu preporuke o primjeni članka 27. Protokola o definiciji „proizvoda s podrijetlom” i načinima administrativne suradnje
 OBRAZLOŽENJE
 1.Predmet prijedloga
 Ovaj se prijedlog odnosi na odluku o stajalištu koje treba zauzeti u ime Europske unije u Carinskom odboru koji je osnovan Sporazumom o slobodnoj trgovini između Europske unije i njezinih država članica, s jedne strane, i Republike Koreje, s druge strane, u pogledu preporuke o primjeni članka 27. Protokola o definiciji „proizvoda s podrijetlom” i načinima administrativne suradnje.
 Članak 27. sadržava odredbe koje se odnose na provjeru dokaza o podrijetlu.
 2.Kontekst prijedloga
 2.1.Sporazum o slobodnoj trgovini između Europske unije i njezinih država članica, s jedne strane, i Republike Koreje, s druge strane
 Sporazum o slobodnoj trgovini između Europske unije i njezinih država članica, s jedne strane, i Republike Koreje, s druge strane, počeo se privremeno primjenjivati 1. srpnja 2011., a stupio je na snagu 13. prosinca 2015.
 2.2.Carinski odbor
 Carinski odbor je tijelo osnovano u skladu s člankom 6.15. i člankom 15.2. stavkom 1. točkom (c) Sporazuma. Čine ga predstavnici EU-a i Republike Koreje. Carinski odbor donosi svoj poslovnik, a njime supredsjedaju predstavnik EU-a i predstavnik Republike Koreje.
 Carinski odbor ovlašten je na temelju članka 6.16. stavka 5. Sporazuma oblikovati preporuke koje smatra potrebnima za postizanje zajedničkih ciljeva i pravilno funkcioniranje mehanizama uspostavljenih u Protokolu.
 2.3.Predviđeni akt Odbora
 Europska unija i Republika Koreja (dalje u tekstu „stranke”) uočile su da je potrebno jedinstveno tumačenje glavnih karakteristika postupka provjere iz članka 27. Protokola s obzirom na definiciju „proizvoda s podrijetlom” i načina administrativne suradnje te koraka u tom postupku. To jedinstveno tumačenje trebalo bi biti u interesu carinskih tijela obje stranke koja su zadužena za osiguravanje usklađenosti s pravilima o podrijetlu i gospodarskih subjekata u objema strankama koji podliježu provjeri dokaza o podrijetlu.
 Stranke stoga smatraju korisnim da Carinski odbor oblikuje preporuku u tom cilju, u skladu skladu s člankom 6.16. stavkom 5. Sporazuma.
 3.Stajalište koje treba zauzeti u ime Unije
 Stajalište koje u ime Unije treba zauzeti u Carinskom odboru temelji se na nacrtu preporuke Carinskog odbora priloženom ovoj Odluci.
 4.Pravna osnova
 4.1.Postupovna pravna osnova
 4.1.1.Načela
 Člankom 218. stavkom 9. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) predviđeno je donošenje odluka kojima se utvrđuju „stajališta koja u ime Unije treba donijeti tijelo osnovano na temelju sporazuma kada je to tijelo pozvano donositi akte koji proizvode pravne učinke, uz iznimku akata kojima se dopunjuje ili mijenja institucionalni okvir sporazuma”.
 Pojam „akti koji proizvode pravne učinke” obuhvaća akte koji proizvode pravne učinke na temelju pravila međunarodnog prava kojima se uređuje predmetno tijelo. Obuhvaća i instrumente koji nemaju obvezujući učinak na temelju međunarodnog prava, ali postoji mogućnost da „presudno utječu na sadržaj propisa koje donese zakonodavac Unije”
 1
 .
 4.1.2.Primjena na ovaj predmet
 Prema međunarodnom pravu predviđeni akt bit će obvezujući u skladu s člankom 6.16. stavkom 5. Sporazuma. Objavit će se u Službenom listu Europske unije.
 Stoga je postupovna pravna osnova za predloženu odluku članak 218. stavak 9. UFEU-a.
 4.2.Materijalnopravna osnova
 4.2.1.Načela
 Materijalnopravna osnova za odluku na temelju članka 218. stavka 9. UFEU-a prije svega ovisi o cilju i sadržaju predviđenog akta o kojemu se zauzima stajalište u ime Unije. Ako predviđeni akt ima dva cilja ili elementa te ako se može utvrditi da je jedan od ta dva cilja ili elementa glavni, a drugi samo sporedan, odluka na temelju članka 218. stavka 9. UFEU-a mora se temeljiti na samo jednoj materijalnopravnoj osnovi, naime onoj koju zahtijeva glavni ili prevladavajući cilj ili element.
 4.2.2.Primjena na ovaj predmet
 Glavni cilj i sadržaj predviđene preporuke odnose se na zajedničku trgovinsku politiku.
 Stoga je materijalnopravna osnova predložene odluke članak 207. stavak 4. prvi podstavak UFEU-a.
 4.3.Zaključak
 Pravna osnova predložene odluke trebao bi biti članak 207. stavak 4. prvi podstavak u vezi s člankom 218. stavkom 9. UFEU-a.
 5.Objava predviđenog akta
 Preporuka Carinskog odbora objavit će se u seriji C Službenog lista Europske unije.
 2020/0177 (NLE)
 Prijedlog
 ODLUKE VIJEĆA
 o stajalištu koje treba zauzeti u ime Europske unije u Carinskom odboru koji je osnovan Sporazumom o slobodnoj trgovini između Europske unije i njezinih država članica, s jedne strane, i Republike Koreje, s druge strane, u pogledu preporuke o primjeni članka 27. Protokola o definiciji „proizvoda s podrijetlom” i načinima administrativne suradnje
 VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
 uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 207. stavak 4. prvi podstavak u vezi s člankom 218. stavkom 9.,
 uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
 budući da:
 (1)Sporazum o slobodnoj trgovini između Europske unije i njezinih država članica, s jedne strane, i Republike Koreje, s druge strane, Unija je sklopila Odlukom Vijeća 2011/265/EU od 16. rujna 2010., počeo se privremeno primjenjivati 1. srpnja 2011.
 2
 , a stupio je na snagu 13. prosinca 2015.
 (2)Carinski odbor ovlašten je na temelju članka 6.16. stavka 5. Sporazuma oblikovati preporuke koje smatra potrebnima za postizanje zajedničkih ciljeva i pravilno funkcioniranje mehanizama uspostavljenih u Protokolu.
 (3)U članku 27. Protokola uz Sporazum o definiciji pojma „proizvodi s podrijetlom” i načinima administrativne suradnje iznosi se postupak za provjeru dokaza o podrijetlu i posebno zadaci i odgovornosti carinskih tijela stranke izvoznice i stranke uvoznice iz Sporazuma.
 (4)Europska unija i Republika Koreja uočile su da je potrebno jedinstveno tumačenje glavnih karakteristika postupka provjere iz članka 27. Protokola i koraka u tom postupku. To jedinstveno tumačenje trebalo bi biti u interesu carinskih tijela obje stranke koja su zadužena za osiguravanje usklađenosti s pravilima o podrijetlu i gospodarskih subjekata u objema strankama koji podliježu provjeri.
 (5)Europska unija i Republika Koreja smatraju da je korisno da Carinski odbor oblikuje takvu preporuku radi jedinstvenog tumačenja i ispravne provedbe odradaba iz članka 27. Protokola.
 (6)Primjereno je utvrditi stajalište koje treba zauzeti u ime Unije u Carinskom odboru jer će predviđena preporuka imati pravni učinak u Uniji,
 DONIJELO JE OVU ODLUKU:
 Članak 1.
 Stajalište koje treba zauzeti u ime Unije u Carinskom odboru koji je osnovan Sporazumom o slobodnoj trgovini između Europske unije i njezinih država članica, s jedne strane, i Republike Koreje, s druge strane, temelji se na nacrtu preporuke priloženom ovoj Odluci.
 Članak 2.
 Ova je Odluka upućena Komisiji.
 Sastavljeno u Bruxellesu,
 Za Vijeće
 Predsjednik
 (1)
 Presuda Suda od 7. listopada 2014., Njemačka protiv Vijeća, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, t. 61.–64.
 (2)
 SL L 127, 14.5.2011., str. 1.–1426.
 ---documentbreak---
 EUROPSKA KOMISIJA
 Bruxelles, 14.8.2020.
 COM(2020) 376 final
 PRILOG
 PRIJEDLOGU ODLUKE VIJEĆA
 o stajalištu koje treba zauzeti u ime Europske unije u Carinskom odboru koji je osnovan Sporazumom o slobodnoj trgovini između Europske unije i njezinih država članica, s jedne strane, i Republike Koreje, s druge strane, u pogledu preporuke o primjeni članka 27. Protokola o definiciji „proizvoda s podrijetlom” i načinima administrativne suradnje
 PREPORUKA br. 1/2020 od xxx 2020.
 Carinskog odbora osnovanog Sporazumom o slobodnoj trgovini između Europske unije i njezinih država članica, s jedne strane, i Republike Koreje, s druge strane
 o primjeni članka 27. Protokola u vezi definicije „proizvoda s podrijetlom” i načina administrativne suradnje
 Carinski odbor,
 uzimajući u obzir Sporazum o slobodnoj trgovini (dalje u tekstu „Sporazum”) između Europske unije i njezinih država članica, s jedne strane, i Republike Koreje, s druge strane, a posebno njegov članak 15.2. stavak 1. točku (c) i članak 6.16. stavak 5.,
 budući da:
 (1)U članku 27. Protokola uz Sporazum o definiciji pojma „proizvodi s podrijetlom” i načinima administrativne suradnje iznosi se postupak za provjeru dokaza o podrijetlu i posebno zadaci i odgovornosti carinskih tijela stranke izvoznice i stranke uvoznice iz Sporazuma.
 (2)Europska unija i Republika Koreja (dalje u tekstu „stranke”) uočile su da je potrebno jedinstveno tumačenje glavnih karakteristika postupka provjere iz članka 27. Protokola i koraka u tom postupku. To jedinstveno tumačenje trebalo bi biti u interesu carinskih tijela obje stranke koja su zadužena za osiguravanje usklađenosti s pravilima o podrijetlu i jednakog postupanja s gospodarskim subjektima obje stranke koji podliježu provjeri.
 (3)Carinski odbor ovlašten je na temelju članka 6.16. stavka 5. Sporazuma oblikovati preporuke koje smatra potrebnima za postizanje zajedničkih ciljeva i pravilno funkcioniranje mehanizama uspostavljenih u Protokolu. Stranke smatraju da je korisno da se oblikuje takva preporuka radi jedinstvenog tumačenja i ispravne provedbe odredaba iz članka 27. Protokola.
 PREPORUČUJE:
 1.Glavne karakteristike postupka provjere
 (1)
 Dvije su glavne karakteristike postupka provjere iz članka 27.: to je sustav takozvane „neizravne provjere” i temelji se na uzajamnom povjerenju između carinskih tijela stranaka.
 (2)
 „Neizravna provjera” znači da carinska tijela stranke uvoznice ne provode provjere same, nego šalju zahtjev za provjeru carinskim tijelima stranke izvoznice, koja obavlja provjeru tako što kontaktira izvoznika. Carinska tijela stranke izvoznice šalju rezultat provjere carinskim tijelima stranke uvoznice. Logika je u tome da carinska tijela stranke izvoznice iz koje potječe dokaz o podrijetlu (izjava o podrijetlu) najbolje mogu provjeriti taj dokaz jer su bliže izvozniku (poznaju aktivnosti izvoznika i njegovu prošlost, imaju lakši pristup informacijama, poznaju nacionalni računovodstveni sustav, nema jezičnih barijera). Stoga su za određivanje jesu li konkretni proizvodi uistinu proizvodi s podrijetlom prvenstveno odgovorna carinska tijela stranke izvoznice, u skladu s primjenjivim pravilima o podrijetlu.
 (3)
 „Provjera dokaza o podrijetlu” provodit će se na temelju uzajamnog povjerenja carinskih tijela stranaka. „Uzajamno povjerenje” ovdje podrazumijeva da bi carinska tijela stranke izvoznice trebala temeljito provjeriti pitanja o kojima su dojavila carinska tijela stranke uvoznice i javiti rezultate te provjere carinskim tijelima stranke uvoznice, koja se oslanja na rezultate radnji koje provedu carinska tijela stranke izvoznice. Međutim, carinska tijela stranke uvoznice svejedno imaju pravo zatražiti dodatne informacije od stranke izvoznice ako smatraju da odgovor nije dovoljno potpun ili ako ne omogućava razumijevanje stajališta stranke izvoznice. Pojedinosti o tome koje informacije stranka uvoznica može zatražiti od stranke izvoznice dodatno su objašnjene u odjeljku 2.4.2. (Nalazi i činjenice) i 2.4.3. (Dostatni podaci).
 2.Koraci u postupku provjere
 2.1.
 Pokretanje zahtjeva za provjeru
 (4)
 Carinska tijela stranke uvoznice mogu pokrenuti zahtjev za naknadnu provjeru dokaza o podrijetlu ako imaju osnovane razloge u pogledu:
 -autentičnosti dokumenata. Primjer: sumnje je li račun koji sadržava izjavu o podrijetlu falsifikat kojeg je izradio uvoznik ili izvoznik kako bi iskoristio povlašteno podrijetlo;
 -statusa proizvoda s podrijetlom. Primjer: sumnje ispunjavaju li proizvodi kriterije za stjecanje statusa proizvoda s podrijetlom iz Priloga II. Protokolu (pravila za pojedinačne proizvode)
 ili
 -ispunjavanja drugih uvjeta iz Protokola koji se odnose na dokaze o podrijetlu. Primjer: sumnja je li izvoznik imao, ili ima li još uvijek, status ovlaštenog izvoznika.
 (5)
 Osim slučajeva u kojima postoje osnovani razlozi kad je riječ o spomenutim elementima, carinska tijela stranke uvoznice imaju mogućnost pokrenuti zahtjev za provjeru u nasumično odabranim slučajevima. To se odnosi na slučajeve koji nisu obuhvaćeni gore spomenutim trima elementima iz kategorije osnovane sumnje.
 2.2.
 Slanje zahtjeva za provjeru
 (6)
 Carinska tijela stranke uvoznice trebaju poslati zahtjev za provjeru carinskim tijelima stranke izvoznice odgovornima za provjeru dokaza o podrijetlu. U zahtjevu se navodi je li riječ o nasumičnom odabiru ili o slučaju koji je odabran na temelju opravdane sumnje. Člankom 27. stavkom 3. predviđeno je da se u zahtjevu navode, prema potrebi, razlozi za upit.
 (7)
 Navođenje razloga za upit omogućuje carinskim tijelima stranke izvoznice da sa zahtjevom postupaju na najučinkovitiji način u pogledu troškova i administrativnog opterećenja.
 (8)
 S druge strane, ako carinska tijela stranke uvoznice pošalju zahtjev na temelju nasumičnog odabira, ne trebaju navoditi razlog za upit.
 (9)U skladu s člankom 27. stavkom 3., carinskim tijelima stranke izvoznice šalju se dokazi o podrijetlu ili preslike tih isprava za proizvode za koje se upit šalje.
 2.3.
 Obavljanje provjere
 (10)U skladu sa sustavom neizravne provjere, za provjeru dokaza o podrijetlu koje pruža izvoznik u stranci izvoznici odgovorna su carinska tijela stranke izvoznice. Međutim, primjenom članka 27. stavka 8. (za više detalja vidjeti točku 2.9. – zajednički upit), carinska tijela stranke uvoznice mogu u određenim uvjetima biti uključena u postupak provjere na državnom području stranke izvoznice.
 (11)U slučaju provjere dokaza o podrijetlu koje pruža uvoznik, carinska tijela stranke uvoznice pokreću zahtjev za provjeru i upućuju ga carinskim tijelima stranke izvoznice. Carinska tijela stranke uvoznice ne traže od uvoznika da on sam od izvoznika prikupi informacije iz stavaka 2.4.2. i 2.4.3.
 (12)Nadalje, odredbama članka 27. nije propisano da carinska tijela stranke uvoznice mogu izravno zatražiti od izvoznika da im pruže informacije.
 (13)Međutim, tim se odredbama ne sprječava da uvoznici i izvoznici obje stranke, uz uzajamni pristanak i na dobrovoljnoj osnovi, međusobno razmjenjuju podatke ili informacije i podnose ih carinskim tijelima stranke uvoznice. Ni razmjena ni podnošenje takvih podataka nisu obvezni, a odbijanje pružanja tih informacija nije razlog za odbijanje povlastice bez provjere. To nije dio postupka provjere.
 (14)Dokazi o izravnom transportu koji se podnose u skladu s člankom 13. ne smatraju se dokazima o podrijetlu i kao takvi nisu relevantni za provjeru dokaza o podrijetlu iz članka 27.
 2.4.
 Postupanje s rezultatima provjere
 (15)Carinska tijela stranke izvoznice obavješćuju carinska tijela stranke uvoznice o rezultatima provjere, uključujući nalaze i činjenice, što je prije moguće. Carinska tijela stranke izvoznice posebno bi trebala koliko god je to moguće skratiti vrijeme koje je potrebno za odgovaranje na zahtjeve za provjeru koji se odnose na valjanost statusa ovlaštenog izvoznika.
 2.4.1.
 Pomoćna sredstva komunikacije
 (16)Carinska tijela obiju stranaka jedna drugoj šalju zahtjeve za provjeru i obavijesti o njihovim rezultatima poštom. Usporedno uz to, carinska tijela obiju stranaka mogu upotrijebiti i pomoćna sredstva komunikacije poput elektronske pošte kako bi brzo komunicirali i osigurali da zahtjevi odnosno odgovori stižu do relevantne stranke kojoj su namijenjeni.
 2.4.2.
 Nalazi i činjenice
 (17)Termini „nalazi i činjenice” znači da odgovor na zahtjev za provjeru koji daju carinska tijela stranke izvoznice uključuje određene informacije o postupku provjere koji su obavile. „Nalazi i činjenice” ograničeni su na sljedeće elemente:
 -zaključak o autentičnosti dokumenata, statusu proizvoda s podrijetlom predmetnih proizvoda ili ispunjavanje drugih zahtjeva Protokola;
 -opis proizvoda podvrgnutog pregledu i razvrstavanje u carinsku tarifu relevantno za primjenu pravila o podrijetlu;
 i
 -informacije o načinu na koji je pregled obavljen (kada i gdje).
 2.4.3.
 Dostatni podaci
 (18)U slučaju nasumične provjere, carinska tijela stranke uvoznice neće zahtijevati više informacija od onih koje su navedene u točki 2.4.2. (Nalazi i činjenice) od carinskih tijela stranke izvoznice.
 (19)U slučaju provjera odabranih na temelju opravdane sumnje, ako nadležna tijela stranke uvoznice smatraju da informacije koje su pružila carinska tijela stranke izvoznice nisu dostatne za određivanje vjerodostojnosti dokumenata ili stvarnog podrijetla proizvodâ, carinska tijela stranke uvoznice mogu zahtijevati dodatne informacije od carinskih tijela stranke izvoznice. Te dodatne informacije smiju biti samo sljedeće:
 -ako je kriterij za stjecanje statusa proizvoda s podrijetlom bio „dobiven u cijelosti”, primjenjiva kategorija (poput berbe, rudarenja, ribolova i mjesta proizvodnje);
 -ako je kriterij za stjecanje statusa proizvoda s podrijetlom temeljen na „metodi vrijednosti”, vrijednost gotovog proizvoda i vrijednost svih materijala bez podrijetla koji su upotrijebljeni u njegovoj proizvodnji;
 -ako je kriterij za stjecanje statusa proizvoda s podrijetlom temeljen na promjenama razvrstavanja u carinsku tarifu, popis svih materijala bez podrijetla uključujući njihovo razvrstavanje u carinsku tarifu (u formatu dvije, četiri ili šest znamenki ovisno o kriterijima podrijetla);
 -ako je kriterij za stjecanje statusa proizvoda s podrijetlom temeljen na težini, težina gotovog proizvoda i težina relevantnih materijala bez podrijetla koji su upotrijebljeni u gotovom proizvodu;
 -ako je kriterij za stjecanje statusa proizvoda s podrijetlom temeljen na određenom postupku prerade, opis tog postupka prerade koji je omogućio status proizvoda s podrijetlom za taj konkretni proizvod; i
 -ako se primjenjuje pravilo o dopuštenim odstupanjima, težina gotovih proizvoda i vrijednost težine materijala bez podrijetla koji su upotrijebljeni u proizvodnji tih gotovih proizvoda.
 (20)Ako odgovor ne sadržava dovoljno ovdje navedenih informacija koje su potrebne da bi carinska tijela stranke uvoznice odredila vjerodostojnost predmetnih dokumenata ili pravo podrijetlo proizvoda, carinska tijela koja su poslala zahtjev odbijaju pravo na povlasticu, osim u izvanrednim okolnostima (vidjeti odjeljak 2.7. o izvanrednim okolnostima).
 (21)Carinska tijela stranke izvoznice neće poslati carinskim tijelima stranke uvoznice povjerljive informacije za koje izvoznik smatra da bi njihovo otkrivanje predstavljalo opasnost za njegove komercijalne interese. Neotkrivanje povjerljivih informacija ne može biti jedini razlog zbog kojeg carinska tijela stranke uvoznice odbijaju pravo na povlasticu, pod uvjetom da carinska tijela stranke izvoznice navedu razloge zašto nisu poslale povjerljive informacije i dokažu status proizvoda s podrijetlom za dotičnu robu na način koji je prihvatljiv carinskim tijelima stranke uvoznice.
 2.5.
 Rok za odgovor na zahtjev za provjeru
 (22)U članku 27. stavku 6. navodi se da se carinska tijela koja traže provjeru u najkraćem mogućem roku obavješćuje o rezultatima provjere.
 (23)U članku 27. stavku 7. predviđeno je da bi stranka uvoznica trebala u načelu odbiti pravo na povlasticu, ali samo ako su istovremeno ispunjena dva uvjeta:
 -zahtjev za provjeru se temelji na osnovanoj sumnji;
 i
 -ne dobije nikakav odgovor u roku od 10 mjeseci od datuma podnošenja zahtjeva za provjeru ili ako u odgovoru nisu sadržani dostatni podaci za utvrđivanje vjerodostojnosti dotične isprave ili stvarnog podrijetla proizvodâ.
 (24)Ta odredba podrazumijeva da u slučajevima nasumičnog odabira za provjeru stranka uvoznica ne može odbiti pravo na povlasticu u slučaju izostanka odgovora stranke izvoznice.
 2.5.1.
 Rokovi u slučajevima provjere na temelju nasumičnog odabira
 (25)Carinska tijela stranke izvoznice moraju učiniti sve što je u njihovoj moći da u roku od 12 mjeseci odgovore na zahtjeve za provjeru koji se odnose na slučajeve nasumičnog odabira. Međutim, budući da se u članku 27. ne definira rok za provjere u slučajevima nasumičnog odabira, carinska tijela stranke uvoznice neće odbiti pravo na povlasticu ako je jedini razlog odbijanja taj da carinska tijela stranke izvoznice nisu pružila odgovor na zahtjev za provjeru temeljenu na nasumičnom odabiru u roku od 12 mjeseci.
 2.5.2.
 Rokovi u slučajevima provjere na temelju osnovane sumnje
 (26)Za slučajeve provjere odabrane na temelju osnovane sumnje, stranka uvoznica odbija pravo na povlasticu ako ne dobije odgovor u roku od 10 mjeseci od datuma zahtjeva za provjeru, osim u izvanrednim okolnostima.
 2.6.
 Poništenje rezultata
 (27)U iznimnim slučajevima carinsko tijelo stranke izvoznice može poništiti rezultate provjere. Poništenje prvotnog odgovora moguće je u roku od 10 mjeseci od datuma prvotnog zahtjeva za provjeru.
 2.7.
 Izvanredne okolnosti
 (28)Međutim, čak i ako su ispunjena dva gore navedena uvjeta za odbijanje prava na povlasticu, u tekstu članka 27. stavka 7. navodi se je da je odobravanje prava na povlasticu moguće u „izvanrednim okolnostima”.
 (29)Stranka uvoznica zadržava diskrecijsko pravo da odluči postoje li izvanredne okolnosti koje opravdavaju da se pravo na povlasticu ne odbije.
 (30)Izvanredne okolnosti posebno uključuju sljedeće situacije:
 -stranka izvoznica ne može poslati odgovor na zahtjev za provjeru koji je podnijela stranka uvoznica u sljedećim slučajevima:
 a)nesreće za koje je razumno pretpostaviti da ih izvoznik nije mogao predvidjeti, poput požara, poplava ili drugih prirodnih katastrofa i rata, nereda, terorističkih napada, štrajka i sličnog, čija je posljedica djelomičan ili potpun gubitak popratne dokumentacije o podrijetlu ili kašnjenje u podnošenju tih dokumenata; ili
 b)odgovor kasni zbog razloga koji su izvan kontrole, poput administrativnog ili sudskog žalbenog postupka u skladu sa zakonima i ostalim propisima stranke, iako su izvoznik i carinsko tijelo stranke izvoznice poduzeli sve što je u njihovoj moći da ispune obveze iz ovog Protokola.
 -utvrđeno je da zahtjev ili odgovor na zahtjev nije došao do primatelja zbog pogrešaka uključenih nadležnih tijela;
 -zahtjev ili odgovor na zahtjev za provjeru nije dostavljen zbog problema u komunikacijskim kanalima (npr. promjena adrese osobe koja je zadužena za provjeru, vraćena pošta zbog administrativnih pogrešaka poštanskih tijela itd.).
 2.8.
 Podsjetnik
 (31)Ako ne dobiju odgovor, preporučuje se da carinska tijela stranke uvoznice pošalju podsjetnik stranci izvoznici prije isteka razdoblja od 10 mjeseci.
 (32)Preporučuje se da carinska tijela stranke izvoznice koja neće moći odgovoriti u roku od 10 mjeseci obavijeste o tome prije isteka roka tijelo koje je uputilo zahtjev te da ga obavijeste o tome koliko procjenjuju da će još trajati postupak provjere i o razlozima kašnjenja odgovora.
 2.9.
 Zajednički upit
 (33)Člankom 27. stavkom 8. predviđeno je da stranka uvoznica može biti prisutna u provjeri podrijetla koju provode carinska tijela stranke izvoznice i da se tom slučaju obje stranke pozivaju na članak 7. Protokola o uzajamnoj administrativnoj pomoći u carinskim pitanjima pri rješavanju zahtjeva stranke uvoznice za sudjelovanje. U takvim slučajevima primjenjuju se uvjeti iz članka 7. Posebno, u članku 7. stavku 4. Protokola o uzajamnoj administrativnoj pomoći u carinskim pitanjima navodi se da samo na odgovarajući način ovlašteni dužnosnici stranke uvoznice mogu biti prisutni na ispitivanjima koja se provode na državnom području stranke izvoznice, pod uvjetima za zajednički upit koje odredi stranka izvoznica.
 Sastavljeno u xxx, xxx 2020.
 Za Carinski odbor EU-a i Koreje
 U ime Europske unije
 U ime Republike Koreje
 -----------------------------------------
 -------------------------------------------