text:
 EUROOPA KOMISJON
 Brüssel,14.12.2018
 COM(2018) 835 final
 2018/0423(NLE)
 Ettepanek:
 NÕUKOGU OTSUS,
 millega sõlmitakse Euroopa Ühenduse ja Taani Kuningriigi vahelisele lepingule, mis käsitleb kriteeriumide ja mehhanismide kehtestamist selle riigi määramiseks, kes vastutab Taanis või mõnes teises Euroopa Liidu liikmesriigis esitatud varjupaigataotluse läbivaatamise eest, ning sõrmejälgede võrdlemise Eurodac-süsteemi kehtestamist Dublini konventsiooni tõhusa kohaldamise eesmärgil, lisatav protokoll, millega laiendatakse kõnealuse lepingu kohaldamisala õiguskaitsele
 SELETUSKIRI
 1.ETTEPANEKU TAUST
 •Ettepaneku põhjused ja eesmärgid
 Määrus (EL) nr 603/2013,
 1
 millega sõnastatakse uuesti 11. detsembri 2000. aasta määrus nr 2725/2000, mis käsitleb sõrmejälgede võrdlemise Eurodac-süsteemi kehtestamist Dublini konventsiooni tõhusa kohaldamise eesmärgil, võeti vastu ja jõustus 19. juulil 2013. Määrust kohaldatakse alates 20. juulist 2015.
 Määrus (EL) nr 603/2013 võimaldab õiguskaitseasutustel kasutada Eurodac-süsteemi andmebaasi terroriaktide ja muude raskete kuritegude vältimise, avastamise ja uurimise eesmärgil. Eesmärk on võimaldada õiguskaitseasutustel esitada taotlus, et sõrmejälgede andmeid võrreldaks Eurodaci keskandmebaasi salvestatud andmetega, kui nad püüavad terrorismis või raskes kuriteos kahtlustatavat isikut täpselt tuvastada või tema kohta täiendavat teavet saada.
 ELi lepingule ja ELi toimimise lepingule lisatud protokolli nr 22 (Taani seisukoha kohta) artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani Kuningriik (edaspidi „Taani“) V jaotisel põhineva acquis vastuvõtmisel ning seetõttu ei osale ta määruse (EL) nr 603/2013 rakendamisel.
 8. märtsil 2006 sõlmiti leping Euroopa Ühenduse ja Taani Kuningriigi vahel, mis käsitleb kriteeriumide ja mehhanismide kehtestamist selle riigi määramiseks, kes vastutab Taanis või mõnes teises Euroopa Liidu liikmesriigis esitatud varjupaigataotluse läbivaatamise eest, ning sõrmejälgede võrdlemise Eurodac-süsteemi kehtestamist Dublini konventsiooni tõhusa kohaldamise eesmärgil (edaspidi „8. märtsi 2006. aasta leping“)
 2
 .
 Kooskõlas 8. märtsi 2006. aasta lepinguga kohaldab Taani määruse (EL) nr 603/2013 varjupaika käsitlevaid sätteid. Õiguskaitseasutuste juurdepääs Eurodac-süsteemile ei kuulu aga nimetatud lepingu kohaldamisalasse.
 14. mail 2014 toimunud kohtumisel komisjoni esindajatega kinnitasid Taani ja assotsieerunud riigid oma huvi alustada Euroopa Liiduga läbirääkimisi eesmärgiga laiendada neile määruse (EL) nr 603/2013 õiguskaitseasutuste juurdepääsu käsitlevate sätete kohaldamisala rahvusvahelise lepingu kaudu.
 14. detsembril 2015 volitas nõukogu komisjoni alustama läbirääkimisi ühelt poolt Euroopa Liidu ja teiselt poolt Taani vahelise lepingu üle, mis käsitleb Taani osalemise üksikasju õiguskaitse eesmärgil toimuva andmete võrdlemise ja edastamise korras, mis on ette nähtud määruse (EL) nr 603/2013 (millega luuakse sõrmejälgede võrdlemise Eurodac-süsteem määruse (EL) nr 604/2013 (millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku esitatud rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest) tõhusaks kohaldamiseks ning mis käsitleb liikmesriikide õiguskaitseasutuste ja Europoli taotlusi sõrmejälgede andmete võrdlemiseks Eurodac-süsteemi andmetega õiguskaitse eesmärgil) VI peatükis.
 Läbirääkimised on lõppenud ja parafeeritud on 8. märtsi 2006. aasta lepingule lisatava protokolli vormis kokkulepe, millega laiendatakse 8. märtsi 2006. aasta lepingu kohaldamisala õiguskaitseasutuste juurdepääsule.
 Määruse (EL) nr 603/2013 õiguskaitset käsitlevate sätete laiendamine Taanile võimaldaks Taani õiguskaitseasutustel esitada taotlusi sõrmejälgede andmete võrdlemiseks teiste osalevate riikide sisestatud ja Eurodaci andmebaasi salvestatud andmetega, kui nad püüavad terrorismis või raskes kuriteos kahtlustatavat isikut või kuriteoohvrit tuvastada või tema kohta täiendavat teavet saada. Teisalt võimaldaks see kõikide teiste osalevate riikide (teiste ELi liikmesriikide või assotsieerunud riikide) õiguskaitseasutustel esitada samal eesmärgil taotlusi sõrmejälgede andmete võrdlemiseks Taani sisestatud ja Eurodaci andmebaasi salvestatud andmetega.
 Käesoleva protokolli eesmärk on kehtestada õiguslikult siduvad õigused ja kohustused, et tagada Taani tulemuslik osalemine määruse (EL) nr 603/2013 õiguskaitseasutuste juurdepääsu käsitlevate sätete kohaldamises. Protokolliga nähakse ette, et kõikidel osalevatel riikidel (nii teistel ELi liikmesriikidel, assotsieerunud riikidel kui ka Taanil), kes omavad juurdepääsu Eurodacile, on õiguskaitse eesmärgil juurdepääs üksteise andmetele.
 •Kooskõla poliitikavaldkonnas praegu kehtivate õigusnormidega
 Ettepanek on kooskõlas ELi poliitikaga, mis käsitleb juurdepääsu Eurodaci andmebaasile.
 •Kooskõla muude liidu tegevuspõhimõtetega
 Ettepanek on kooskõlas ELi poliitikaga vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva alal.
 2.ÕIGUSLIK ALUS, SUBSIDIAARSUS JA PROPORTSIONAALSUS
 •Õiguslik alus
 Käesoleva nõukogu otsuse ettepaneku õiguslik alus on Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELi toimimise leping) artikli 87 lõike 2 punkt a ja artikli 88 lõike 2 punkt a koostoimes ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 6 punktiga a.
 •Subsidiaarsus (ainupädevusse mittekuuluva valdkonna puhul)
 8. märtsi 2006. aasta leping on kehtiv rahvusvaheline leping, mille on sõlminud EL ja Taani. ELi lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõtte kohaselt on kõnealuse lepingu protokolli eesmärke võimalik saavutada ainult ELi tasandil komisjoni ettepaneku alusel.
 •Proportsionaalsus
 Ettepanek on kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega, kuna see ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik selleks, et saavutada eesmärk tagada Taani tulemuslik osalemine määruse (EL) nr 603/2013 õiguskaitseasutuste juurdepääsu käsitlevate sätete kohaldamises.
 •Vahendi valik
 ELi toimimise lepingu artikli 218 lõikega 6 on ette nähtud nõukogu otsus lepingu sõlmimise kohta.
 3.JÄRELHINDAMISE, SIDUSRÜHMADEGA KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED
 •Konsulteerimine sidusrühmadega
 Läbirääkimiste sisu ja edenemise küsimustes on nõukoguga (varjupaiga töörühmaga) korrapäraselt konsulteeritud. Euroopa Parlamenti (justiits- ja siseasjade komisjoni) on teavitatud.
 4.MUU TEAVE
 •Ettepaneku sätete üksikasjalik selgitus
 Ettepanekuga nähakse ette otsus, millega antakse luba sõlmida ELi nimel protokoll ELi ja Taani vahel. ELi toimimise lepinguga on ette nähtud, et nõukogu võtab vastu komisjoni ettepaneku, mis käsitleb otsust anda luba kirjutada alla ja sõlmida rahvusvaheline leping.
 Protokollis sätestatakse, et määrust (EL) nr 603/2013 kohaldatakse Taani suhtes seoses juurdepääsuga Eurodac-süsteemile õiguskaitse eesmärgil. Seetõttu võimaldatakse sellega teiste osalevate riikide määratud õiguskaitseasutustel ja Europolil esitada taotlusi sõrmejälgede andmete võrdlemiseks Taani poolt Eurodaci kesksüsteemi edastatud andmetega. Samuti võimaldatakse sellega Taani määratud õiguskaitseasutustel esitada taotlusi sõrmejälgede andmete võrdlemiseks teiste osalevate riikide poolt Eurodaci kesksüsteemi edastatud andmetega.
 Protokolliga tagatakse, et isikuandmete kaitse praegust ELi taset kohaldatakse protokolli kohase isikuandmete töötlemise suhtes Taani ja liikmesriikide ametiasutuste poolt. Niisuguse isikuandmete töötlemise suhtes tuleks kohaldada isikuandmete kaitse nõudeid, mis on sätestatud nende siseriiklikus õiguses, mis on kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta direktiiviga (EL) 2016/680, mis käsitleb füüsiliste isikute kaitset seoses pädevates asutustes isikuandmete töötlemisega süütegude tõkestamise, uurimise, avastamise ja nende eest vastutusele võtmise või kriminaalkaristuste täitmisele pööramise eesmärgil ning selliste andmete vaba liikumist ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu raamotsus 2008/977/JSK.
 Taani juurdepääs Eurodac-süsteemile õiguskaitse eesmärgil muudetakse protokolliga sõltuvaks otsuse 2008/615/JSK eelnevast õiguslikust ja tehnilisest rakendamisest sõrmejälgede andmete puhul.
 Protokollis sätestatakse, et 8. märtsi 2006. aasta lepinguga ette nähtud muudatuste tegemise korda tuleks kohaldada kõikide muudatuste suhtes, mis on seotud juurdepääsuga Eurodac-süsteemile õiguskaitse eesmärgil.
 2018/0423 (NLE)
 Ettepanek:
 NÕUKOGU OTSUS,
 millega sõlmitakse Euroopa Ühenduse ja Taani Kuningriigi vahelisele lepingule, mis käsitleb kriteeriumide ja mehhanismide kehtestamist selle riigi määramiseks, kes vastutab Taanis või mõnes teises Euroopa Liidu liikmesriigis esitatud varjupaigataotluse läbivaatamise eest, ning sõrmejälgede võrdlemise Eurodac-süsteemi kehtestamist Dublini konventsiooni tõhusa kohaldamise eesmärgil, lisatav protokoll, millega laiendatakse kõnealuse lepingu kohaldamisala õiguskaitsele
 EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
 võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eelkõige selle artikli 87 lõike 2 punkti a ja artikli 88 lõike 2 punkti a koostoimes artikli 218 lõike 6 punktiga a,
 võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
 võttes arvesse Euroopa Parlamendi nõusolekut
 3
 ning arvestades järgmist:
 (1)Kooskõlas [kuupäev] otsusega [XXX]
 4
 allkirjastati [kuupäev] Euroopa Ühenduse ja Taani Kuningriigi vahelisele lepingule, mis käsitleb kriteeriumide ja mehhanismide kehtestamist selle riigi määramiseks, kes vastutab Taanis või mõnes teises Euroopa Liidu liikmesriigis esitatud varjupaigataotluse läbivaatamise eest, ning sõrmejälgede võrdlemise Eurodac-süsteemi kehtestamist Dublini konventsiooni tõhusa kohaldamise eesmärgil, lisatav protokoll, millega laiendatakse kõnealuse lepingu kohaldamisala õiguskaitsele, tingimusel et see hiljem sõlmitakse.
 (2)Selleks et toetada ja tugevdada liikmesriikide ja Taani pädevate ametiasutuste vahelist politseikoostööd terroriaktide ja muude raskete kuritegude vältimise, avastamise ja uurimise eesmärgil, on vaja ELi kaasamist, et võimaldada Taanil osaleda Eurodac-süsteemi õiguskaitsega seotud aspektides.
 (3)Käesolev protokoll tuleks Euroopa Liidu nimel heaks kiita.
 (4)Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 21 (Ühendkuningriigi ja Iirimaa seisukoha kohta vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala suhtes) artikli 3 kohaselt on kõnealused liikmesriigid teatanud oma soovist osaleda käesoleva otsuse vastuvõtmisel ja kohaldamisel.
 (5)Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 22 (Taani seisukoha kohta) artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani käesoleva otsuse vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav,
 ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
 Artikkel 1
 Euroopa Ühenduse ja Taani Kuningriigi vahelisele lepingule, mis käsitleb kriteeriumide ja mehhanismide kehtestamist selle riigi määramiseks, kes vastutab Taanis või mõnes teises Euroopa Liidu liikmesriigis esitatud varjupaigataotluse läbivaatamise eest, ning sõrmejälgede võrdlemise Eurodac-süsteemi kehtestamist Dublini konventsiooni tõhusa kohaldamise eesmärgil, lisatav protokoll, millega laiendatakse kõnealuse lepingu kohaldamisala õiguskaitsele (edaspidi „protokoll“), kiidetakse liidu nimel heaks.
 Protokolli tekst on lisatud käesolevale otsusele.
 Artikkel 2
 Nõukogu eesistuja nimetab isiku(d), kes on volitatud Euroopa Liidu nimel ja kooskõlas protokolli artikli 4 lõikega 2 esitama teatise, et väljendada Euroopa Liidu nõusolekut end protokolliga siduda.
 Artikkel 3
 Käesolev otsus jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
 Brüssel,
 Nõukogu nimel
 eesistuja
 (1)
 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määrus (EL) nr 603/2013, millega luuakse sõrmejälgede võrdlemise Eurodac-süsteem määruse (EL) nr 604/2013 (millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku esitatud rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest) tõhusaks kohaldamiseks ning mis käsitleb liikmesriikide õiguskaitseasutuste ja Europoli taotlusi sõrmejälgede andmete võrdlemiseks Eurodac-süsteemi andmetega õiguskaitse eesmärgil ning millega muudetakse määrust (EL) nr 1077/2011, millega asutatakse Euroopa amet vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala suuremahuliste IT-süsteemide operatiivjuhtimiseks (uuesti sõnastatud) (ELT L 180, 29.6.2013, lk 1).
 (2)
 ELT L 66, 8.3.2006, lk 38.
 (3)
 ELT C [...], [...], lk [...].
 (4)
 ELT L [...], [...], p. [...].
 ---documentbreak---
 EUROOPA KOMISJON
 Brüssel,14.12.2018
 COM(2018) 835 final
 LISA
 järgmise dokumendi juurde:
 Ettepanek: Nõukogu otsus,
 millega sõlmitakse Euroopa Ühenduse ja Taani Kuningriigi vahelisele lepingule, mis käsitleb kriteeriumide ja mehhanismide kehtestamist selle riigi määramiseks, kes vastutab Taanis või mõnes teises Euroopa Liidu liikmesriigis esitatud varjupaigataotluse läbivaatamise eest, ning sõrmejälgede võrdlemise Eurodac-süsteemi kehtestamist Dublini konventsiooni tõhusa kohaldamise eesmärgil, lisatav protokoll, millega laiendatakse kõnealuse lepingu kohaldamisala õiguskaitsele
 LISA
 järgmise dokumendi juurde:
 Ettepanek: Nõukogu otsus,
 millega sõlmitakse Euroopa Ühenduse ja Taani Kuningriigi vahelisele lepingule, mis käsitleb kriteeriumide ja mehhanismide kehtestamist selle riigi määramiseks, kes vastutab Taanis või mõnes teises Euroopa Liidu liikmesriigis esitatud varjupaigataotluse läbivaatamise eest, ning sõrmejälgede võrdlemise Eurodac-süsteemi kehtestamist Dublini konventsiooni tõhusa kohaldamise eesmärgil, lisatav protokoll, millega laiendatakse kõnealuse lepingu kohaldamisala õiguskaitsele
 EUROOPA LIIT
 ja
 TAANI KUNINGRIIK,
 edaspidi „protokolliosalised“,
 1)
 ARVESTADES, et 8. märtsil 2006 sõlmiti Euroopa Ühenduse ja Taani Kuningriigi (edaspidi „Taani“) vahel leping, mis käsitleb kriteeriumide ja mehhanismide kehtestamist selle riigi määramiseks, kes vastutab Taanis või mõnes teises Euroopa Liidu liikmesriigis esitatud varjupaigataotluse läbivaatamise eest, ning sõrmejälgede võrdlemise Eurodac-süsteemi kehtestamist Dublini konventsiooni tõhusa kohaldamise eesmärgil (edaspidi „8. märtsi 2006. aasta leping“)
 1
 .
 2)
 MEENUTADES, et 26. juunil 2013 võttis Euroopa Liit vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määruse (EL) nr 603/2013, millega luuakse sõrmejälgede võrdlemise Eurodac-süsteem määruse (EL) nr 604/2013 (millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku esitatud rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest) tõhusaks kohaldamiseks ning mis käsitleb liikmesriikide õiguskaitseasutuste ja Europoli taotlusi sõrmejälgede andmete võrdlemiseks Eurodac-süsteemi andmetega õiguskaitse eesmärgil
 2
 .
 3)
 OSUTADES Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokollile nr 22 (Taani seisukoha kohta), mille kohaselt ei osale Taani määruse (EL) nr 603/2013 vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav.
 4)
 MEENUTADES, et õiguskaitse eesmärgil toimuva andmete võrdlemise ja edastamise kord, mis on sätestatud määruses (EL) nr 603/2013, ei kujuta endast Eurodaci määruse sätete muutmist 8. märtsi 2006. aasta lepingu artikli 3 tähenduses ega kuulu seetõttu nimetatud lepingu kohaldamisalasse.
 5)
 ARVESTADES, et Euroopa Liidu ja Taani vahel tuleks sõlmida protokoll, et võimaldada Taanil osaleda Eurodaci õiguskaitsealastes aspektides ning võimaldada seega Taani määratud õiguskaitseasutustel esitada taotlusi sõrmejälgede andmete võrdlemiseks teiste osalevate riikide poolt Eurodaci kesksüsteemi edastatud andmetega.
 6)
 ARVESTADES, et määruse (EL) nr 603/2013 kohaldamine Taani suhtes õiguskaitse eesmärgil peaks samuti võimaldama teiste osalevate riikide määratud õiguskaitseasutustel ja Europolil esitada taotlusi sõrmejälgede andmete võrdlemiseks Taani poolt Eurodaci kesksüsteemi edastatud andmetega.
 7)
 ARVESTADES, et isikuandmete töötlemise suhtes liikmesriikide ametiasutuste poolt terroriaktide ja muude raskete kuritegude vältimise, avastamise ja uurimise eesmärgil käesoleva protokolli kohaselt tuleks kohaldada isikuandmete kaitse nõudeid, mis on sätestatud nende siseriiklikus õiguses, mis on kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta direktiiviga (EL) 2016/680, mis käsitleb füüsiliste isikute kaitset seoses pädevates asutustes isikuandmete töötlemisega süütegude tõkestamise, uurimise, avastamise ja nende eest vastutusele võtmise või kriminaalkaristuste täitmisele pööramise eesmärgil ning selliste andmete vaba liikumist ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu raamotsus 2008/977/JSK
 3
 .
 8)
 ARVESTADES, et direktiiv (EL) 2016/680 kujutab endast Schengeni acquis’ sätete edasiarendamist ELi toimimise lepingu kolmanda osa V jaotise kohaselt ja et Taani teatas 26. oktoobril 2016 kooskõlas protokolli nr 22 (Taani seisukoha kohta) artikliga 4, et ta rakendab kõnealust direktiivi oma siseriiklikus õiguses. Taani peaks seetõttu kohaldama isikuandmete töötlemise suhtes Taani määratud õiguskaitseasutuste poolt terroriaktide ja muude raskete kuritegude vältimise, avastamise ja uurimise eesmärgil direktiivi (EL) 2016/680 ja muid tingimusi, mis on sätestatud määruses (EL) nr 603/2013.
 9)
 ARVESTADES, et kohaldada tuleks ka muid tingimusi, mis on sätestatud määruses (EL) nr 603/2013 seoses isikuandmete töötlemisega osalevate riikide määratud õiguskaitseasutuste ja Europoli poolt terroriaktide ja muude raskete kuritegude vältimise, avastamise ja uurimise eesmärgil.
 10)
 ARVESTADES, et juurdepääs tuleks võimaldada ainult tingimusel, et võrdlus taotleva riigi riiklike sõrmejälgede andmebaaside ja kõigi teiste osalevate riikide sõrmejälgede automaatse tuvastamise süsteemidega nõukogu 23. juuni 2008. aasta otsuse 2008/615/JSK (piiriülese koostöö tõhustamise kohta, eelkõige seoses terrorismi- ja piiriülese kuritegevuse vastase võitlusega)
 4
 alusel ei võimaldanud andmesubjekti isikut kindlaks teha. See tingimus nõuab, et taotlev riik võrdleks vastavalt nõukogu otsusele 2008/615/JSK andmeid kõigi teiste osalevate riikide tehniliselt kättesaadavate sõrmejälgede automaatse tuvastamise süsteemidega, välja arvatud juhul, kui kõnealune taotlev riik suudab põhjendada, et on piisavalt alust arvata, et see ei aita andmesubjekti isikut kindlaks teha. Selline piisav alus on olemas eelkõige juhul, kui konkreetsel juhul puudub operatiivne või uurimisalane seos asjaomase osaleva riigiga. See tingimus eeldab, et taotlev riik rakendaks eelnevalt tehniliselt ja õiguslikult otsust 2008/615/JSK sõrmejälgede andmete osas, sest enne nimetatud sammude astumist ei tohiks olla lubatud teha õiguskaitse eesmärgil võrdlust Eurodac-süsteemi andmetega.
 11)
 ARVESTADES, et määratud asutused peaksid juhul, kui võrdlemise tingimused on täidetud, enne Eurodac-süsteemis otsingu tegemist tegema päringu viisainfosüsteemi vastavalt nõukogu 23. juuni 2008. aasta otsusele 2008/633/JSK, mis käsitleb liikmesriikide määratud asutuste ja Europoli juurdepääsu viisainfosüsteemile (VIS) terroriaktide ja muude raskete kuritegude ennetamise, avastamise ja uurimise eesmärkidel
 5
 .
 12)
 ARVESTADES, et protokollis sätestatakse, et 8. märtsi 2006. aasta lepinguga ette nähtud muudatuste tegemise korda tuleks kohaldada kõikide muudatuste suhtes, mis on seotud juurdepääsuga Eurodac-süsteemile õiguskaitse eesmärgil.
 13)
 ARVESTADES, et käesolev protokoll on 8. märtsi 2006. aasta lepingu osa,
 ON KOKKU LEPPINUD JÄRGMISES:
 Artikkel 1
 1.
 Taani rakendab määrust (EL) nr 603/2013 õiguskaitse eesmärgil sõrmejälgede andmete võrdlemise korral Eurodaci kesksüsteemis salvestatud sõrmejälgede andmetega ning kohaldab seda rahvusvahelise õiguse kohaselt oma suhetes teiste osalevate riikidega.
 2.
 Osalevad riigid lõike 1 tähenduses on Euroopa Liidu liikmesriigid, välja arvatud Taani. Nad kohaldavad Taani suhtes määruse (EL) nr 603/2013 õiguskaitseasutuste juurdepääsu käsitlevaid sätteid.
 3.
 Island, Liechtenstein, Norra ja Šveits on osalevad riigid lõike 1 tähenduses, kui käesoleva kokkuleppega samalaadseid kokkuleppeid kohaldatakse nende ja Euroopa Liidu vahel.
 Artikkel 2
 1.
 Käesolevast protokollist tuleneva isikuandmete töötlemise suhtes Taani poolt kohaldatakse direktiivi (EL) 2016/680 sätteid.
 2.
 Lisaks lõikele 1 kohaldatakse Taanis isikuandmete töötlemise suhtes määratud õiguskaitseasutuste poolt terroriaktide ja muude raskete kuritegude vältimise, avastamise ja uurimise eesmärgil muid tingimusi, mis on sätestatud määruses (EL) nr 603/2013.
 Artikkel 3
 8. märtsi 2006. aasta lepingu sätteid muudatuste tegemise kohta kohaldatakse kõikide muudatuste suhtes, mis on seotud juurdepääsuga Eurodac-süsteemile õiguskaitse eesmärgil
 Artikkel 4
 1.
 Protokolliosalised ratifitseerivad käesoleva protokolli või kiidavad selle heaks. Ratifitseerimis- või heakskiitmiskirjad antakse hoiule Euroopa Liidu Nõukogu peasekretärile, kes on käesoleva protokolli hoiulevõtja.
 2.
 Käesolev protokoll jõustub selle kuu esimesel päeval, mis järgneb kuule, mil hoiulevõtja teeb protokolliosalistele teatavaks, et mõlema protokolliosalise ratifitseerimis- või heakskiitmiskirjad on hoiule antud.
 3.
 Käesolevat protokolli ei kohaldata enne, kui Taani rakendab nõukogu otsuse 2008/615/JSK 6. peatüki sätteid ja Taani suhtes on lõpule viidud otsuse 2008/616/JSK, millega rakendatakse otsust 2008/615/JSK piiriülese koostöö tõhustamise kohta, eelkõige seoses terrorismi- ja piiriülese kuritegevuse vastase võitlusega,
 6
 4. peatüki kohane sõrmejälgede andmete hindamismenetlus.
 Artikkel 5
 1.
 Iga protokolliosaline võib käesolevast protokollist taganeda, saates hoiulevõtjale kirjaliku deklaratsiooni. Kõnealune deklaratsioon jõustub kuus kuud pärast seda, kui see on hoiule antud.
 2.
 Käesolev protokoll kaotab kehtivuse, kui kas Euroopa Liit või Taani on sellest taganenud.
 3.
 Käesolev protokoll kaotab kehtivuse, kui 8. märtsi 2006. aasta leping kaotab kehtivuse.
 4.
 Käesolevast protokollist taganemine või selle peatamine või lõpetamine ei mõjuta 8. märtsi 2006. aasta lepingu kohaldamise jätkumist.
 Artikkel 6
 Käesolev leping koostatakse kahes eksemplaris bulgaaria, eesti, hispaania, hollandi, horvaadi, inglise, itaalia, kreeka, leedu, läti, malta, poola, portugali, prantsuse, rootsi, rumeenia, saksa, slovaki, sloveeni, soome, taani, tšehhi ja ungari keeles, kusjuures kõik nimetatud tekstid on võrdselt autentsed.
 Protokolli originaaleksemplar antakse hoiule hoiulevõtjale, kes teeb tõestatud koopia igale protokolliosalisele.
 Brüssel,
 (1)
 ELT L 66, 8.3.2006, lk 38.
 (2)
 ELT L 180, 29.6.2013, lk 1.
 (3)
 ELT L 119, 4.5.2016, lk 89.
 (4)
 ELT L 210, 6.8.2008, lk 1.
 (5)
 ELT L 218, 13.8.2008, lk 129.
 (6)
 ELT L 210, 6.8.2008, lk 12.


type: wikipedia

text:
Kualalumpura (, , ) ir Malaizijas galvaspilsēta, lielākā pilsēta valstī un viena no trim tās federālajām zemēm. Kualalumpurā dzīvo aptuveni 1,5 miljoni cilvēku.
 Kualalumpura tika izveidota 1859. gadā, bet pilsētas tiesības tā ieguva 1972. gadā. Līdz 1999. gadam pilsēta bija Malaizijas administratīvais centrs, līdz valdība pārcēlās uz Putradžaju.
 Kopš 1990. gadiem Kualalumpurā ir rīkoti nozīmīgi starptautiskie sporta, politikas un kultūras pasākumi, to vidū 1998. gada Nāciju Sadraudzības spēles un ikgadējas Formula 1 Grand Prix izcīņas. Pilsētā atrodas pašlaik viena no augstākajām celtnēm pasaulē — Petronas dvīņu torņi.
 Atsauces
 Ārējās saites
 Kualalumpuras mājaslapa
 WikiSatellite skats uz Kualalumpuru
 Kualalumpuras fotogrāfijas — 2006
 Malaizijas pilsētas
 Āzijas galvaspilsētas


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
Nr. L 164/24 De Europæiske Fællesskabers Tidende 23 . 6. 83
 KOMMISSIONENS FORORDNING (EØF) Nr. 1673/83
 af 22. juni 1983
 om ændring af eksportrestitutionerne for korn , mel, grove gryn og fine gryn af
 hvede eller rug
 KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE at ændre de for tiden gældende eksportrestitutioner i
 FÆLLESSKABER HAR — overensstemmelse med bilaget til nærværende forord
 ning —
 under henvisning til traktaten om oprettelse af Det
 europæiske økonomiske Fællesskab,
 under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING :
 2727/75 af 29 . oktober 1975 om den fælles markeds
 ordning for korn ('), senest ændret ved forordning
 Artikel 1
 (EØF) nr. 1451 /82 (2), særlig artikel 16, stk. 2, fjerde
 afsnit, andet punktum, og
 De i bilaget til forordning (EØF) nr. 2727/75 fastsatte
 ud fra følgende betragtninger : eksportrestitutioner ved udførsel i uforarbejdet stand af
 de i artikel 1 , litra a), b) og c), i forordning (EØF) nr.
 Eksportrestitutionerne for korn, mel, grove gryn og 1433/83 nævnte produkter ændres i overensstemmelse
 fine gryn af hvede eller rug er fastsat ved forordning med bilaget til denne forordning.
 (EØF) nr. 1433/83 (3);
 anvendelsen af de bestemmelser, der er nævnt i forord Artikel 2
 ning (EØF) nr. 1433/83 på de oplysninger, som
 Kommissionen for øjeblikket har kendskab til, fører til Denne forordning træder i kraft den 23. juni 1983 .
 Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver
 medlemsstat.
 Udfærdiget i Bruxelles, den 22. juni 1983 .
 På Kommissionens vegne
 Poul DALSAGER
 Medlem af Kommissionen
 (') EFT nr. L 281 af 1 . 11 . 1975, s. 1 .
 0 EFT nr. L 164 af 14. 6. 1982, s. 1 .
 3 EFT nr. L 145 af 3 . 6 . 1983, s. 51 .
 ---pagebreak--- 23 . 6 . 83 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. L 164/25
 BILAG
 til Kommissionens forordning af 22. juni 1983 om ændring af eksportrestitutionerne for
 korn, mel, grove gryn og fine gryn af hvede eller rug
 (ECU / ton)
 Position
 Restitutions
 i den fælles Varebeskrivelse
 beløb
 toldtarif
 10.01 BI Blød hvede og blandsæd af hvede og rug
 for eksport til :
 — Schweiz, Østrig og Lichtenstein 22,00
 — zone II b) 29,00
 — zone IV
 — andre tredjelande 0
 10.01 B II Hård hvede 15,00
 10.02 Rug
 for eksport til :
 — Schweiz, Østrig og Lichtenstein 48,00
 — zone II b) og I a) 73,00
 — andre tredjelande 0
 10.03 Byg
 for eksport til :
 — Schweiz, Østrig og Lichtenstein 56,00
 — zone II b) 63,00
 — Japan
 — andre tredjelande 15,00
 10.04 Havre
 for eksport til :
 — Schweiz, Østrig og Lichtenstein 50,00
 — andre tredjelande
 10.05 B Anden majs end hybridmajs til udsæd —
 10.07 C Sorghum —
 ex 11.01 A Mel af blød hvede :
 — askeindhold fra 0 til 520 0
 — askeindhold fra 521 til 600 0
 — askeindhold fra 601 til 900 0
 — askeindhold fra 901 til 1 100 0
 — askeindhold fra 1 101 til 1 650 0
 — askeindhold fra 1 651 til 1 900 0
 ---pagebreak--- Nr. L 164/26 De Europæiske Fællesskabers Tidende 23 . 6 . 83
 (ECU / ton)
 Position
 Restitutions
 i den fælles Varebeskrivelse
 beløb
 toldtarif
 ex 11.01 B Rugmel :
 — askeindhold fra 0 til 700 100,00
 — askeindhold fra 701 til 1 150 100,00
 — askeindhold fra 1 151 til 1 600 100,00
 — askeindhold fra 1 601 til 2 000 100,00
 1 1.02 A la) Grove gryn og fine gryn af hård hvede : I
 — askeindhold fra 0 til 950 214,00
 — askeindhold fra 951 til 1 300 214,00
 — askeindhold fra 1 301 til 1 500 214,00
 1 1.02 A Ib) Grove gryn og fine gryn af blød hvede : I
 — askeindhold fra 0 til 520 0
 NB : Zonerne er angivet i forordning (EØF) nr. 1124/77 (EFT nr. L 134 af 28 . 5. 1977).


text:
Et markørgen bruges i molekylærbiologi til at bestemme om et stykke DNA er blevet indsat korrekt i værtsorganismen. Der findes to typer af markørgener: valgbare markører og markører til screening.
 Eksempel
 Der findes forskellige typer markørgener, og i gensplejsning i bakterier kan man for eksempel benytte sig af et antibiotikamarkørgen. Det indsættes sammen med det ønskede gen i bakterien. Markørgenet gør bakterien modstandsdygtig over for en efterfølgende antibiotikabehandling. Hvis cellen overlever, er det derfor et tegn på, at genet er blevet indsat. Alle de andre celler uden indsatte gener dør på grund af behandlingen.
 Genetik


type: caselaw

text:
 Avis juridique important
 |
 32000Y0122(02)
 Yhteisöjen tuomioistuimen yleiskokouksessa 14.12.1999 tekemät päätökset
 Virallinen lehti nro C 020 , 22/01/2000 s. 0001 - 0002
 Yhteisöjen tuomioistuimen yleiskokouksessa 14.12.1999 tekemät päätökset(2000/C 20/02)Euroopan yhteisöjen tuomioistuin teki istunnossa 14.12.1999 seuraavat päätökset:Tuomari A. La Pergolan määrääminen jaostoilleTuomari A. La Pergola määrättiin neljännelle ja viidennelle jaostolle.Neljännen ja viidennen jaoston kokoonpano1. Neljännen ja viidennen jaoston kokoonpanosta ajanjaksolle 15.12.1999-6.10.2000 päätettiin seuraavasti:Neljäs jaostoJaoston puheenjohtaja Edwardtuomarit Kapteyn, La Pergola ja RagnemalmViides jaostoJaoston puheenjohtaja Edwardtuomarit Kapteyn, La Pergola, Ragnemalm, Jann, Sevón ja Wathelet.2. Edellä olevan johdosta yhteisöjen tuomioistuin päätti muuttaa 6.10.1999(1) tehtyä jaostojen kokoonpanoa koskevaa päätöstä seuraavasti:"2. Kolmanteen ja neljänteen jaostoon (joihin on määrätty neljä tuomaria) kuuluvat jaoston puheenjohtaja, esittelevä tuomari ja kolmas tuomari, joka nimetään virkaikäjärjestystä vastaavan vuorojärjestyksen mukaan, jossa se, kenestä vuoro alkaa, siirretään jokaisessa yleiskokouksessa yhdellä nimellä eteenpäin.3. Niiden viiden tuomarin määrittämiseksi, jotka osallistuvat suurille jaostoille eli viidennelle ja kuudennelle jaostolle (joille tällä hetkellä on määrätty seitsemän tuomaria) siirrettyjen asioiden käsittelyyn, vahvistetaan vuorojärjestys tuomioistuimen toimintavuodelle. Tähän vuorojärjestykseen kuuluvat kaikki tälle jaostolle määrätyt tuomarit jaoston puheenjohtajaa lukuunottamatta seuraavassa järjestyksessä:a) ensin pienelle, neljän tuomarin jaostolle määrätyt tuomarit virkaikäjärjestyksessä;b) sitten muille pienille jaostoille määrätyt tuomarit samassa järjestyksessä;Suuri jaosto koostuu jokaista asiaa käsitellessään- jaoston puheenjohtajasta- esittelevästä tuomarista- kolmesta tämän vuorojärjestyksen mukaan nimettävästä tuomarista, jossa se, kenestä vuoro alkaa, siirretään jokaisessa yleiskokouksessa yhdellä nimellä eteenpäin.Yhden tai useamman tuomarin ollessa estynyt heidät korvataan vuorojärjestyksessä seuraavina olevilla tuomareilla. Jos kuitenkin suuren jaoston puheenjohtaja on estynyt, hänen sijastaan jaoston puheenjohtajana on, mikäli mahdollista, toimittava pienen jaoston puheenjohtajan.Kun yhteisöjen tuomioistuin tai sen jaosto pitää tarpeellisena useamman asian käsittelemistä yhdessä (siitä riippumatta, onko ne muodollisesti yhdistetty), asioiden ratkaisukokoonpano vastaa sille asialle nimettyä kokoonpanoa, joka niistä ensimmäisenä on tuotu yleiskokoukseen."3. Lisäksi yhteisöjen tuomioistuimen yleiskokouksessa 6.10.1999 tehdyn tuomareiden määräämistä jaostoille ja jaostojen kokoonpanoja koskevan päätöksen 4 kohtaa muutettiin ajanjakson 15.12.1999-6.10.2000 osalta seuraavasti:Neljäs jaosto(Jaoston puheenjohtaja Edward)Tuomarit Kapteyn, La Pergola ja RagnemalmViides jaosto(Jaoston puheenjohtaja Edward)Tuomarit Kapteyn, La Pergola, Ragnemalm, Jann, Sevón ja Wathelet.(1) EYVL C 333, s. 1, 20.11.1999.


type: other

text:
Nyitott kapukat a Donáti utcába? Nyilvános meghallgatás az Alkotmánybíróság eljárásában | MTA TK Jogtudományi Intézet
 Egyetemi adjunktus, ELTE ÁJK
 Nyilvános meghallgatás a magyarországi szabályozásban és gyakorlatban
 Nyilvános alkotmánybírósági meghallgatásról az alkotmánybírósági törvény egészen 2012-ig nem szólt. Ennek ellenére a testület 1990-ben tett egy kísérletet az intézmény gyakorlati meghonosítására az ún. kamatadó ügyben, amely egyértelműen kudarcnak tekinthető: az indítványozók panaszfórumnak használták az eljárást, a kormány képviselői sértődötten távoztak. Ezt követően még egyszer volt nyilvános meghallgatás, a halálbüntetésről szóló döntés előtt, ahol szakértőket hallgatott meg a testület, ezután azonban legfeljebb személyes meghallgatásokra került sor, amelyek nem voltak nyilvánosak.[1] Törvényi szinten először a 2012. január 1-jén hatályba lépő új alkotmánybírósági törvény tartalmazott néhány rendelkezést a személyes és nyilvános meghallgatásokról, amely szabályok első alkalmazásakor civil szervezetek tiltakoztak az ellen, hogy a testület zárt ajtók mögött hallgatta meg az Országos Bírósági Hivatal elnökét. Ezt követően az Alaptörvény negyedik módosítása alkotmányi szinten is biztosította az Alkotmánybíróság eljárásának nyilvánosságát bizonyos esetekben [24. cikk (7) bekezdés], a kapcsolódó törvénymódosítás pedig kialakította a személyes és nyilvános meghallgatások lépcsőzetes rendszerét.
 Utólagos absztrakt normakontroll, illetve nemzetközi szerződésbe ütközés vizsgálata esetén a jogszabály megalkotója vagy a törvény kezdeményezője kérhet nyilvános meghallgatást, és a teljes ülés dönt annak elrendeléséről. A meghallgatásra az indítványozót is meg kell hívni, és lehetőséget kell biztosítani számára, hogy ő is kifejtse álláspontját.
 Konkrét normakontroll és alkotmányjogi panaszeljárás esetén a jogszabály megalkotója vagy a törvény kezdeményezője csak személyes meghallgatást kérhet, nyilvános meghallgatást nem. Az Alkotmánybíróság azonban hivatalból is elrendelheti az indítványozó vagy harmadik személy személyes meghallgatását. Ebben az esetben nyilvános meghallgatást kell tartani az indítványozó vagy az alapul szolgáló bírósági eljárásban részt vevő ellenérdekű fél indítványára az eljáró tanács tanácsvezető bírájának, a teljes ülés eljárása esetén pedig az elnök döntése alapján. Az Alkotmánybíróság a nyilvános meghallgatásra irányuló indítványt elutasítja, ha attól az ügy érdemi előmozdítása nem várható.
 A nyilvános ülésen hallgatóságként bárki részt vehet, a jegyzőkönyvet az Alkotmánybíróság honlapján közzé kell tenni. Az ülés rendjéről az Alkotmánybíróság ügyrendje csak nagyvonalakban rendelkezik: az ülés elnöke nyitja meg, vezeti és rekeszti be, ő határozza meg az ülésen teljesítendő cselekmények sorrendjét, és ő gondoskodik az ülés rendjének fenntartásáról.
 Az Alaptörvény negyedik módosításával összefüggő új szabályozás hatálybalépését követően egy alkalommal került csak sor személyes meghallgatásra: 2014-ben a belügyminisztert hallgatta meg az Alkotmánybíróság. Ez azonban zárt meghallgatás volt, és – ellentétben az előző személyes meghallgatással – nem érhető el a jegyzőkönyve sem. Néhány határozatban található utalás arra, hogy az indítványozó kérte személyes, illetve nyilvános meghallgatás tartását, de a testület azt egyik esetben sem rendelte el, és rendszerint a határozatban nem is foglalkozott ezzel az indítványozói kéréssel. Nyilvános meghallgatásra az új szabályozás hatálybalépése, azaz 2013 óta egyetlen alkalommal sem került sor.
 Az Alkotmánybíróság gyakorlata azért is különös, mert a nyilvános meghallgatás bevett jogintézmény mind az önálló alkotmányos szervként működő alkotmánybíróságoknál, mind azokban az országokban, ahol az alkotmánybíráskodást valamely rendesbíróság, rendszerint a legmagasabb szintű bíróság végzi.
 A német alkotmánybíróságnál az ügyek egy százalékában kerül sor nyilvános meghallgatásra, elsősorban absztrakt normakontroll ügyekben, valamint a szövetségi szervek közötti hatásköri vitákban. Ezeken bárki megjelenhet, a sajtó képviselői is, de kép- vagy hangfelvételt készíteni csak a meghallgatás megnyitásáról lehet.
 Az Amerikai Egyesült Államok legfelső bírósága valamennyi olyan ügyben szóbeli meghallgatást tart, amely átesett a diszkrecionális szűrőeljáráson. Ez évente körülbelül nyolcvan meghallgatást jelent, amelyek nagy médiafigyelmet kapnak, kamerákat azonban nem engednek be a tárgyalóterembe. Időről időre fellángol az ezzel kapcsolatos vita, amelyben a hivatalban lévő bírák a tilalom fenntartása mellett érvelnek. A meghallgatásról azonban szószerinti leirat készül, amely még aznap felkerül a bíróság honlapjára, és a hét végén a hivatalos hangfelvétel is.
 Franciaországban a magyar konkrét normakontrollhoz hasonló előzetes alkotmányossági kérdés (QPC) eljárásban kerülhet sor nyilvános meghallgatásra. Az indítványozó mellett az alapul fekvő peres eljárás feleinek, valamint egyes közjogi szereplőknek van lehetőségük álláspontjuk szóbeli kifejtésére. A hallgatóság a meghallgatást a teremben vagy az alkotmánytanács honlapján követheti.
 Elméleti és gyakorlati érvek a nyilvános meghallgatás kapcsán
 A nyilvános meghallgatást alátámasztó érvek elkülöníthetőek abból a szempontból, hogy absztrakt vagy egyedi ügyeken alapuló eljárásról van szó.[2] A konkrét ügyekkel foglalkozó hatásköröknél (amilyen a konkrét normakontroll vagy az alkotmányjogi panasz) a rendesbíróságokhoz hasonlóan a tisztességes eljárás követelménye a döntő érv az átláthatóság megteremtése érdekében. Az Emberi Jogok Európai Bíróságának gyakorlata szerint ha az alkotmánybíróság döntése képes befolyásolni olyan jogvita kimenetelét, amire az Egyezmény 6. cikke vonatkozik, a tisztességes eljárás követelményeit, beleértve a tárgyalás nyilvánosságának elvét az alkotmánybírósági eljárásra is alkalmazni kell.[3] Az Egyezménnyel nem lenne összhangban az olyan szabályozás, amely egyáltalán nem tenné lehetővé a nyilvános meghallgatás megtartását, ha azt az indítványozó vagy a fél kéri.
 Az absztraktabb hatásköröknél ezzel szemben a nyilvánosság alkotmányos alapelveket, elsősorban a függetlenséget és a demokratikus ellenőrizhetőséget garantáló szerepe kerül előtérbe. A nyilvánosság elvének kettős funkciója van: egyrészről garantálja az igazságszolgáltatás jogállamban elengedhetetlen függetlenségét, másrészről viszont éppen ellenőrzés alá vonja a bíróságokat és ítélkezésüket a bíróságok előtt zajló eljárások hozzáférhetővé tételével.
 A több szóbeli meghallgatás és több nyilvánosság növelheti az alkotmánybíróság integratív funkcióját, és a gyakorlatban növelheti a döntéseinek elfogadottságát, főleg nagy politikai vagy társadalmi jelentőségű ügyekben.
 A nyilvános meghallgatás - és általában az alkotmánybíróságok tevékenységének nyilvánossága - elleni érv, hogy az alkotmánybíróságok támogatottsága, autoritása rendszerint igen magas, és ez egyes álláspontok szerint éppen az alkotmánybíróság „távolságtartásának”, titokzatosságának köszönhető. Egy átláthatatlan bíróságba vetett magas bizalom viszont csak látszólag tetszetős eredmény, a valós ismereteken alapuló autoritás valójában nagyobb érték.
 A nyilvános meghallgatás veszélye lehet a bírósági eljárási jelleg háttérbe szorulása a politikai megnyilvánulások miatt. Ez megfelelő ülésvezetéssel csökkenthető vagy elkerülhető kockázat. Ugyancsak megelőzhető az ésszerű időn belül való eljárás követelményével való konfliktus, ha a rendszerbe épített szűrőmechanizmusok csökkentik a bíróságok túlterheltségét.
 A magánélet védelme, az eljárásban résztvevők személyes adataihoz való joga mint probléma az egyedi ügyekhez kötődő eljárásokban merülhet fel, így ezekben az eljárásokban kivételeket kell tenni a nyilvánosság elve alól. Végül veszélyeket rejt a médianyilvánosság is, például az eljárás e szakaszának túlhangsúlyozásával, a meghallgatás valós tartalmának eltorzításával. Ezek a kockázatok csökkenthetőek, ha az alkotmánybíróság hatékony tájékoztatási tevékenységet végez, együttműködő partner a médiával.
 A nyilvános meghallgatás meghonosításának lehetőségei és feltételei
 Miért kellene meghonosítani a nyilvános meghallgatást az Alkotmánybíróság gyakorlatában?
 Amellett, hogy az intézmény alkalmazása melletti alkotmányos alapelvek és alapjogok igen erősek, valamint a tapasztalatok azt mutatják, hogy sikerrel működik több alkotmánybíróság eljárásában, két normatív érv is felhozható a meghonosítás mellett. Egyrészt, a valódi alkotmányjogi panasz [Abtv. 27. §] bevezetésével ezekben az eljárásokban nemzetközi jogi kötelezettségünk, hogy valamilyen formában megnyissuk az indítványozó előtt a nyilvános meghallgatás lehetőségét. Másrészt alkotmányos követelmény is, hogy ha egy garanciális jogintézmény része lett a jogrendszernek, azt az alkotmány- és alapjog-védelmet ellátó legfőbb szerv használja. A nyilvános meghallgatás alkotmányos alapja, az Alaptörvény 24. cikk (7) bekezdése az Alkotmánybíróság számára előírja, hogy ha „az ügy a személyek széles körét érinti”, tartson meghallgatást. Ez a kötelezettség a sarkalatos törvényben meghatározottak szerint érvényesül, nem lehet azonban összhangban az alkotmányos szabállyal egy olyan szabályozás vagy gyakorlat, amely ezt a rendelkezést kiüresíti.
 Hogyan lehetne meghonosítani a nyilvános meghallgatást az Alkotmánybíróság gyakorlatában?
 Fontos hangsúlyozni, hogy az intézmény meghonosításának szabályozási feltételei jelenleg adottak, az alapvető jogszabályi és belső eljárási szabályok léteznek. Az Alaptörvény mellett az Abtv. és az Ügyrend is szabályozza a nyilvános meghallgatások esetköreit, lefolytatásának fő garanciáit. Ha azonban a jogalkotó újraszabná az Abtv. vonatkozó rendelkezéseit, megfontolandó lenne az esetkörök bővítése, valamint a konkrét eljárásoknál az indítványozó kezdeményezési jogának biztosítása, az absztraktabb eljárásoknál pedig esetlegesen a nyilvános meghallgatás kötelezővé tétele, tekintettel ezen ügyek kiemelt közéleti jelentőségére.
 Az Alkotmánybíróság a jelenlegi szabályozás mellett is sokat tehet a jogintézmény meghonosításáért, elsősorban egy nyitottabb, együttműködőbb hozzáállással, valamint az alapvető jogi kérdések tekintetében egy kiszámítható, következetes gyakorlattal. Döntést kell hoznia a médianyilvánosság szintjét illetően is, ami a nemzetközi gyakorlatban látottak szerint nem problémamentes.
 Saját stratégiát kell kialakítania az egyes bíráknak is arra nézve, hogy milyen szerepfelfogással közelítenek a nyilvános meghallgatáshoz, hol látják annak szerepét az eljárásban. Ehhez hasonlóan azok számára is kihívást jelentene az intézmény alkalmazása, akik az eljárásban indítványozóként, ellenérdekű félként vagy közjogi szereplőként vesznek részt: meg kell tanulniuk, hogy mire használható a nyilvános meghallgatás, milyen funkciója van az írásban beadott anyagokhoz viszonyítva, milyen pertaktikát, érvelési technikákat igényel. Végül felkészülést követel meg a nyilvános meghallgatás meghonosítása a média részéről is: döntéseket kell hozniuk azokról a kérdésekről, hogy mit és hogyan közvetítenek, meg kell érteniük a nyilvános meghallgatásnak az eljárásban betöltött szerepét. Ez a bíróságról tudósító újságírók felkészültségének nagy próbája lehet.
 A meghonosítás álláspontom szerint csak előre átgondoltan, a lehetséges kockázatokat csökkentő intézkedések kidolgozásával, egy következetes gyakorlat kialakításával lehetséges. Ehhez kívánt ez az írás egy első lépcsőként szolgálni.
 [1] Az ügyek anekdotaszerű leírását ld. Holló András: Az alkotmányjognak asztalánál. HVG-Orac, Budapest, 2015. 65-71.
 [2] Az érvek és ellenérvek részletes kifejtését lásd Bodnár Eszter: Gondolatok az alkotmánybírósági nyilvános meghallgatás meghonosításának lehetőségéről. Magyar Jog, 2016/7-8. 413-423.
 [3] Ruiz-Mateos v. Spain, Judgment of 23 June 1993, no. 12952/87. Kraska v. Switzerland, Judgment of 19 April 1993, no. 13942/88, para 26. Süssmann v. Germany [GC], Judgment of 16 September 1996, no. 20024/92 para 41.


type: contracts

text:
 Pomembno pravno obvestilo
 |
 21996D0919(05)
 Uradni list L 237 , 19/09/1996 str. 0044 - 0044
 Sklep Skupnega odbora EGPšt. 35/96z dne 5. junija 1996o spremembi Priloge XX (Okolje) k Sporazumu EGPSKUPNI ODBOR EGP JE -ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru, kakor ga spreminja Protokol o prilagoditvi Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru, v nadaljnjem besedilu "Sporazum", in zlasti člena 98 Sporazuma,ker je bila Priloga XX k Sporazumu spremenjena s Sklepom št. 75/95 Skupnega odbora EGP [1];ker je treba Odločbo Komisije 95/365/ES z dne 25. julija 1995 o določitvi okoljskih meril za podelitev znaka Skupnosti za okolje detergentom za pranje perila [2] vključiti v Sporazum -SKLENIL:Člen 1Za točko 2ee (Odločba Komisije 94/925/ES) Priloge XX k Sporazumu se vstavi naslednja točka:"2ef. 395 D 0365: Odločba Komisije 95/365/ES z dne 25. julija 1995 o določitvi okoljskih meril za podelitev znaka Skupnosti za okolje detergentom za pranje perila (UL L 217, 13.9.1995, str. 14)."Člen 2Besedili Odločbe 95/365/ES v islandskem in norveškem jeziku, ki sta priloženi ustreznim jezikovnim različicam tega sklepa, sta verodostojni.Člen 3Ta sklep začne veljati 6. junija 1996 pod pogojem, da so bila Skupnemu odboru EGP predložena vsa uradna obvestila v skladu s členom 103(1) Sporazuma.Člen 4Ta sklep se objavi v sklopu EGP in v Dopolnilu EGP Uradnega lista Evropskih skupnosti.V Bruslju, 5. junija 1996Za Skupni odbor EGPPredsednikP. Benavides[1] UL L 57, 7.3.1996, str. 41.[2] UL L 217, 13.9.1995, str. 14.--------------------------------------------------


text:
 16.5.2019
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 L 128/20
 DECYZJA WSPÓLNEGO KOMITETU EOG
 NR 128/2017
 z dnia 7 lipca 2017 r.
 zmieniająca załącznik II (Przepisy techniczne, normy, badania i certyfikacja) do Porozumienia EOG [2019/735]
 WSPÓLNY KOMITET EOG,
 uwzględniając Porozumienie o Europejskim Obszarze Gospodarczym („Porozumienie EOG”), w szczególności jego art. 98,
 a także mając na uwadze, co następuje:
 (1)
 W Porozumieniu EOG należy uwzględnić rozporządzenie wykonawcze Komisji (UE) 2017/201 z dnia 6 lutego 2017 r. zmieniające rozporządzenie (UE) nr 37/2010 w celu sklasyfikowania substancji fluralaner w odniesieniu do jej maksymalnego limitu pozostałości (1).
 (2)
 Należy zatem odpowiednio zmienić załącznik II do Porozumienia EOG,
 PRZYJMUJE NINIEJSZĄ DECYZJĘ:
 Artykuł 1
 W pkt 13 (rozporządzenie Komisji (UE) nr 37/2010) w rozdziale XIII załącznika II do Porozumienia EOG dodaje się tiret w brzmieniu:
 —
 „—
 32017 R 0201: rozporządzeniem wykonawczym Komisji (UE) 2017/201 z dnia 6 lutego 2017 r. (Dz.U. L 32 z 7.2.2017, s. 17).”.
 Artykuł 2
 Teksty rozporządzenia wykonawczego (UE) 2017/201 w języku islandzkim i norweskim, które zostaną opublikowane w Suplemencie EOG do Dziennika Urzędowego Unii Europejskiej, są autentyczne.
 Artykuł 3
 Niniejsza decyzja wchodzi w życie z dniem 8 lipca 2017 r. pod warunkiem dokonania wszystkich notyfikacji przewidzianych w art. 103 ust. 1 Porozumienia EOG (*1).
 Artykuł 4
 Niniejsza decyzja zostaje opublikowana w sekcji EOG i w Suplemencie EOG do Dziennika Urzędowego Unii Europejskiej.
 Sporządzono w Brukseli dnia 7 lipca 2017 r.
 W imieniu Wspólnego Komitetu EOG
 Sabine MONAUNI
 Przewodniczący
 (1) Dz.U. L 32 z 7.2.2017, s. 17.
 (*1) Nie wskazano wymogów konstytucyjnych.


text:
 Tärkeä oikeudellinen huomautus
 |
 52005PC0062(01)
 Ehdotus neuvoston päätös Euroopan yhteisön ja Libanonin tasavallan välisen tiettyjä lentoliikenteen näkökohtia koskevan sopimuksen allekirjoittamisesta ja väliaikaisesta soveltamisesta /* KOM/2005/0062 lopull. */
 Bryssel 25.2.2005KOM(2005) 62 lopullinen2005/0012 (CNS)EhdotusNEUVOSTON PÄÄTÖSEuroopan yhteisön ja Libanonin tasavallan välisen tiettyjä lentoliikenteen näkökohtia koskevan sopimuksen allekirjoittamisesta ja väliaikaisesta soveltamisestaEhdotusNEUVOSTON PÄÄTÖSEuroopan yhteisön ja Libanonin tasavallan välisen tiettyjä lentoliikenteen näkökohtia koskevan sopimuksen tekemisestä(komission esittämät)PERUSTELUTJäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välisiä kansainvälisiä lentoliikennesuhteita on yleensä säännelty jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden kahdenvälisillä lentoliikennesopimuksilla, niiden liitteillä ja muilla kahdenvälisillä ja monenvälisillä järjestelyillä.Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen asioissa C-466/98, C-467/98, C-468/98, C-471/98, C-472/98, C-475/98 ja C-476/98 antamien tuomioiden mukaan yhteisöllä on yksinomainen toimivalta monissa ilmailualan ulkosuhteisiin liittyvissä kysymyksissä. Tuomioistuin selvensi myös yhteisön lentoliikenteen harjoittajien oikeutta hyödyntää sijoittautumisoikeutta yhteisön alueella, myös oikeutta syrjimättömään markkinoille pääsyyn.Jäsenvaltioiden tekemiin kahdenvälisiin lentoliikennesopimuksiin sisältyvät perinteiset nimeämislausekkeet ovat yhteisön oikeuden vastaisia. Ne antavat kolmannelle maalle mahdollisuuden evätä tai peruuttaa kokonaan tai tilapäisesti liikennöintiluvat tai muut luvat sellaiselta lentoliikenteen harjoittajalta, jonka jokin jäsenvaltio on nimennyt mutta joka ei ole kyseisen jäsenvaltion tai sen kansalaisten omistuksessa ja tosiasiallisessa määräysvallassa. Tämän on katsottu syrjivän sellaisia yhteisön lentoliikenteen harjoittajia, jotka ovat sijoittautuneet jonkin jäsenvaltion alueelle, mutta jotka ovat jonkin toisen jäsenvaltion kansalaisten omistuksessa tai määräysvallassa. Tämä on vastoin perustamissopimuksen 43 artiklaa, jossa sijoittautumisvapauttaan käyttäneille jäsenvaltioiden kansalaisille taataan sijoittautumisvaltiossa sama kohtelu kuin kyseisen jäsenvaltion kansalaisille.Tuomioistuimen antamien tuomioiden jälkeen neuvosto valtuutti kesäkuussa 2003 komission aloittamaan neuvottelut kolmansien maiden kanssa voimassa olevien kahdenvälisten sopimusten tiettyjen määräysten korvaamisesta yhteisön kanssa tehtävillä sopimuksilla[1].Komission valtuuttamisesta aloittamaan neuvottelut kolmansien maiden kanssa voimassa olevien kahdenvälisten sopimusten tiettyjen määräysten korvaamisesta yhteisön kanssa tehtävillä sopimuksilla tehdyn neuvoston päätöksen liitteessä esitetään neuvotteluissa noudatettavat menettelyt ja neuvotteluohjeet. Komissio on näiden menettelyjen ja ohjeiden mukaisesti neuvotellut Libanonin tasavallan kanssa sopimuksen, jolla korvataan jäsenvaltioiden ja Libanonin tasavallan voimassa olevien kahdenvälisten lentoliikennesopimusten tietyt määräykset. Sopimuksen 2 artiklalla korvataan perinteiset nimeämislausekkeet yhteisön nimeämislausekkeella, minkä ansiosta kaikki yhteisön lentoliikenteen harjoittajat voivat hyödyntää sijoittautumisoikeutta. Sopimuksen 4 ja 5 artiklassa käsitellään kahta lauseketta, jotka liittyvät yhteisön toimivaltaan kuuluviin asioihin. Sopimuksen 4 artikla koskee lentopolttoaineen verotusta, joka on yhdenmukaistettu energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta annetulla neuvoston direktiivillä 2003/96/EY ja erityisesti sen 14 artiklan 2 kohdalla. Kuljetustariffeja koskevalla 5 artiklalla poistetaan ristiriitaisuudet voimassa olevien kahdenvälisten lentoliikennesopimusten ja lentoliikenteen kuljetus- ja rahtimaksuista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2409/92 väliltä. Asetuksessa kielletään kolmansien maiden lentoliikenteen harjoittajilta hintajohtajuus pelkästään yhteisön alueella tapahtuvissa lentokuljetuksissa.Neuvostoa pyydetään hyväksymään päätökset Euroopan yhteisön ja Libanonin tasavallan välisen tiettyjä lentoliikenteen näkökohtia koskevan sopimuksen allekirjoittamisesta ja väliaikaisesta soveltamisesta sekä sopimuksen tekemisestä ja nimeämään henkilöt, joilla on valtuudet allekirjoittaa sopimus yhteisön puolesta.EhdotusNEUVOSTON PÄÄTÖSEuroopan yhteisön ja Libanonin tasavallan välisen tiettyjä lentoliikenteen näkökohtia koskevan sopimuksen allekirjoittamisesta ja väliaikaisesta soveltamisestaEUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 80 artiklan 2 kohdan yhdessä 300 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäisen virkkeen kanssa,ottaa huomioon komission ehdotuksen[2],sekä katsoo seuraavaa:Neuvosto valtuutti 5 päivänä kesäkuuta 2003 komission aloittamaan neuvottelut kolmansien maiden kanssa voimassa olevien kahdenvälisten sopimusten tiettyjen määräysten korvaamisesta yhteisön kanssa tehtävillä sopimuksilla.Komissio on neuvotellut yhteisön puolesta Libanonin tasavallan kanssa sopimuksen tietyistä lentoliikenteen näkökohdista. Näissä neuvotteluissa se on noudattanut menettelyjä ja ohjeita, jotka on esitetty komission valtuuttamisesta aloittamaan neuvottelut kolmansien maiden kanssa voimassa olevien kahdenvälisten sopimusten tiettyjen määräysten korvaamisesta yhteisön kanssa tehtävillä sopimuksilla tehdyn neuvoston päätöksen liitteessä.Komission neuvottelema sopimus olisi allekirjoitettava ja sitä olisi sovellettava väliaikaisesti sillä varauksella, että sopimus tehdään lopullisesti myöhemmin,ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA:Ainoa artikla1. Neuvoston puheenjohtaja valtuutetaan nimeämään henkilö tai henkilöt, joilla on valtuudet allekirjoittaa yhteisön puolesta Euroopan yhteisön ja Libanonin tasavallan välinen tiettyjä lentoliikenteen näkökohtia koskeva sopimus sillä varauksella, että sopimus tehdään lopullisesti myöhemmin.2. Sopimusta sovelletaan sen voimaantuloon saakka väliaikaisesti sitä päivää seuraavan kuukauden ensimmäisestä päivästä, jona sopimuspuolet ovat ilmoittaneet toisilleen tätä varten tarvittavien menettelyjen saattamisesta päätökseen. Neuvoston puheenjohtaja valtuutetaan antamaan sopimuksen 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu ilmoitus.3. Sopimuksen teksti on tämän päätöksen liitteenä.Tehty BrysselissäNeuvoston puolestaPuheenjohtaja2005/0012 (CNS)EhdotusNEUVOSTON PÄÄTÖSEuroopan yhteisön ja Libanonin tasavallan välisen tiettyjä lentoliikenteen näkökohtia koskevan sopimuksen tekemisestäEUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 80 artiklan 2 kohdan yhdessä 300 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäisen virkkeen ja 300 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan kanssa,ottaa huomioon komission ehdotuksen[3],ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon[4],sekä katsoo seuraavaa:(1) Neuvosto valtuutti 5 päivänä kesäkuuta 2003 komission aloittamaan neuvottelut kolmansien maiden kanssa voimassa olevien kahdenvälisten sopimusten tiettyjen määräysten korvaamisesta yhteisön kanssa tehtävillä sopimuksilla.(2) Komissio on neuvotellut yhteisön puolesta Libanonin tasavallan kanssa sopimuksen tietyistä lentoliikenteen näkökohdista. Näissä neuvotteluissa se on noudattanut menettelyjä ja ohjeita, jotka on esitetty komission valtuuttamisesta aloittamaan neuvottelut kolmansien maiden kanssa voimassa olevien kahdenvälisten sopimusten tiettyjen määräysten korvaamisesta yhteisön kanssa tehtävillä sopimuksilla tehdyn neuvoston päätöksen liitteessä.(3) ...kuun ...päivänä ... tehdyn neuvoston päätöksen .../.../EY[5] mukaisesti sopimus allekirjoitettiin yhteisön puolesta ... päivänä ...kuuta ... sillä varauksella, että sopimus tehdään lopullisesti myöhemmin.(4) Sopimus olisi hyväksyttävä,ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA:1 artikla1. Hyväksytään yhteisön puolesta Euroopan yhteisön ja Libanonin tasavallan välinen sopimus tietyistä lentoliikenteen näkökohdista.2. Sopimuksen teksti on tämän päätöksen liitteenä.2 artiklaNeuvoston puheenjohtaja valtuutetaan nimeämään henkilö, jolla on valtuudet antaa sopimuksen 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ilmoitus.Tehty BrysselissäNeuvoston puolestaPuheenjohtajaLiiteEuroopan yhteisön ja Libanonin tasavallan välinen SOPIMUS tietyistä lentoliikenteen näkökohdistaEUROOPAN YHTEISÖjaLIBANONIN TASAVALTA(jäljempänä ’sopimuspuolet’),jotkaTOTEAVAT, että useiden Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden ja Libanonin tasavallan välillä on tehty kahdenvälisiä lentoliikennesopimuksia, joihin sisältyy Euroopan yhteisön oikeuden vastaisia määräyksiä,TOTEAVAT, että Euroopan yhteisöllä on yksinomainen toimivalta monissa näkökohdissa, jotka voivat sisältyä Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden kahdenvälisiin lentoliikennesopimuksiin,TOTEAVAT, että johonkin jäsenvaltioon sijoittautuneilla yhteisön lentoliikenteen harjoittajilla on Euroopan yhteisön oikeuden nojalla oikeus syrjimättömään pääsyyn Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välisille lentoreiteille,OTTAVAT HUOMIOON, että Euroopan yhteisön ja tiettyjen kolmansien maiden välillä on tehty sopimuksia, joiden mukaan näiden kolmansien maiden kansalaiset voivat olla omistajina lentoyhtiöissä, joilla on Euroopan yhteisön lainsäädännön mukainen toimilupa,TUNNUSTAVAT, että ne Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden ja Libanonin tasavallan kahdenvälisten lentoliikennesopimusten määräykset, jotka ovat Euroopan yhteisön oikeuden vastaisia, on saatettava täysin kyseisen oikeuden mukaisiksi, jotta Euroopan yhteisön ja Libanonin tasavallan väliselle lentoliikenteelle voidaan luoda vankka oikeusperusta ja liikenteen jatkuvuus voidaan taata,TOTEAVAT, että näiden neuvottelujen yhteydessä Euroopan yhteisön tarkoituksena ei ole vaikuttaa Euroopan yhteisön ja Libanonin tasavallan välisen lentoliikenteen kokonaismäärään tai yhteisön lentoliikenteen harjoittajien ja Libanonin tasavallan lentoliikenteen harjoittajien väliseen tasapainoon eikä neuvotella muutoksia voimassa olevien kahdenvälisten lentoliikennesopimusten liikenneoikeuksia koskeviin määräyksiin,OVAT SOPINEET SEURAAVAA:1 artiklaYleiset määräykset1. Tässä sopimuksessa 'jäsenvaltioilla' tarkoitetaan Euroopan yhteisön jäsenvaltioita.2. Kun jossain liitteessä 1 mainitussa sopimuksessa viitataan kyseisen sopimuksen sopimuspuolena olevan jäsenvaltion kansalaisiin, tämän on katsottava viittaavan Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden kansalaisiin.3. Kun jossain liitteessä 1 mainitussa sopimuksessa viitataan kyseisen sopimuksen sopimuspuolena olevan jäsenvaltion lentoliikenteen harjoittajiin tai lentoyhtiöihin, tämän on katsottava viittaavan kyseisen jäsenvaltion nimeämiin lentoliikenteen harjoittajiin tai lentoyhtiöihin.2 artiklaJäsenvaltion tekemä nimeäminen1. Tämän artiklan 2 kohdan määräykset syrjäyttävät liitteessä 2 olevassa a kohdassa lueteltujen artiklojen vastaavat määräykset, jotka koskevat kyseisen jäsenvaltion tekemää lentoliikenteen harjoittajan nimeämistä ja Libanonin tasavallan lentoliikenteen harjoittajalle myöntämiä liikennöintilupia ja muita lupia, ja tämän artiklan 3 kohdan määräykset syrjäyttävät liitteessä 2 olevassa b kohdassa lueteltujen artiklojen vastaavat määräykset, jotka koskevat lentoliikenteen harjoittajan liikennöintilupien tai muiden lupien epäämistä, peruuttamista, tilapäistä peruuttamista tai rajoittamista.2. Saatuaan ilmoituksen jäsenvaltion tekemästä nimeämisestä Libanonin tasavallan on myönnettävä asianmukaiset liikennöintiluvat ja muut luvat mahdollisimman pienellä menettelyihin liittyvällä viiveellä edellyttäen, ettäi. lentoliikenteen harjoittaja on sijoittautunut nimeävän jäsenvaltion alueelle Euroopan yhteisön perustamissopimuksen mukaisesti ja sillä on Euroopan yhteisön lainsäädännön mukainen voimassa oleva liikennelupa;ii. lentoliikenteen harjoittaja on ansiolentoluvan myöntämisestä vastaavan jäsenvaltion jatkuvan ja tehokkaan lakisääteisen valvonnan alainen ja asianomainen ilmailuviranomainen on mainittu selvästi nimeämisessä; jaiii. lentoliikenteen harjoittaja on pysyvästi jäsenvaltioiden ja/tai jäsenvaltioiden kansalaisten tai muiden liitteessä 3 lueteltujen valtioiden ja/tai niiden kansalaisten omistuksessa joko suoraan tai osake-enemmistön kautta ja on jatkuvasti näiden valtioiden ja/tai niiden kansalaisten tosiasiallisessa määräysvallassa.3. Libanonin tasavalta voi evätä tai peruuttaa kokonaan tai tilapäisesti jäsenvaltion nimeämän lentoliikenteen harjoittajan liikennöintiluvat tai muut luvat tai rajoittaa niiden käyttöä, josi. lentoliikenteen harjoittaja ei ole sijoittautunut nimeävän jäsenvaltion alueelle Euroopan yhteisön perustamissopimuksen mukaisesti tai sillä ei ole Euroopan yhteisön lainsäädännön mukaista voimassa olevaa liikennelupaa;ii. lentoliikenteen harjoittaja ei ole ansiolentoluvan myöntämisestä vastaavan jäsenvaltion jatkuvan ja tehokkaan lakisääteisen valvonnan alainen tai asianomaista ilmailuviranomaista ei ole mainittu selvästi nimeämisessä; taiiii. lentoliikenteen harjoittaja ei ole jäsenvaltioiden ja/tai jäsenvaltioiden kansalaisten tai muiden liitteessä 3 lueteltujen valtioiden ja/tai niiden kansalaisten omistuksessa ja tosiasiallisessa määräysvallassa joko suoraan tai osake-enemmistön kautta.Libanonin tasavalta ei saa tämän kohdan mukaisia oikeuksia käyttäessään harjoittaa kansallisuuteen perustuvaa syrjintää yhteisön lentoliikenteen harjoittajien välillä.3 artikla Lakisääteiseen valvontaan liittyvät oikeudet1. Tämän artiklan 2 kohdan määräyksillä täydennetään liitteessä 2 olevassa c kohdassa lueteltuja artikloja.2. Jos jäsenvaltio on nimennyt lentoliikenteen harjoittajan, jonka lakisääteisestä valvonnasta vastaa jokin toinen jäsenvaltio, lentoliikenteen harjoittajan nimenneen jäsenvaltion ja Libanonin tasavallan välisen sopimuksen turvallisuusmääräysten nojalla Libanonin tasavallalle kuuluvia oikeuksia sovelletaan myös turvallisuusvaatimusten hyväksymiseen, noudattamiseen tai ylläpitämiseen kyseisen toisen jäsenvaltion toimesta sekä kyseisen lentoliikenteen harjoittajan liikenneluvan myöntämiseen.4 artiklaLentopolttoaineen verotus1. Tämän artiklan 2 kohdan määräyksillä täydennetään liitteessä 2 olevassa d kohdassa lueteltujen artiklojen vastaavia määräyksiä.2. Mikään liitteessä 2 olevassa d kohdassa lueteltujen sopimusten kohta ei huolimatta niissä mahdollisesti olevista päinvastaisista määräyksistä saa estää jäsenvaltioita määräämästä veroja, tulleja tai muita maksuja sen alueella toimitetulle polttoaineelle, jota käytetään Libanonin tasavallan nimeämän lentoliikenteen harjoittajan ilma-aluksessa, joka liikennöi kyseisen jäsenvaltion alueella sijaitsevan paikan ja toisen kyseisen jäsenvaltion alueella sijaitsevan paikan tai jonkin toisen jäsenvaltion alueella sijaitsevan paikan välillä.5 artikla Kuljetustariffit Euroopan yhteisön sisällä1. Tämän artiklan 2 kohdan määräyksillä täydennetään liitteessä 2 olevassa e kohdassa lueteltuja artikloja.2. Tariffeihin, joita Libanonin tasavallan nimeämät lentoliikenteen harjoittajat perivät kokonaan Euroopan yhteisön alueella tapahtuvasta kuljetuksesta sellaisen liitteessä 1 mainitun sopimuksen nojalla, johon sisältyy liitteessä 2 olevassa e kohdassa mainittu määräys, sovelletaan Euroopan yhteisön lainsäädäntöä.6 artiklaSopimuksen liitteetLiitteet ovat erottamaton osa tätä sopimusta.7 artiklaTarkistaminen tai muuttaminenSopimuspuolet voivat milloin tahansa yhteisellä hyväksynnällä tarkistaa tai muuttaa tätä sopimusta.8 artiklaVoimaantulo ja väliaikainen soveltaminen1. Tämä sopimus tulee voimaan päivänä, jona sopimuspuolet ovat ilmoittaneet kirjallisesti toisilleen, että sopimuksen voimaan saattamisen edellyttämät sisäiset menettelyt on saatettu päätökseen.2. Sen estämättä, mitä 1 kohdassa määrätään, sopimuspuolet sopivat soveltavansa sopimusta väliaikaisesti sitä päivää seuraavan kuukauden ensimmäisestä päivästä, jona sopimuspuolet ovat ilmoittaneet toisilleen tätä varten tarvittavien menettelyjen saattamisesta päätökseen.3. Jäsenvaltioiden ja Libanonin tasavallan väliset sopimukset ja muut järjestelyt, jotka eivät vielä ole tulleet voimaan tämän sopimuksen allekirjoituspäivänä ja joita ei sovelleta väliaikaisesti, luetellaan liitteessä 1 olevassa b kohdassa. Tätä sopimusta sovelletaan kaikkiin tällaisiin sopimuksiin ja järjestelyihin, kun ne tulevat voimaan tai kun niitä sovelletaan väliaikaisesti.9 artikla Voimassaolon päättyminen1. Jos jokin liitteessä 1 mainittu sopimus irtisanotaan, kaikkien tämän sopimuksen määräysten, jotka liittyvät kyseiseen liitteessä 1 mainittuun sopimukseen, voimassaolo päättyy samaan aikaan.2. Jos kaikki liitteessä 1 mainitut sopimukset irtisanotaan, tämän sopimuksen voimassaolo päättyy samaan aikaan.TÄMÄN VAKUUDEKSI alla mainitut asianmukaisesti valtuutetut edustajat ovat allekirjoittaneet tämän sopimuksen.Tämä sopimus on tehty [...]ssa [...] päivänä [...]kuuta [...] kahtena kappaleena englannin, espanjan, hollannin, italian, kreikan, latvian, liettuan, maltan, portugalin, puolan, ranskan, ruotsin, saksan, slovakin, sloveenin, suomen, tanskan, tšekin, unkarin, viron ja arabian kielellä. Jos kielitoisintojen välillä on eroja, englanninkielinen toisinto on todistusvoimainen.EUROOPAN YHTEISÖ: LIBANONIN TASAVALTA:Liite 1Luettelo tämän sopimuksen 1 artiklassa tarkoitetuista sopimuksistaa) Libanonin tasavallan ja Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden väliset lentoliikennesopimukset, jotka on tehty, allekirjoitettu ja/tai joita sovelletaan väliaikaisesti tämän sopimuksen allekirjoituspäivänä– Itävallan liittohallituksen ja Libanonin tasavallan hallituksen välinen sopimus lentoliikenteestä maiden alueiden välillä ja niiltä eteenpäin , tehty Beirutissa 2 päivänä huhtikuuta 1969 (jäljempänä ’Libanon–Itävalta-sopimus’);– Belgian hallituksen ja Libanonin hallituksen välinen sopimus lentoliikenteestä maiden alueiden välillä ja niiltä eteenpäin , tehty Beirutissa 24 päivänä joulukuuta 1953 (jäljempänä ’Libanon–Belgia-sopimus’);– Kyproksen tasavallan hallituksen ja Libanonin tasavallan hallituksen välinen lentoliikennesopimus , parafoitu 23 päivänä toukokuuta 1996 (jäljempänä ’Libanon–Kypros-sopimusluonnos’);– Tšekin tasavallan hallituksen ja Libanonin tasavallan hallituksen välinen lentoliikennesopimus , tehty Beirutissa 22 päivänä syyskuuta 2003 (jäljempänä ’Libanon–Tšekki-sopimus’);– Tanskan ja Libanonin välinen lentoliikennesopimus , tehty Beirutissa 21 päivänä lokakuuta 1955 (jäljempänä ’Libanon–Tanska-sopimus’);– Luonnos Ranskan tasavallan hallituksen ja Libanonin tasavallan hallituksen väliseksi lentoliikennesopimukseksi , parafoitu ja liitetty Ranskan tasavallan ja Libanonin tasavallan valtuuskuntien neuvotteluista tehtyyn hyväksyttyyn pöytäkirjaan, joka allekirjoitettiin 24 päivänä kesäkuuta 1998 Pariisissa (jäljempänä ’Libanon–Ranska-sopimusluonnos’);– Saksan liittotasavallan ja Libanonin tasavallan välinen lentoliikennesopimus , tehty Beirutissa 15 päivänä maaliskuuta 1961, sellaisena kuin se on muutettuna (jäljempänä ’Libanon–Saksa-sopimus’);– Luonnos Saksan liittotasavallan hallituksen ja Libanonin tasavallan hallituksen väliseksi lentoliikennesopimukseksi , parafoitu ja liitetty Bonnissa 16 päivänä tammikuuta 2002 allekirjoitettuun hyväksyttyyn pöytäkirjaan (jäljempänä ’tarkistettu Libanon–Saksa-sopimusluonnos’);– Kreikan kuningaskunnan hallituksen ja Libanonin tasavallan hallituksen välinen sopimus niiden alueiden välisen lentoliikenteen aloittamisesta , tehty Beirutissa 6 päivänä syyskuuta 1948 (jäljempänä ’Libanon–Kreikka-sopimus’);– Unkarin kansantasavallan hallituksen ja Libanonin tasavallan hallituksen välinen sopimus siviililentoliikenteestä , tehty Beirutissa 15 päivänä tammikuuta 1966 (jäljempänä ’Libanon–Unkari-sopimus’);– Italian hallituksen ja Libanonin tasavallan hallituksen välinen lentoliikennesopimus , tehty Beirutissa 24 päivänä tammikuuta 1949, sellaisena kuin se on muutettuna (jäljempänä ’Libanon–Italia-sopimus’);– Libanonin tasavallan hallituksen ja Luxemburgin suurherttuakunnan hallituksen välinen lentoliikennesopimus , parafoitu ja liitetty Beirutissa 23 päivänä lokakuuta 1998 allekirjoitetun luottamuksellisen yhteisymmärryspöytäkirjan liitteeksi B (jäljempänä ’Libanon–Luxemburg-sopimusluonnos’);– Luonnos Maltan hallituksen ja Libanonin tasavallan hallituksen väliseksi lentoliikennesopimukseksi , parafoitu ja liitetty Beirutissa 30 päivänä huhtikuuta 1999 allekirjoitettuun hyväksyttyyn pöytäkirjaan (jäljempänä ’Libanon–Malta-sopimusluonnos’);– Alankomaiden kuningaskunnan ja Libanonin tasavallan välinen lentoliikennesopimus , tehty Beirutissa 20 päivänä syyskuuta 1949 (jäljempänä ’Libanon–Alankomaat-sopimus’);– Puolan kansantasavallan hallituksen ja Libanonin tasavallan hallituksen välinen lentoliikennesopimus , tehty Beirutissa 25 päivänä huhtikuuta 1966 (jäljempänä ’Libanon–Puola-sopimus’);– Ruotsin ja Libanonin välinen lentoliikennesopimus , tehty Beirutissa 23 päivänä maaliskuuta 1953 (jäljempänä ’Libanon–Ruotsi-sopimus’);– Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen ja Libanonin tasavallan hallituksen välinen sopimus lentoliikenteestä maiden alueiden välillä ja niiltä eteenpäin, tehty Beirutissa 15 päivänä elokuuta 1951, sellaisena kuin se on muutettuna (jäljempänä ’Libanon–Yhdistynyt kuningaskunta -sopimus’);b) Libanonin tasavallan ja Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden välillä parafoidut tai allekirjoitetut lentoliikennesopimukset ja muut järjestelyt, jotka eivät ole vielä tulleet voimaan ja joita ei sovelleta väliaikaisesti tämän sopimuksen allekirjoituspäivänä– Luonnos Espanjan kuningaskunnan ja Libanonin tasavallan väliseksi lentoliikennesopimukseksi, parafoitu Madridissa 21 päivänä elokuuta 1997 (jäljempänä Libanon–Espanja-sopimusluonnos).Liite 2Luettelo liitteessä 1 lueteltujen sopimusten artikloista, joihin viitataan tämän sopimuksen 2–5 artiklassaa) Jäsenvaltion tekemä nimeäminen:- Libanon–Itävalta-sopimuksen 3 artikla- Libanon–Belgia-sopimuksen 3 artikla- Libanon–Kypros-sopimusluonnoksen 4 artikla- Libanon–Tšekki-sopimuksen 3 artikla- Libanon–Ranska-sopimusluonnoksen 3 artikla- Libanon–Saksa-sopimuksen 3 artikla- Libanon–Unkari-sopimuksen 3 artikla- Libanon–Luxemburg-sopimusluonnoksen 3 artikla- Libanon–Malta-sopimusluonnoksen 6 artikla- Libanon–Puola-sopimuksen 3 artikla- Libanon–Espanja-sopimusluonnoksen 3 artikla- Libanon–Yhdistynyt kuningaskunta -sopimuksen 4 artiklab) Liikennöintilupien tai muiden lupien epääminen, peruuttaminen kokonaan tai tilapäisesti tai rajoittaminen:- Libanon–Itävalta-sopimuksen 4 artikla- Libanon–Belgia-sopimuksen 3 artikla- Libanon–Kypros-sopimusluonnoksen 5 artikla- Libanon–Tšekki-sopimuksen 4 artikla- Libanon–Tanska-sopimuksen 5 artikla- Libanon–Ranska-sopimusluonnoksen 4 artikla- Libanon–Saksa-sopimuksen 4 artikla- Libanon–Kreikka-sopimuksen 6 artikla- Libanon–Unkari-sopimuksen 4 artikla- Libanon–Italia-sopimuksen 6 artikla- Libanon–Luxemburg-sopimusluonnoksen 4 artikla- Libanon–Malta-sopimusluonnoksen 7 artikla- Libanon–Alankomaat-sopimuksen 6 artikla- Libanon–Puola-sopimuksen 3 artikla- Libanon–Espanja-sopimusluonnoksen 4 artikla- Libanon–Ruotsi-sopimuksen 5 artikla- Libanon–Yhdistynyt kuningaskunta -sopimuksen 4 artiklac) Lakisääteinen valvonta:- Libanon–Itävalta-sopimuksen 7 a artikla- Libanon–Tšekki-sopimuksen 7 artikla- Libanon–Ranska-sopimusluonnoksen 8 artikla- Libanon–Luxemburg-sopimusluonnoksen 7 artikla- Tarkistetun Libanon–Saksa-sopimusluonnoksen 6 artiklad) Lentopolttoaineen verotus:- Libanon–Itävalta-sopimuksen 5 artikla- Libanon–Belgia-sopimuksen 4 artikla- Libanon–Kypros-sopimusluonnoksen 7 artikla- Libanon–Tšekki-sopimuksen 8 artikla- Libanon–Tanska-sopimuksen 9 artikla- Libanon–Ranska-sopimusluonnoksen 10 artikla- Libanon–Saksa-sopimuksen 6 artikla- Tarkistetun Libanon–Saksa-sopimusluonnoksen 10 artikla- Libanon–Kreikka-sopimuksen 3 artikla- Libanon–Unkari-sopimuksen 14 artikla- Libanon–Italia-sopimuksen 3 artikla- Libanon–Luxemburg-sopimusluonnoksen 8 artikla- Libanon–Malta-sopimusluonnoksen 9 artikla- Libanon–Puola-sopimuksen 6 artikla- Libanon–Espanja-sopimusluonnoksen 5 artikla- Libanon–Ruotsi-sopimuksen 9 artikla- Libanon–Yhdistynyt kuningaskunta -sopimuksen 5 artiklae) Kuljetustariffit Euroopan yhteisön sisällä:- Libanon–Itävalta-sopimuksen 9 artikla- Libanon–Belgia-sopimuksen 7 artikla- Libanon–Kypros-sopimusluonnoksen 16 artikla- Libanon–Tšekki-sopimuksen 12 artikla- Libanon–Tanska-sopimuksen 7 artikla- Libanon–Ranska-sopimusluonnoksen 14 artikla- Libanon–Saksa-sopimuksen 9 artikla- Tarkistetun Libanon–Saksa-sopimusluonnoksen 14 artikla- Libanon–Unkari-sopimuksen 7 artikla- Libanon–Luxemburg-sopimusluonnoksen 13 artikla- Libanon–Malta-sopimusluonnoksen 14 artikla- Libanon–Puola-sopimuksen 10 artikla- Libanon–Espanja-sopimusluonnoksen 7 artikla- Libanon–Ruotsi-sopimuksen 7 artikla- Libanon–Yhdistynyt kuningaskunta -sopimuksen 7 artiklaLiite 3Luettelo tämän sopimuksen 2 artiklassa tarkoitetuista muista valtioistaa) Islannin tasavalta (Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen nojalla)b) Liechtensteinin ruhtinaskunta (Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen nojalla)c) Norjan kuningaskunta (Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen nojalla)d) Sveitsin valaliitto (Euroopan yhteisön ja Sveitsin valaliiton välisen lentoliikennesopimuksen nojalla) [1] Neuvoston päätös 11323/03, tehty 5. kesäkuuta 2003 (luottamuksellinen asiakirja).[2] EUVL C , , s. .[3] EUVL C , , s. .[4] EUVL C , , s. .[5] EUVL C , , s. .


text:
VSRS sklep II Ips 76/2014
 ECLI:SI:VSRS:2014:II.IPS.76.2014
 VS0017147
 VSK Cdn 351/2013
 Anton Frantar (preds.), dr. Ana Božič Penko (poroč.), mag. Nina Betetto, Aljoša Rupel, mag. Rudi Štravs
 zahteva za varstvo zakonitosti - pogodba o dosmrtnem preživljanju - notarski zapis - poprava notarskega zapisa - predmet pogodbe - vpis lastninske pravice v zemljiško knjigo - listina, primerna za vpis v zemljiško knjigo -
 Notarski zapis, ki vsebuje pogodbo o dosmrtnem preživljanju in zemljiškoknjižno dovolilo za prenos lastninske pravice na nepremičninah, ki so predmet pogodbe, v korist preživljalca, pa so v njem posamezne nepremičnine prečrtane, po presoji Vrhovnega sodišča ustreza pogojem listine, ki je veljavna podlaga za vknjižbo po 2. točki prvega odstavka 148. člena v zvezi z 2. točko prvega odstavka 40. člena ZZK-1 pri nepremičninah, ki niso prečrtane (34. člen ZN).
 Zahtevi za varstvo zakonitosti se ugodi in se izpodbijani sklep pritožbenega sodišča spremeni tako, da se pritožba nasprotnih udeležencev zavrne in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.
 1. A. A. kot preživljanec in B. B. kot preživljalec sta 13. 6. 2012 sklenila pogodbo o dosmrtnem preživljanju v obliki notarskega zapisa. Predmet pogodbe je bilo večje število nepremičnin. Preživljanec je 8. 7. 2012 umrl. Notar je 24. 7. 2012, torej po preživljančevi smrti, v notarskem zapisu prečrtal tri parcele, notarskemu zapisu pa dodal listino s pojasnilom, da je v skladu s 34. členom Zakona o notariatu (v nadaljevanju ZN) notarski zapis pogodbe o dosmrtnem preživljanju popravlja tako, da izbriše tri (konkretno navedene) nepremičnine, ker so v notarskem zapisu zapisane pomotoma, saj niso last preživljanca in da vse ostale določbe ostanejo nespremenjene. Za tem je 7. 2. 2013 notar vložil zemljiškoknjižni predlog za vknjižbo lastninske pravice v korist preživljalca B. B. pri vseh nepremičninah iz notarskega zapisa pogodbe o dosmrtnem preživljanju, razen pri treh prečrtanih (izbrisanih) nepremičninah. Vpis je bil dovoljen(1), ugovor zoper sklep o dovolitvi vpisa pa je bil zavrnjen.(2) Zoper sklep zemljiškoknjižnega sodnika o zavrnitvi ugovora je bila vložena pritožba. Drugostopenjsko sodišče ji je z uvodoma navedenim sklepom ugodilo in sklep zemljiškoknjižne sodnice spremenilo tako, da vpisa ni dovolilo.
 2. Zoper sklep pritožbenega sodišča je Vrhovno državno tožilstvo vložilo zahtevo za varstvo zakonitosti glede pravnega vprašanja ali notarski zapis, v katerem je del besedila prečrtan ob uporabi 34. člena ZN, ustreza pogojem listine, ki je veljavna podlaga za vknjižbo po 2. točki prvega odstavka 148. člena v zvezi z 2. točko prvega odstavka 40. člena Zakona o zemljiški knjigi (v nadaljevanju ZZK-1). Ocenjuje, da bo odločitev Vrhovnega sodišča o tem vprašanju pomembna za zagotovitev pravne varnosti in razvoj prava preko sodne prakse, še posebej, ker sodne prakse Vrhovnega sodišča o tem vprašanju še ni, Notarska zbornica Republike Slovenije pa je zavzela ravno nasprotno stališče od stališča, ki je zastopano v izpodbijanem sklepu. Uveljavlja absolutno bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 15. točke drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP), ki naj bi bila zagrešena, ker je pritožbeno sodišče štelo, da se zaznamek notarja, dodan notarskemu zapisu, sklicuje na 43. člen ZN, v resnici pa ga je notar utemeljil s 34. členom istega zakona. Nadalje zatrjuje, da je bilo zmotno uporabljeno materialno pravo, ker je bila uporabljena določba sedmega odstavka 43. člena namesto določbe 34. člena ZN in ker je drugostopenjsko sodišče zmotno presodilo, da pogoji za dovolitev vpisa po 148. členu v zvezi s 40. členom ZZK-1 niso izpolnjeni. Trdi, da v obravnavanem primeru, vsebinsko gledano, ne gre za položaj iz sedmega odstavka 43. člena ZN, ki se nanaša na primere, ko se notarski zapis naknadno dopolni, popravi ali spremeni z drugim notarskim zapisom, torej ko pride do sprememb po volji pogodbenih strank ter se k notarskemu zapisu pogodbe zapiše in podpiše dodatek, novacija pogodbe in podobno. Gre za specialno izpeljavo splošnega pravila iz drugega odstavka 51. člena Obligacijskega zakonika (v nadaljevanju OZ) o obličnosti sprememb in dopolnitev oblične pogodbe. To pa ne izključuje uporabe 34. člena ZN za primere, ko je potrebno v notarski listini (tudi v notarskem zapisu kot vrsti notarske listine) odpraviti pomote v besedilu s črtanem dela besedila. Prav to je bilo storjeno v konkretnem primeru. Prečrtanje dela besedila je bilo izvedeno strogo po določbah 34. člena ZN, po katerih se v notarski listini v fizični obliki ne sme ničesar izbrisati, če je treba del besedila prečrtati, mora biti to storjeno tako, da prečrtani tekst ostane čitljiv, na koncu pa mora biti označeno mesto in obseg besedila, ki je prečrtano. V konkretnem primeru s prečrtanjem nepremičnin, ki niso bile last preživljanca in zato sploh niso mogle biti predmet razpolagalnega posla, ni bil razširjen obseg razpolaganja preživljanca preko njegove pogodbene volje po njegovi smrti, zato soglasje njegovih univerzalnih naslednikov ni bilo potrebno: njihova upravičenja niso bila prizadeta preko volje njihovega pravnega prednika. Brez opore je tudi zaključek, da se zaradi črtanja treh nepremičnin izvirnik in odpravek notarskega zapisa ujemata, saj je bil zemljiškoknjižnemu predlogu priložen le odpravek notarskega zapisa, sodišče pa z izvirnikom sploh ni razpolagalo. Morebitne nepravilnosti pri sestavi notarske listine so lahko le predmet posebnega pravdnega postopka. Opozarja še, da je bilo za tiste parcele, ki v notarskem zapisu niso bile prečrtane, zemljiškoknjižno dovolilo sestavljeno v obliki notarskega zapisa, zato se šteje, da je podpis osebe, katere pravica se prenaša, pravilno overjen (prvi odstavek 41. člena ZZK-1) in ima kvaliteto listine, ki je podlaga za vpis po 2. točki prvega odstavka 40. člena ZZK-1. Ovire za vpis po 2. točki prvega odstavka 148. člena ZZK-1 torej ni bilo.
 3. Nasprotna udeleženca sta na zahtevo za varstvo zakonitosti odgovorila. Vrhovnemu sodišču sta predlagala, naj jo zavrne. Ključno stališče odgovora na zahtevo za varstvo zakonitosti je, da dodajanje ali črtanje parcel iz pogodbe pomeni njeno spremembo, to je spremembo vsebine pogodbe, za kar ne pride v poštev določba 34. člena ZN, po kateri lahko notar enostransko opravi popravke, ki so omejeni na formalne napake in ne vplivajo na vsebino pogodbe, pač pa je mogoče tako spremembo, kot je bila opravljena v konkretnem primeru, opraviti skladno z določbami 43. člena ZN, torej v enaki obliki, v kateri je bil sestavljen notarski zapis.
 5. Eden od pogojev za dovolitev vpisa v zemljiško knjigo je, da listina, na podlagi katere se z zemljiškoknjižnim predlogom zahteva vpis oziroma na podlagi katere zemljiškoknjižno sodišče o vpisu odloča po uradni dolžnosti, po vsebini in drugih lastnostih ustreza pogojem, ki jih ta zakon določa za listine, ki so podlaga za vpis (2. točka prvega odstavka 148. člena ZZK-1). V konkretnem primeru je predlagatelj predlagal vpis na podlagi notarskega zapisa pogodbe o dosmrtnem preživljanju. Pogoj, da je listina, sestavljena v obliki notarskega zapisa, podlaga za vpis, je, da vsebuje zemljiškonjižno dovolilo glede vknjižbe, ki se predlaga (2. točka prvega odstavka 40. člena ZZK-1).
 6. Argumenti pritožbenega sodišča, da notarski zapis pogodbe o dosmrtnem preživljanju, v katerem so tri nepremičnine prečrtane, ni listina, ki je lahko podlaga za vpis, ne drži. Ne drži zato, ker temelji na zmotnem izhodišču, da se izvirnik in odpravek notarskega zapisa (katerega del je zemljiškoknjižno dovolilo) ne ujemata, češ da je izvirnik tisti izvod listine, ki so ga pogodbene stranke podpisale in je bil torej sestavljen v njihovi navzočnosti, tako, da v njem ni bila prečrtana (izbrisana) nobena nepremičnina, zemljiški knjigi predložen odpravek notarskega zapisa pa je bil popravljen. Kriterij razlikovanja med izvirnikom in odpravkom notarskega zapisa je določen z zakonom: po določbi 57. člena ZN je izvirnik samo tisti izvod notarskega zapisa, ki ga hrani notar, ki ga je sestavil (po določbi prvih dveh odstavkov naslednjega člena istega zakona ga sme na podlagi pisne odredbe oziroma naloga izročiti samo sodišču ali Notarski zbornici Slovenije in sicer samo začasno) vsi ostali izvodi so odpravki notarskega zapisa. Odveč je poudariti, da je med izvirnikom in odpravki notarskega zapisa razlika le formalna in ne vsebinska.
 7. Zmotno je tudi stališče, da je notarski zapis s tem, ko je notar v njem prečrtal (izbrisal) tri nepremičnine, izgubila kvaliteto listine, ki je lahko podlaga za vpis (2. točka prvega odstavka 40. člena ZZK-1). To kvaliteto je po razlogih izpodbijanega sklepa notarski zapis izgubil zato, ker prečrtanje (izbris) treh nepremičnin pomeni spremembo vsebine pogodbe, vsako popravo, dopolnitev ali spremembo notarskega zapisa pa je treba po določbi sedmega odstavka 43. člena ZN napraviti v obliki notarskega zapisa, torej ob sodelovanju vseh pogodbenih strank, kar se v konkretnem primeru ni zgodilo, saj je korekturo napravil notar sam po smrti odsvojitelja nepremičnin. Po presoji Vrhovnega sodišča je ključno, da je notar vpis lastninske pravice v korist preživljalca predlagal le pri tistih nepremičninah, glede katerih notarski zapis ni bil popravljen (povedano drugače: vpisa ni predlagal pri nepremičninah, ki jih je v notarskem zapisu po njegovi sestavi prečrtal). V tem delu je notarski zapis ohranil kvaliteto, ki jo mora imeti, da je lahko podlaga za vpis: vse nepremičnine, pri katerih je bil predlagan vpis, so ostale: niso bile prečrtane oziroma izbrisane ne v zavezovalnem pravnem poslu (pogodbi o dosmrtnem preživljanju), ne v razpolagalnem pravnem poslu (zemljiškoknjižnem dovolilu), ki je bil vnesen v notarski zapis (2. točka prvega odstavka 40. člena ZZK-1), zato se šteje, da je bil podpis odsvojitelja (preživljanca) na zemljiškoknjižnem dovolilu, ki je podlaga za vknjižbo, overjen (prvi in drugi odstavek 41. člena ZZK-1). Za odločitev o zemljiškoknjižnem predlogu ni pomembno, ali je bil „uradni popravek“ (črtanje oziroma izbris treh nepremičnin) opravljen po 34. ali po 43. členu ZN in ali je bil opravljen pravilno, ker se predlagani vpis ne nanaša na nepremičnine, ki so predmet poprave. Pravkar navedeno presojo utemeljuje tudi primerjava konkretne zadeve s položajem, ko notar ne bi ugotovil, da tri nepremičnine v notarskem zapisu niso last odsvojitelja in jih ne bi prečrtal ter bi vknjižbo lastninske pravice v korist pridobitelja predlagal pri vseh (tudi pri teh treh) nepremičninah, navedenih v notarskem zapisu: zemljiškoknjižno sodišče bi vpis pri nepremičninah, ki niso bile last odsvojitelja, zavrnilo oziroma bi odločilo, da ni dovoljen (151. člen ZZK-1). Eden od pogojev za dovolitev vpisa je tudi, da je vpis po stanju zemljiške knjige dovoljen (3. točka prvega odstavka 148. člena ZZK-1) in dovoljen je (le) proti osebi, v korist katere je vknjižena pravica, glede katere je predlagan (prvi odstavek 150. člena ZZK-1). Vpis lastninske pravice pri spornih treh (sedaj prečrtanih) nepremičninah, ki v trenutku vložitve zemljiškoknjižnega predloga niso bile last odsvojitelja (preživljanca) bi oviralo načelo pravnega prednika.
 8. Notarski zapis, ki vsebuje pogodbo o dosmrtnem preživljanju in zemljiškoknjižno dovolilo za prenos lastninske pravice na nepremičninah, ki so predmet pogodbe, v korist preživljalca, pa so v njem posamezne nepremičnine prečrtane, po presoji Vrhovnega sodišča ustreza pogojem listine, ki je veljavna podlaga za vknjižbo po 2. točki prvega odstavka 148. člena v zvezi z 2. točko prvega odstavka 40. člena ZZK-1 pri nepremičninah, ki niso prečrtane (34. člen ZN). Nasprotna odločitev pritožbenega sodišča je materialnopravno zmotna, zahteva za varstvo zakonitosti pa utemeljena. Vrhovno sodišče ji je ugodilo in izpodbijani sklep spremenilo tako, da je pritožbo zoper sklep zemljiškoknjižne sodnice o ugovoru zoper sklep o dovolitvi vpisa zavrnilo in s pritožbo izpodbijani sklep potrdilo (4. točka drugega odstavka v zvezi s četrtim odstavkom 161. člena ZZK-1).
 Sklep Dn 30552/2013 z dne 11. 3. 2013 Okrajnega sodišča v Domžalah.
 Op. št. (2): Sklep Sdn 569/2013 z dne 4. 6. 2013 Okrajnega sodišča v Domžalah.
 ZN 34, 43, 43/1, 57. ZZK-1 člen 40, 40/1-2, 41, 41/1, 148, 148/1-2, 148/1-3.
 P2RvYy0yMDEyMDMyMTEzMDcxOTQ1