type: other

text:
VSL sodba V Cpg 2029/2014
 ECLI:SI:VSLJ:2015:V.CPG.2029.2014
 VSL0081455
 Ladislava Polončič (preds.), Franc Seljak (poroč.), Tadeja Zima Jenull
 PRAVO INTELEKTUALNE LASTNINE - OBLIGACIJSKO PRAVO - POGODBENO PRAVO - ODŠKODNINSKO PRAVO - DAVKI - USTAVNO PRAVO
 sorodne pravice - pravice izvajalcev - pravice proizvajalcev fonogramov - javna priobčitev komercialnih fonogramov - nadomestilo za uporabo fonogramov - primerno nadomestilo - skupni sporazum o višini nadomestil - tarifa - neupravičena pridobitev - odškodninski zahtevek - višina zahtevkov iz neupravičene pridobitve - povrnitev škode in civilna kazen - kolektivno upravljanje avtorskih pravic - monopolni položaj kolektivne organizacije - omejitev pogodbene avtonomije - dolžnost skleniti pogodbo ( kontrahirna dolžnost ) - stroški terenskega preverjanja - plačilo DDV - vezanost sodnika na ustavo in zakon - enotna sodna praksa - odstop od ustaljene sodne prakse - pravna varnost
 Nižja sodišča imajo pravico odstopiti od oblikovane sodne prakse VSRS, ob predpostavki, da za svojo odločitev ponudijo zadostno argumentacijo, ki nima značaja samovolje sodnika oziroma sodišča. Takšna samovolja ni podana niti v primeru, ko se s strani nižjega sodišča izkaže kot pravilno vztrajanje pri že zavzetih materialnopravnih zaključkih, ki jih je nadrejeno sodišče v ustaljeni sodni praksi opredelilo kot zmotne, v kolikor za to ponudi dodatne argumente, ki pri obravnavi precedenčnega primera niso bili izpostavljeni, oziroma se instančno sodišče do njih ni argumentirano opredelilo.
 Po stališču pritožbenega sodišča zahtevek iz naslova neupravičene obogatitve obstoji vzporedno z odškodninskim, v dispoziciji stranke pa je, na kakšen način ga bo uveljavljala. Ker iz trditvene podlage tožeče stranke izhaja, da je navedla vsa pravno pomembna dejstva o neupravičeni obogatitvi po 198. členu OZ, kot tudi elemente odškodninske odgovornosti tožene stranke po 131. členu OZ, sodišče prve stopnje zahtevka ni zmotno opredelilo za deliktnega.
 Glede na kogentna določila 168. člena ZASP ni nobene zakonske podlage, da bi lahko tožeča stranka v okviru sklepanja skupnega sporazuma urejala obseg upravičenj, ki jih lahko uveljavlja zoper kršitelja pravice, to je toženo stranko. Ravno tak učinek poskuša tožeča stranka doseči z interpretacijo, da skupni sporazum ne učinkuje na toženo stranko in da zanjo še vedno veljajo določila tarife tožeče stranke. Ob upoštevanju razlik bi to pomenilo, da bi tožeča stranka lahko kot odškodnino za nezakonit poseg v položaj nosilcev pravic uveljavljala nadomestilo, ki bi bilo od dvakrat do devetkrat višje, kot bi ga lahko terjala od uporabnika, v kolikor bi imela z njim sklenjeno pogodbo.
 I. Pritožba se zavrne in se prvostopenjska sodba v izpodbijani III.1., III.2., III.3. in III.5. točki izreka potrdi.
 II. Zahtevek tožeče stranke za povrnitev njenih stroškov pritožbenega postopka se zavrne.
 1. Sodišče prve stopnje je toženi stranki naložilo, da tožeči stranki plača 394,47 EUR nadomestila za zakonito uporabo fonogramov s pripadki (I. točka izreka) in civilno kazen za neavtorizirano javno priobčevanje fonogramov v višini 394,47 EUR s pripadki (II. točka izreka). V plačilo ji je naložilo tudi pravdne stroške v znesku 130,46 EUR s pripadki (VI. točka izreka).
 2. Tožbeni zahtevek na povrnitev višje neupravičene obogatitve iz naslova javne priobčitve fonogramov v znesku 1.874,43 EUR (III.1. točka izreka) in na plačilo višje civilne kazni v znesku 3.787,83 EUR (III.2. točka izreka), je prvostopenjsko sodišče zavrnilo. Hkrati je zavrnilo tožbeni zahtevek na povrnitev stroškov, nastalih zaradi neizpolnjevanja zakonskih dolžnosti tožene stranke v znesku 119,74 EUR (III.3. točka izreka) in tožbeni zahtevek, da mora tožena stranka do sklenitve ustrezne pogodbe mesečno poročati tožeči stranki o obsegu javnega priobčevanja komercialnih fonogramov (III.4. točka izreka).
 Pritožba tožeče stranke
 3. Zoper točke III.1., III.2., III.3. in III.5. izpodbijane sodbe je tožeča stranka v pritožbenem roku vložila pritožbo. Uveljavljala je „vse pritožbene razloge“ in pritožbenemu sodišču predlagala, da izpodbijani del sodbe spremeni tako, da tožbenemu zahtevku tožeče stranke v celoti ugodi, toženi stranki pa naloži plačilo vseh priglašenih pravdnih stroškov tožeče stranke. Podredno je predlagala, da pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo razveljavi in vrne zadevo prvostopenjskemu sodišču v ponovno odločanje.
 4. Tožena stranka na pravilno vročeno pritožbo ni odgovorila.
 6. Tožeča stranka je kolektivna organizacija za upravljanje pravic glasbenih izvajalcev in proizvajalcev fonogramov. V tožbi je očitala toženi stranki, da je pri opravljanju svoje dejavnosti javno priobčevala komercialne fonograme, ne da bi za to plačala ustrezna nadomestila, s čimer je kršila avtorske pravice. Zoper toženo stranko je uveljavljala različne zahtevke, o katerih je prvostopenjsko sodišče odločilo tako, kot izhaja iz 1. in 2. točke obrazložitve te sodbe.
 7. Tožeča stranka v pritožbi prvostopenjskemu sodišču očita nepravilno uporabo materialnega prava glede vprašanja, kaj je pravna osnova za obračun nadomestila za zakonito uporabo fonogramov. Prvostopenjsko sodišče se je v svoji odločbi oprlo na določila Skupnega sporazuma o višini nadomestil za uporabo varovanih del iz repertoarja Zavoda IPF kot javno priobčitev pri poslovni dejavnosti, ki je bil objavljen v Uradnem listu RS 17. 10. 2006 (v nadaljevanju SS 2006). Tožeča stranka se je že v postopku pred prvostopenjskim sodiščem sklicevala na uporabo Tarife Zavoda IPF za javno priobčitev fonogramov, objavljeno v Uradnem listu RS 18. 7. 2005 (v nadaljevanju T 2005). Na uporabo T 2005 se sklicuje tudi v pritožbi. Zagovarja stališče, da iz SS 2006 samega izhaja, da za toženo stranko velja T2005, ne pa tarifa iz SS 2006, zato ker s tožečo stranko ni sklenila pogodbe.
 Precedenčnost odgovora na zastavljeno materialnopravno vprašanje
 8. Sodišče prve stopnje je z obrazložitvijo svoje odločitve glede pravne podlage za izračun nadomestila in posledično tudi civilne kazni za toženo stranko v celoti sledilo ustaljenemu stališču pritožbenega sodišča do tega vprašanja, ki ga je izrazilo v številnih svojih odločbah v zadnjih letih.(1) Ob tem ne gre prezreti, da že samo število zadev, v katerih je tožeča stranka nastopala v pritožbenih postopkih, kaže na to, da gre za večje število odprtih pravnih razmerij tožeče stranke do zavezancev, ki morajo glede na določila ZASP tožeči stranki kot kolektivni organizaciji plačevati za upravljanje pravic izvajalcev in proizvajalcev fonogramov. Tako je iz statističnih podatkov pritožbenega sodišča razvidno, da je v letu 2012 obravnavalo 53 zadev, ki so se nanašale na pravovarstvene zahtevke tožeče stranke zoper navedene zavezance. V letu 2013 je obravnavalo 256 zadev in v letu 2014 223 tovrstnih zadev. V času odločanja v tej zadevi je pred pritožbenim sodiščem v obravnavi še 159 odprtih pritožbenih postopkov. Ne glede na razlike v obravnavanih primerih glede dejanske podlage, od katere je odvisen položaj tožene stranke kot zavezanca za plačilo nadomestila za uporabo fonogramov, pa se skorajda dosledno v navedenih zadevah odpira tudi materialnopravno vprašanje podlage za izračun nadomestila in posledično višine civilne kazni, ki jo lahko tožeča stranka uveljavlja zoper kršitelje pravic izvajalcev in proizvajalcev fonogramov. Tožeča stranka se dosledno v vseh zadevah sklicuje na uporabo T 2005, ob hkratnem sklicevanju na primerljive določbe v sklenjenih skupnih sporazumih, ki jih je tožeča stranka sklenila z reprezentativnimi predstavniki uporabnikov in ki uporabo skupnega sporazuma izključujejo za uporabnike, ki nimajo sklenjene individualne pogodbe s tožečo stranko.(2) Ker so tudi te določbe skupnih sporazumov, ki izključujejo njihovo uporabo za posamezno kategorijo uporabnikov, primerljive,(3) se že v tem kaže precedenčnost odločitve o tem ali je v primeru, ko gre za obračun nadomestila za uporabnika, ki je uporabljal fonograme brez urejenega razmerja s tožečo stranko, potrebno uporabiti merila iz T 2005 ali ustreznih skupnih sporazumov.
 9. Pritožbeno sodišče se je do tega materialnopravnega vprašanja opredeljevalo ob obravnavi prvih primerov v letu 2012. Res je, da je v dveh zadevah(4) zavzelo stališče, s katerim je sledilo argumentaciji tožeče stranke o uporabi določil T 2005. Vendar je v februarju 2013 spremenilo svoje stališče in argumente za to utemeljilo v obrazložitvi sodbe I Cpg 126/2013 z dne 14. 2. 2013. Tem argumentom (do katerih se bo pritožbeno sodišče dodatno opredelilo v nadaljevanju te obrazložitve) je dosledno sledilo v vseh nadaljnjih odločbah, v katerih je obravnavalo tovrstne tipske zahtevke tožeče stranke. Pritožbeno sodišče je na ta način povsem ustalilo sodno prakso glede tega vprašanja. To pa je eden od nosilnih stebrov zagotavljanja ustavne pravice do enakega varstva pravic v sodnem postopku.(5) Tako ustaljeni sodni praksi pritožbenega sodišča je v celoti sledilo tudi prvostopenjsko sodišče,(6) ki je odmero nadomestila opiralo na določila veljavnih skupnih sporazumov in ne na T 2005.
 10. Tožeča stranka je enotno stališče prvostopenjskega in pritožbenega sodišča do spornega materialnopravnega vprašanja resno poskušala izpodbiti z izrednim pravnim sredstvom šele na podlagi dveh revizij, ki jih je vložila na podlagi sklepov Vrhovnega sodišča RS o dopustitvi revizije III DoR 83/2014 in 84/2014-8 z dne 2. 9. 2014. Revizijsko sodišče je o revizijah odločilo s sklepoma III Ips 141/2014 in III Ips 142/2014 z dne 18. 2. 2015 (v nadaljevanju revizijski odločbi). V njih je glede spornega vprašanja uporabe podlage za obračun nadomestila za uporabo pravic uporabnikom, ki brez urejenega razmerja s tožečo stranko uporabljajo fonograme, sledilo argumentaciji revidenta (tožeče stranke). Kot materialnopravno zmotno je ocenilo razlago prvostopenjskega in drugostopenjskega sodišča (v nadaljevanju nižjih sodišč) o uporabi SS 2006 za izračun nadomestila, saj bi morala uporabiti določbe T 2005.
 11. Ob navedenih dveh revizijskih odločbah se zastavlja vprašanje vezanosti nižjih sodišč na zavzeto stališče revizijskega sodišča pri obravnavi podobnih (tipskih) primerov. Ali so torej nižja sodišča strogo vezana na materialnopravno stališče, ki ga je VSRS zavzelo v drugi (po dejanski plati identični ali vsaj podobni) zadevi? Pritožbeno sodišče je pri svojem odločanju le v zadevi V Cpg 43/2015 z dne 26. 3. 2015 sledilo argumentaciji VSRS s sklicevanjem na materialnopravne razloge, navedene v citiranih revizijskih odločbah VSRS.
 12. Sodnik je pri opravljanju sodniške funkcije vezan na ustavo in zakon.(7) To seveda ne pomeni, da je v njegovi sferi prosto polje razlage. Posebej, ko gre za argumentacijo odločitev, ki imajo precendenčni učinek, je potrebno upoštevati tudi njen pomen zaradi zagotavljanja pravne varnosti skozi predvidljivost sodnega odločanja.(8)
 13. Ustavna pravica do enakega varstva pravic v postopku se zagotavlja tudi skozi vlogo VSRS, da skrbi za enotno sodno prakso.(9) Največji učinek v tej smeri zagotavlja z argumentacijo odločitev v konkretnih primerih, ko z odločanjem o izrednih pravnih sredstvih usmerja sodno prakso. Na ta način njegove odločitve postajajo del ustaljene sodne prakse, k spoštovanju katere je zavezano tudi samo. Vrhovno sodišče ima pri oblikovanju sodne prakse nedvomno odločilno vlogo, saj pri tem ni vezano na stališča sodne prakse, ki so se izoblikovala pred nižjimi sodišči.(10)
 14. Vendar s tem, ko je posamezna odločba VSRS postala (odločilni) del sodne prakse, to še ne pomeni, da so nižja sodišča absolutno vezana na tako ustaljeno sodno prakso. Čeprav ustaljena sodna praksa predstavlja pomemben neformalni pravni vir, na katerega je vezano sodišče pri sprejemu svojih odločitev, je na nivo ustavno zagotovljenega jamstva dvignjena le prepoved samovoljnega odstopa od sodne prakse. Sodišče ne sme samovoljno, oziroma arbitrarno, torej brez razumne pravne obrazložitve, odstopiti od enotne in ustaljene sodne prakse.(11) Zato imajo tudi v primeru, ko je bila sodna praksa oblikovana s strani VSRS, nižja sodišča pravico odstopiti od tako oblikovane sodne prakse, ob predpostavki, da za svojo odločitev ponudijo zadostno argumentacijo, ki nima značaja samovolje sodnika oziroma sodišča.
 15. Takšna samovolja ni podana niti v primeru, ko se s strani nižjega sodišča izkaže kot pravilno vztrajanje pri že zavzetih materialnopravnih zaključkih, ki jih je nadrejeno sodišče v ustaljeni sodni praksi opredelilo kot zmotne, v kolikor za to ponudi dodatne argumente, ki pri obravnavi precedenčnega primera niso bili izpostavljeni, oziroma se instančno sodišče do njih ni argumentirano opredelilo. Nižje sodišče sicer s tem prevzema tveganje, da bo njegovo stališče, s katerim odstopa od ustaljene sodne prakse, skozi sistem (rednih ali izrednih) pravnih sredstev preizkušeno pred instančnim sodiščem. To pa je tudi ustavno dopusten način, preko katerega se sodna praksa lahko spreminja. Drugače povedano, tudi v primeru, ko je imelo ključno vlogo pri poenotenju sodne prakse VSRS, to ne pomeni, da so nižja sodišča dolžna slediti tej praksi, vse dokler ne bo VSRS svoje stališče samo spremenilo. V mejah argumentirane utemeljitve lahko nižje sodišče sproži spremembo sodne prakse tudi samo. Na ta način je potrebno omogočiti, da VSRS ponovno presodi pravilnost sodne prakse, ki jo je utirilo s svojimi prejšnjimi odločbami.
 16. Kot rečeno, ima odločitev o materialnopravnem vprašanju uporabe podlage za izračun nadomestila, ki ga mora tožena stranka plačati tožeči stranki, precedenčni učinek za odločanje v množici tipskih primerov, o katerih teče postopek tako pred pritožbenim kot pred prvostopenjskim sodiščem. V nadaljevanju bo pritožbeno sodišče pojasnilo razloge za vztrajanje pri že sprejetih izhodiščih v številnih svojih odločbah, izdanih pred objavo odločb VSRS III Ips 141/2014 in III Ips 142/2014. Ob tem pa se pritožbeno sodišče zaveda, da bo glede na svoj položaj ključni pomen pri dokončni ustalitvi sodne prakse imelo VSRS. Zato se ob teh okoliščinah zastavlja vprašanje, ki presega meje odločanja v tej konkretni zadevi, to je kako naj postopa pritožbeno sodišče v preostalih zadevah, povezanih z istovrstnimi zahtevki tožeče stranke.
 17. Ne gre spregledati, da ima v primeru meritorne odločitve sodba pritožbenega sodišča učinek pravnomočnosti. V kolikor bi pritožbeno sodišče z istimi argumenti utemeljilo odstop od prakse VSRS, bi s tem postavilo tožečo stranko v položaj, da bi morala svoje nestrinjanje, ki bi imelo podlago v dosedanji praksi VSRS, uveljavljati v številnih postopkih z izrednimi pravnimi sredstvi. Ob tem, ko je v pretežnem delu sočasnih postopkov glede na višino tožbenega zahtevka izključena možnost revizijskega preizkusa,(12) bi bila tožeči stranki še dodatno zmanjšana možnost, da v posamezni zadevi z izrednimi pravnimi sredstvi izpodbije stališče pritožbenega sodišča. Hkrati pa bi tak način postopanja pritožbenega sodišča potegnil za sabo nesorazmerno obremenitev VSRS, v kolikor bi bila v vseh zadevah, v katerih bi bilo odločeno v nasprotju z dosedanjo prakso VSRS, vložena revizija ali zahteva za varstvo zakonitosti. Pritožbeno sodišče zato ocenjuje, da navedeni razlogi opravičujejo pritožbeno sodišče, da odločanje v preostalih istovrstnih pritožbenih postopkih pridrži do takrat, ko se bo VSRS lahko opredelilo do argumentov, ki jih pritožbeno sodišče podaja v podporo svoje odločitve v tej zadevi. V kolikor bo tožeča stranka glede odločitve pritožbenega sodišča predlagala dopustitev revizije, načelo smotrnosti narekuje pridržanje odločanja v preostalih zadevah do določitve o reviziji zoper to sodbo. Razlog za zadržanje odločanja v preostalih odprtih zadevah bo odpadel tudi v primeru, da se bo VSRS do argumentov pritožbenega sodišča iz te sodbe opredelilo pri obravnavi izrednih pravnih sredstev zoper že izdane odločbe pritožbenega sodišča. Z objavo te sodbe v bazi odločb bo VSRS omogočeno, da se seznani z dodatnimi stališči pritožbenega sodišča. Pritožbeno sodišče meni, da načelo smotrnosti pri obravnavanju teh zadev v navedenem smislu prevlada nad posledicami podaljšanega roka, v katerem bo pritožbeno sodišče odločilo v posamezni zadevi.
 Glede narave zahtevka na plačilo nadomestila
 18. Podlaga tožbenemu zahtevku je v prvem odstavku 130. člena ZASP, ki določa obveznost uporabnika, da za vsakokratno uporabo komercialno izdanega fonograma, proizvajalcu fonograma plača enkratno primerno nadomestilo. Vrhovno sodišče je v obeh revizijskih odločbah izključilo obogatitveno naravo tovrstnega zahtevka. S tem je izrecno spremenilo svoje dosedanje stališče, da je v primeru, ko uporaba avtorskih del med strankama ni bila dogovorjena, temelj tožbenega zahtevka verzijski(13) ali odškodninski.(14) Odstop od svoje dosedanje sodne prakse je utemeljilo zgolj z ugotovitvijo, da je podlaga utemeljena neposredno na podlagi zakona. Pritožbeno sodišče je v do sedaj oblikovani sodni praksi zastopalo stališče, da dejanski stan brezplačne uporabe komercialnega fonograma brez predhodne pridobitve pravice ustreza tako prehodu premoženja iz sfere proizvajalca fonogramov k uporabniku, do katerega je prišlo brez pravne podlage (190. in 198. člen OZ), kot tudi kršitvi premoženjske pravice proizvajalca fonogramov, ki lahko privede do odškodninske odgovornosti uporabnika (168. člen ZASP v zvezi s prvim odstavkom 131. člena OZ). Po stališču pritožbenega sodišča zahtevek iz naslova neupravičene obogatitve obstoji vzporedno z odškodninskim, v dispoziciji stranke pa je, na kakšen način ga bo uveljavljala. Ker iz trditvene podlage tožeče stranke izhaja, da je navedla vsa pravno pomembna dejstva o neupravičeni obogatitvi po 198. členu OZ, kot tudi elemente odškodninske odgovornosti tožene stranke po 131. členu OZ, sodišče prve stopnje zahtevka ni zmotno opredelilo za deliktnega. Tudi sicer opredelitev narave zahtevka na odškodninski podlagi ni odločilna za presojo utemeljenosti pritožbe tožeče stranke.
 19. Za jasno opredelitev narave obeh tarif je potrebno upoštevati zakonsko podlago, na podlagi katere je bila posamezna tarifa sprejeta. Obe tarifi sta bili namreč uveljavljeni na določilih ZASP, pri čemer pa so se ustrezna določila zakona spreminjala in prilagajala razvoju avtorskega prava v RS. Zakonski okvir, na katerem temeljijo posamezne tarife, predstavlja tudi ustrezno podlago za oceno dopustnega obsega avtonomije tistega, ki je posamezno tarifo sprejel.
 20. Tožeča stranka ima dovoljenje za kolektivno upravljanje pravic glasbenih izvajalcev in proizvajalcev fonogramov. Imetniki pravic, katere upravlja tožeča stranka, imajo na zakonu utemeljeno poplačilno pravico (prvi odstavek 130. člena in 122. člen ZASP). Tako opredeljen zakonski položaj nosilcev pravic omogoča tožeči stranki, da uveljavlja v njihovo korist od vsakokratnega javnega priobčevanja fonograma primerno nadomestilo, ne more pa uveljavljati prepovednih zahtevkov.(15) Ker ZASP od uveljavitve dalje ni vseboval normativne vsebine, ki bi konkretizirala nedoločen pravni pojem primernega nadomestila, je bilo nujno vzpostaviti pravni okvir, na podlagi katerega bi bilo omogočeno na predvidljiv in jasen način ugotoviti višino odmene, ki jo mora plačati uporabnik nosilcem navedenih pravic. V naprej določljivo primerno nadomestilo je bilo v korist imetnikov pravic, kakor tudi uporabnikov.
 21. T 2005 je tožeča stranka sprejela v času po uveljavitvi novele ZASP-B (Ur. l. RS št. 43/2004), ki je v sistem vgradila določanje pogojev in načinov uporabe teh del ter višin nadomestil za njihovo uporabo preko skupnih sporazumov, ki jih kolektivne organizacije sklepajo z reprezentativnimi združenji uporabnikov, ki v skladu z zakonom uporabljajo varovana dela iz repertoarja kolektivnih organizacij (prvi odstavek 156. člena ZASP-B). Hkrati pa je zakon dal pooblastilo kolektivnim organizacijam, da same sprejmejo tarifo (prvi odstavek 157. člena ZASP-B), ki veljajo do sklenitve skupnih sporazumov iz 156. člena (drugi odstavek 156. člena ZASP-B). Zakon je tako omogočil kolektivnim organizacijam, da ob upoštevanju tarife (ki jo sprejmejo v okviru lastne pristojnosti ali jo dogovorijo v okviru skupnih sporazumov z reprezentativnimi predstavniki uporabnikov) s posameznimi uporabniki, ki javno priobčujejo fonograme s posnetkom izvajalčeve izvedbe, sklepajo pogodbe o neizključnem prenosu pravic uporabe teh del (prvi odstavek 158. člena ZASP). Zakon sam je torej omejil časovno veljavnost T 2005 do uveljavitve skupnega sporazuma za posamezno kategorijo uporabnikov. Tudi tožeča stranka je v drugem odstavku 1. člena T 2005 v smislu drugega odstavka 157. člena ZASP sama odkazala na veljavnost SS 2006.
 22. Z uveljavitvijo novele ZASP-C (Ur. l. RS št. 17/2006) je zakon posegel v reševanje konfliktnega razmerja v primeru sklepanja skupnih sporazumov z uveljavitvijo instituta arbitraže. Ta zakonska sprememba ni odločilna za presojo veljavnosti tarife, na katero se sklicuje tožeča stranka. V konkretnem primeru namreč ni sporno, da tožena stranka spada v kategorijo uporabnikov, za katere veljajo določila SS 2006.
 23. V način določanja primernega nadomestila je zakonodajalec ponovno posegel z novelo ZASP-D (Ur. l. RS št. 139/2006) z ureditvijo pooblastil Sveta za avtorsko pravo, da z odločbo določi tarifo, v kolikor je ni mogoče določiti s skupnim sporazumom. Tudi ta sprememba ZASP ni odločilna za presojo v tej konkretni zadevi. Je pa zgodovinski razvoj pravnih norm, ki so urejale način konkretizacije pravil za opredelitev pojma primernega nadomestila za uporabo pravic, za katere skrbi tožeča stranka, potrebno upoštevati kot dodaten argument pri razlagi pravnega položaja obeh pravdnih strank v konkretnem sporu. Po uveljavitvi novele ZASP-D je upravičenje tožeče stranke, da sama določa tarifo za primerno nadomestilo za uporabo varovanih pravic, omejeno zgolj še na prehodno obdobje za primere iz četrtega odstavka 156. člena ZASP. Določitev primernega nadomestila za posamezne kategorije uporabnikov je torej predvsem v domeni skleniteljev skupnega sporazuma ali Sveta za avtorsko pravo. Ker pa gre v konkretnem primeru za toženo stranko, ki spada v kategorijo uporabnikov, za katere veljajo določila SS 2006, je za opredelitev pravnega okvira presoje konkretnega spora odločilno vprašanje, ali smejo uživati pravno varstvo vse določbe SS 2006, ki se nanašajo na toženo stranko in na katere se sklicuje tožeča stranka. Odločilna je torej presoja meja pogodbene avtonomije strank, ki sklepajo skupni sporazum.
 24. Z zakonsko uveljavitvijo določanja primernega nadomestila za uporabo fonogramov preko skupnih sporazumov je bila tožeča stranka postavljena v dvojni pogodbeni položaj, pri čemer imajo pogodbene stranke v obeh teh položajih omejeno pogodbeno avtonomijo. Pogodbeno urejanje primernega nadomestila z reprezentativnimi predstavniki uporabnikov predstavlja zakonsko urejen poseg v monopolni položaj tožeče stranke. Ta monopolni položaj tožeči stranki zagotavlja sam sistem kolektivnega uveljavljanja pravic. Ustavno sodišče je z odločbo U-I-240/10 z dne 16. 5. 2013 v postopku, začetem na pobudo tožeče stranke, odločilo, da niso v neskladju z Ustavo določbe drugega odstavka 156. člena, prvega odstavka 157.a člena, prvega in tretjega odstavka 157.b člena ter 1. točke prvega odstavka 157.e člena ZASP, ki določajo pooblastila Sveta za avtorsko pravo za določanje tarife brez soglasja kolektivne organizacije, oziroma ocene primernosti tarife, določene s skupnim sporazumom. Ustavno sodišče je dopustnost takšnega posega v položaj tožeče stranke utemeljilo na razumnih razlogih za omejitev monopolnega položaja kolektivne organizacije.(16) Ustavno dopustna je torej tudi omejitev pogodbene svobode pri določanju primernosti tarife (drugi odstavek 157.a člena ZASP).
 25. Omejitev pogodbene svobode je utemeljena tudi na učinkih, ki jih ustvarja tarifa, določena s skupnim sporazumom. Skupni sporazum velja za vse istovrstne uporabnike avtorskih del iz repertoarja kolektivne organizacije, ne glede na to ali so sodelovali pri pogajanjih (šesti odstavek 157. člena ZASP). Pogodbe, ki jih sklenejo uporabniki s kolektivno organizacijo, morajo biti skladne s skupnim sporazumom. Ker pa zakon v drugem odstavku 158. člena omogoča uporabniku zakoniti prenos neizključne pravice predvajanja fonogramov tudi brez sklenitve pogodbe, določbe šestega odstavka 157. člena ZASP ni mogoče razlagati kot kontrahirno dolžnost uporabnikov. Kontrahirna dolžnost je izrecno predpisana le za tožečo stranko, saj je na zahtevo uporabnika del dolžna skleniti pogodbo o neizključnem prenosu pravic za uporabo fonogramov (prvi odstavek 158. člena ZASP).
 26. Uporabnik je torej pri pogodbeni ureditvi razmerja s tožečo stranko vezan na višino primernega nadomestila za uporabo fonograma, dogovorjenega s skupnim sporazumom. Ta vezanost pa je omejena, v kolikor so sklenitelji skupnega sporazuma urejali vprašanja, ki so izven okvira prvega odstavka 156. člena ZASP. V kolikor gre za takšen primer, ne gre za vprašanje primernosti tarife, o katerem bi bil pristojen za presojo Svet za avtorsko pravo, na kar se v pritožbi sklicuje tožeča stranka. V takšnem primeru gre za vprašanje, do katere meje bo sodišče v smislu sedmega odstavka 157. člena ZASP nudilo pravno varstvo posameznim določbam skupnega sporazuma. Zato je neutemeljeno pritožbeno sklicevanje na izključitev sodne pristojnosti glede primernosti dogovorjene tarife.
 27. Za odločitev o tem, po kateri tarifi je tožeča stranka upravičena uveljavljati nadomestilo za uporabo fonogramov od tožene stranke, je torej odločilen odgovor na vprašanje, ali imajo ustrezno zakonsko podlago tiste določbe SS 2006, s katerimi je za posamezne kategorije uporabnikov ponovno odkazana uporaba T 2005. SS 2006 ima s tem v zvezi zgolj eno izrecno določbo v drugem odstavku 4. člena, v katerem je odkazovanje na uporabo T 2005 vezano na položaj uporabnika, ki nima sklenjene individualne pogodbe pod pogoji SS 2006. Za takega uporabnika se šteje, da je ustrezna pravica prenesena, če položi na račun tožeče stranke ali pri sodišču oziroma notarju znesek, ki ga tožeča stranka zaračunava s T 2005, zmanjšano za 30%. V istem odstavku je izključena veljavnost SS 2006 za uporabnike, ki nimajo sklenjene individualne pogodbe in ki večkratno ne plačajo upravičeno zaračunanih nadomestil.
 28. Iz obrazložitve obeh revizijskih odločb VSRS izhaja, da je takšno odkazovanje na uporabo T 2005 potrebno razumeti tudi iz prehodne določbe 12. člena SS 2006. Po tej določbi za uporabnike iz prvega odstavka tega člena, ki do izteka prehodne dobe do 15. 1. 2007 kljub opozorilu oziroma obvestilu tožeče stranke ne pristopijo k sklepanju individualne pogodbe, sporazum ne velja. Pritožbeno sodišče pa v tej določbi še vedno ne vidi odkazovanja na uporabo T 2005 za tovrstno skupino uporabnikov.
 29. Tudi v primeru upoštevanja take razlage SS 2006, kot jo ponuja tožeča stranka, je potrebno presoditi, ali ima diferenciacija uporabnikov na (ne)sklenitvi individualne pogodbe s tožečo stranko, kot odločilni okoliščini za izračun primernega nadomestila, ustrezen temelj v določilih ZASP.
 30. Po razlagi SS 2006, ki jo ponuja tožeča stranka, naj bi navedena okoliščina razvrščala uporabnike na tri kategorije:
 31. Primerjava višine tarif po T 2005 glede na SS 2006 pokaže, da je višina tarife pri primerljivih kategorijah od dva pa tudi do devetkrat višja po T 2005 glede na SS 2006.(17) Takšno neskladje je logičen odraz monopolnega položaja tožeče stranke pri določanju T 2005. V okviru pogodbenega usklajevanja SS 2006 so bila torej dogovorjena nadomestila na ustrezno nižji ravni, sprejemljivi za vse podpisnike SS 2006. V tej višini določeno nadomestilo zapolnjuje pravni standard primernega nadomestila v smislu določb ZASP.
 32. Ali so torej sklenitelji SS 2006 imeli zakonsko podlago za diferenciranje uporabnikov po kriteriju (ne)sklenitve individualne pogodbe s tožečo stranko? Pritožbeno sodišče vztraja pri že izraženih stališčih v številnih svojih odločbah, da takšna diferenciacija nima podlage v kogentnih določbah ZASP. Res je, da ZASP dopušča odprto polje urejanja vprašanj s skupnim sporazumom z uporabo besedne zveze v začetku četrtega odstavka 157. člena ZASP: „Skupni sporazum določa najmanj: ....“, kakor tudi z odprtim kriterijem iz 3. točke istega odstavka, ki se glasi: 3. okoliščine uporabe, zaradi katerih se plačilo avtorskega honorarja ali nadomestila po tarifi zviša, zniža ali oprosti. Ali ima lahko okoliščina sklenitve pogodbe s tožečo stranko tako odločilen učinek na višino nadomestila, ki ga mora plačati uporabnik?
 33. Do dopustnosti razlik v višini nadomestila se je opredeljevalo tudi Sodišče ES. Razlike v višini nadomestila so možne in z vidika konkurenčnega prava neproblematične, če jih je mogoče upravičiti s sklicevanjem na objektivne in relevantne razlike,(18) kot je vpliv na znižanje operativnih stroškov kolektivne organizacije, na račun katerih so tarife za posamezne skupine uporabnikov nižje.(19) Tudi teorija poudarja, da so popusti (kot razlike v tarifah predstavlja tožeča stranke), katerih namen je zmanjšanje stroškov upravljanja, splošna praksa kolektivnih organizacij in lahko segajo do približno 20%.(20) Že ta primerjava kaže, da diferenciacija tožeče stranke prebija navedene okvire in temelji izključno na izhodiščnem položaju monopola, ki ga je imela tožeča stranka pri oblikovanju T 2005.
 34. Okoliščina (ne)sklenitve individualne pogodbe uporabnika sicer vpliva na njegov položaj v razmerju do tožeče stranke. V primeru sklenitve pogodbe je vzpostavljeno pogodbeno razmerje, ki predstavlja podlago za neizključen prenos pravic uporabe fonogramov na uporabnika, tožeča stranka pa s tem pridobi v razmerju do uporabnika pogodbeni temelj za uveljavljanje izpolnitvenega zahtevka na plačilo nadomestila.
 35. Tudi v primeru nesklenitve pogodbe pride do prenosa pravic na uporabnika, v kolikor uporabnik položi na račun tožeče stranke, sodišča ali notarja znesek, ki ga zaračunava po tarifi tožeča stranka (drugi odstavek 158. člena ZASP). Tudi v tem primeru imajo nosilci pravic, ki jih zastopa tožeča stranka, zagotovljeno poplačilno upravičenje s samim aktivnim ravnanjem uporabnika. Po prepričanju pritožbenega sodišča je besedilo zakona „....znesek, ki ga po tarifi zaračunava kolektivna organizacija“, potrebno razumeti enoznačno v smislu nadomestila, ki bi ga tožeča stranka zaračunavala po pogodbi na podlagi tarife iz SS 2006. Ker kolektivne organizacije tovrstnim uporabnikom nadomestil ne zaračunavajo, pritožbeno sodišče ne vidi podlage, za dogovor v skupnem sporazumu o uporabi T 2005. Tako določeno nadomestilo namreč kljub priznanemu popustu (30%) glede na razlike med obema tarifama, še vedno bistveno presega višino nadomestila, ki bi jo uporabnik plačeval po pogodbi v skladu s SS 2006. Pritožbeno sodišče pojasnilo glede te kategorije uporabnikov podaja zgolj v odgovor, da naj bi bili ob drugačni razlagi uporabniki iz tretje skupine, ki nezakonito uporabljajo fonograme, v boljšem položaju kot uporabniki iz drugega odstavka 158. člena ZASP.
 36. Tožeča stranka šteje kot tretjo skupino uporabnike, ki nimajo z njo sklenjene pogodbe in ne plačujejo nadomestila v smislu drugega odstavka 158. člena ZASP. Med tovrstne uporabnike je šteti glede na dejanske ugotovitve prvostopenjskega sodišča tudi toženo stranko.
 37. Uporabnik, ki brez zakonske podlage uporablja fonograme, ima položaj kršitelja pravic, zoper katerega lahko tožeča stranka kot kolektivni upravljavec naperi zahtevke v skladu s prvim odstavkom 164. člena ZASP. Kot je bilo že pojasnjeno, ima tožeča stranka pravico uveljavljati zgolj poplačilno upravičenje, pri čemer je pritožbeno sodišče za te zahtevke dopuščalo tako odškodninsko kot obogatitveno podlago. V vsakem primeru pa je tožeča stranka glede višine zahtevka, ki ga lahko uveljavlja, omejena s kogentno določbo 168. člena ZASP. Od nezakonitega uporabnika fonogramov lahko uveljavlja le odškodnino po splošnih pravilih o povrnitvi škode ali v višini nadomestila za zakonito uporabo te vrste. Hkrati pa lahko tožeča stranka ob predpostavkah iz tretjega odstavka 168. člena ZASP uveljavlja tudi civilno kazen do višine 200% nadomestila za zakonito uporabo. Najvišji skupni znesek, ki ga lahko uveljavi nosilec pravice od kršitelja, tako ne more preseči trikratnega zneska nadomestila za zakonito uporabo.
 38. Tudi v tem primeru je po prepričanju pritožbenega sodišča potrebno pojem nadomestila za zakonito uporabo fonograma razumeti enoznačno, to je v višini, ki bi ga bila tožeča stranka upravičena zaračunavati kršitelju (toženi stranki) v primeru, da bi imela sklenjeno pogodbo o prenosu te pravice na toženo stranko.
 39. Glede na kogentna določila 168. člena ZASP ni nobene zakonske podlage, da bi lahko tožeča stranka v okviru sklepanja skupnega sporazuma urejala obseg upravičenj, ki jih lahko uveljavlja zoper kršitelja pravice, to je toženo stranko. Ravno tak učinek poskuša tožeča stranka doseči z interpretacijo, da SS 2006 ne učinkuje na toženo stranko in da zanjo še vedno veljajo določila T 2005. Ob upoštevanju že pojasnjenih razlik med T 2005 in SS 2006, bi to pomenilo, da bi tožeča stranka lahko kot odškodnino za nezakonit poseg v položaj nosilcev pravic uveljavljala nadomestilo, ki bi bilo od dvakrat do devetkrat višje, kot bi ga lahko terjala od uporabnika, v kolikor bi imela z njim sklenjeno pogodbo.
 40. V konkretnem primeru je nadomestilo, ki ga je vtoževala tožeča stranka po T 2005, znašalo 2.268,90 EUR, s strani prvostopenjskega sodišča priznano nadomestilo po SS 2006 pa znaša 394,47 EUR (koeficient 5,7). Uveljavljanje pravice do civilne kazni bi tožeči stranki omogočilo celo do trikratni znesek že tako povečanega nadomestila. Položaj kršitelja bi bil ob takšni razlagi SS 2006 nesorazmerno drugačen, kot bi ga imel v primeru pogodbeno urejenega razmerja s tožečo stranko. Če je tako določena višina nadomestila vezana na dejanski stan kršitve pravice, ima lahko izključno kaznovalni učinek. Določanje kaznovalnega učinka nadomestila, ki v bistvenem obsegu presega višino civilne kazni po 3. odstavku 168. člena ZASP, pa ni skladno s predmetom urejanja skupnega sporazuma v smislu četrtega odstavka 157. člena ZASP.
 41. Pritožbeno sodišče zato vztraja pri že izraženemu stališču v predhodnih odločbah, da določbam SS 2006, ki višino nadomestila diferencira na kriteriju (ne)sklenjenosti pogodb s tožečo stranko, s katerimi bi se toženi stranki na tako nerazumen način povečale obveznosti do tožeče stranke, ni mogoče nuditi pravnega varstva. Sklenitelji SS 2006 so s temi določbami presegli dopusten okvir pogodbene avtonomije. Zato je takšna določila skupnega sporazuma potrebno šteti za nična, saj so v izrecnem nasprotju s kogentnimi določbami 168. člena ZASP. Pritožbeno sodišče zato šteje kot materialnopravno pravilno stališče prvostopenjskega sodišča, da predstavljajo določila SS 2006 pravno osnovo za izračun upravičenj tožeče stranke do tožene stranke, ki je s svojim ravnanjem nezakonito posegala v pravice izvajalcev in proizvajalcev fonogramov. Podporo takšnemu stališču je najti tudi v strokovni literaturi.(21)
 Glede višine nadomestila in civilne kazni
 42. Tožeča stranka v pritožbi ne izpodbija dejanskih ugotovitev prvostopenjskega sodišča glede tarifne osnove za lokal tožene stranke po SS 2006 (14,61 EUR). Prav tako pa je ob upoštevanju dejanskih ugotovitev, ki jih je upoštevalo prvostopenjsko sodišče, neutemeljen nekonkretiziran pritožbeni očitek, da bi moralo prvostopenjsko sodišče tožeči stranki prisoditi višjo civilno kazen.
 Glede plačila DDV od nadomestila
 43. Ker je pravni temelj civilne deliktne narave, tožena stranka ni dolžna plačati DDV od zneska, ki ga sicer dolguje zaradi storjenega civilnega delikta. Tožena stranka mora namreč tožeči stranki povrniti škodo, ki je nastala zaradi civilnega delikta (132. člen OZ). Povrniti mora toliko, da bo premoženje tožeče stranke enako veliko, kot bi bilo, če bi škodnega dogodka ne bilo.
 44. Škoda je nastala zaradi tega, ker tožena stranka ni plačala nadomestila prostovoljno. Pri tem je torej bistveno, koliko bi tožeča stranka prejela in obdržala, če bi tožena stranka prostovoljno plačala nadomestilo. Tožeča stranka bi morala od nadomestila plačati še DDV, in sicer Republiki Sloveniji, točneje FURS. Njeno premoženje bi se trajno zvečalo le za znesek (čistega) nadomestila (t. j. nadomestila brez DDV), in ne (čistega) nadomestila in še DDV.
 45. Odločilno vprašanje je torej, ali mora tožeča stranka od zneska, ki ji ga bo morala plačati tožena stranka, sama plačati DDV. Odgovor na takšno vprašanje je nikalen. Odškodnina za civilni delikt ni nadomestilo niti za dobavo blaga, niti za opravljeno storitev v smislu 1. odstavka 3. člena ZDDV-1. Tožeča stranka zato ne more zahtevati zneska, ki bi ustrezal za DDV zvišanemu nadomestilu. Isto izhaja tudi iz 13. člena Pravilnika o izvajanju ZDDV-1.(22) Odškodnina v višini nadomestila (brez DDV) bo torej vzpostavila enako premoženjsko stanje, kot če bi tožena stranka plačala nadomestilo z DDV.
 Glede stroškov terenske kontrole
 46. Tožeča stranka je zahtevala povrnitev nastalih stroškov, ki naj bi jih bila utrpela s terenskim preverjanjem, kot to izhaja iz stroškovnika podizvajalca, ki za tožečo stranko izvaja takšna opravila. Tudi v tem delu pritožbeno sodišče vztraja pri zavzetem stališču v številnih predhodnih odločbah.
 47. Da gre za stroške, za pokrivanje katerih je tožeča stranka upravičena, da namenja del svojih prihodkov iz dejavnosti, izhaja iz 153. člena ZASP.
 48. V avtorskem pravu je bila napravljena daljnosežna izjema od pravila, da lahko kolektivna organizacija izterjuje le nadomestilo za uporabo varovanih del. Če pride do kršitve varovanih del, sme zahtevati upravičenec tudi plačilo civilne kazni, ki lahko po višini doseže do 200% nadomestila (tretji odstavek 168. člena ZASP). Civilna kazen je torej izjema od pravila, uzakonjenega v 164. členu OZ. Ker je bila tožeči stranki v tem sporu prisojena civilna kazen v obsegu 100% nadomestila, bo zatrjevane stroške, tožeča stranka lahko pokrila iz tega zneska.
 49. Ker tožeča stranka ni uspela s pritožbo, so neutemeljeni tudi pritožbeni očitki glede odmerjenih pravdnih stroškov.
 50. Na podlagi vsega navedenega sodišče druge stopnje zaključuje, da pritožba tožeče stranke ni utemeljena. Ker pritožbeno sodišče v izpodbijani sodbi ni ugotovilo absolutnih bistvenih kršitev določb pravdnega postopka iz drugega odstavka 350. člena ZPP, je odločilo kot je razvidno iz izreka te sodbe (353. člen ZPP).
 K odločitvi o stroških pritožbenega postopka
 51. Odločitev o pritožbenih stroških temelji na prvem odstavku 165. člena v zvezi s prvim odstavkom 154. člena ZPP.
 Op. št. (1): na primer: opr. št. I Cpg 126/2013 in I Cpg 149/2013, oboje z dne 14. 2. 2013, I Cpg 396/2013 z dne 28. 3. 2013, I Cpg 1430/2012 in I Cpg 726/2013, oboje z dne 29. 8. 2013, I Cpg 1115/2013 in I Cpg 1037/2013, oboje z dne 12. 9. 2013, I Cpg 1223/2013 z dne 27. 12. 2013, I Cpg 720/2013 in I Cpg 990/2013, oboje z dne 23. 1. 2014, I Cpg 1588/2013 z dne 13. 2. 2014, I Cpg 95/2014 z dne 29. 5. 2014, I Cpg 1265/2013, I Cpg 227/2014, I Cpg 91/2014, V Cpg 650/2014, vse z dne 10. 7. 2014 in I Cpg 231/2014 z dne 17. 7. 2014.
 Op. št. (2): na primer tretji in četrti odstavek 12. člena SS 2006 ali peti odstavek 2. člena Skupnega sporazuma o pogojih in višini tarife pri uporabi avtorsko varovanih del iz repertoarja Zavoda IPF za področje trgovskih centrov, blagovnih centrov, prodajaln, tržnic in bencinskih črpalk (Ur. l. RS št. 115/2006 z dne 10. 11. 2006).
 Op. št. (3): v vseh primerih izključitve uporabe skupni sporazumi odkazujejo na uporabo T 2005.
 Op. št. (4): I Cpg 1259/2012 z dne 6. 12. 2014 in I Cpg 1339/2012 z dne 6. 12. 2012.
 Op. št. (5): odločba Ustavnega sodišča Up 1211/96 z dne 23. 3. 2000.
 Op. št. (6): kot edino stvarno in krajevno pristojno sodišče v skladu z 2. odstavkom 103. člena Zakona o sodiščih.
 Op. št. (7): prvi odstavek 3. člena Zakona o sodiščih.
 Op. št. (8): A. Galič: Argument precedensa ali stališče Ustavnega sodišča RS o prepovedi samovoljnega odstopa od sodne prakse, Revus 1/2003 2. točka uvoda in M. Pavčnik: Argumentacija v pravu, CZ, Ljubljana1998, str. 160.
 Op. št (9): prvi odstavek 109. člena Zakona o sodiščih.
 Op. št. (10): A. Galič, citirano delo, tč. 34.
 Op. št. (11): sklep US Up 377/00 z dne 26. 2. 2002, enako sklep Up 19/01 z dne 26. 3. 2002.
 Op. št.(12): četrti odstavek 367. člena ZPP.
 Op. št. (13): sodbe VS RS II Ips 124/2011, II Ips 8/2000, II Ips 742/2005, VS RS II Ips 124/2011, VS RS II Ips 1176/2008 in sklep VS RS II Ips 876/2008.
 Op. t. (14) :„Če med pravdnima strankama ni bila dogovorjena (dovoljena) uporaba avtorskih del, je toženka kršila avtorske pravice, katerih varstvo zagovarja tožnik, in je temelj tožbenega zahtevka, upoštevaje tožnikovo trditveno podlago, mogoče najti v določbi 198. člena OZ o neupravičeni obogatitvi (o uporabi tuje stvari v svojo korist). 168. in 170. člen ZASP predvidevata tudi možnost odškodninskih zahtevkov in zahtevkov za plačilo civilne kazni, vendar tožnik ni zatrjeval ustreznih predpostavk“ (sklep VS RS II Ips 876/2008 z dne 19. 1. 2012, podobno tudi sodba VS RS II Ips 1176/2008).
 Op. št.(15): glej 14. točko obrazložitve odločbe US U-I-240/10 z opombo št. 10.
 Op. št. (16): 16. točka obrazložitve odločbe U-I-240/10.
 Op. št. (17): na primer: uporabnik, ki fonograme predvaja v gostinskem obratu z uporabo radia po 23.00 uri na 51 m2 bo po T 2005 plačal 35,26 EUR mesečnega nadomestila, kar je 3,38-kratnik tarife po SS 2006 (10,43 EUR), za priobčevanje fonogramov na 501 m2 pa bo njegovo mesečno nadomestilo znašalo 170,18 EUR, kar je 9,06-kratnik tarife iz SS 2006 (18,78 EUR).
 Op. št. (18): Sodišče ES je presojalo učinek tarif kolektivne organizacije, ki so znatno višje kot tarife kolektivnih organizacij drugih držav članic in ugotovilo, da imajo značaj zlorabe prevladujočega položaja, če razlike v višini tarif niso upravičene z objektivnimi razlikami, ki se nanašajo na situacije v državah članicah (C 395-87 z dne 13. 7. 1989).
 Op. št. (19): predlog Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o avtorski in sorodnih pravicah, v Poročevalec DZ, št. 20/04, str. 31.
 Op. št. (20): Trampuž M. (2007): „Kolektivno uveljavljanje avtorske in sorodnih pravic. Ureditev v Sloveniji in evropski skupnosti“, Ljubljana: GV Založba, str. 114.
 Op. št. (21): dr. Špelca Mežnar: Višina nadomestila za uporabo del iz repertoarja Zavoda IPF v sodni praksi, Pravna praksa 22/2015, stran 9 – 11.
 Op. št. (22): Ur. l. RS, št. 141/2006 s kasnejšimi spremembami.
 ZASP člen 122, 130, 130/1, 153, 156, 156/1, 156/2, 156/4, 157, 157/1, 157/4, 157/6, 157/7, 157a, 157a/1, 157a/2, 157b, 157b/1, 157b/3, 157e, 157e/1, 157e/1-1, 158, 158/1, 158/2, 164, 164/1, 168, 168/3. ZASP-B člen 17. Skupni sporazum o višini nadomestil za uporabo varovanih del iz repertoarja Zavoda IPF kot javno priobčitev pri poslovni dejavnosti (2006) člen 4, 4/2, 12. Tarifa Zavoda IPF za javno priobčitev fonogramov (2005) člen 1, 1/2. OZ člen 131, 131/1, 132, 164, 190, 198. ZS člen 3, 3/1, 103, 103/2, 109, 109/1. ZDDV-1 člen 3, 3/1. Pravilnik o izvajanju Zakona o davku na dodano vrednost člen 13.
 VSL sodba V Cpg 1119/2014
 VSL sodba V Cpg 2043/2014
 VSL sodba V Cpg 534/2015
 P2RvYy0yMDEyMDMyMTEzMDgwODcx


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 28.3.2015
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 L 84/23
 ROZPORZĄDZENIE WYKONAWCZE KOMISJI (UE) 2015/525
 z dnia 27 marca 2015 r.
 zmieniające załącznik I do rozporządzenia (WE) nr 669/2009 w sprawie wykonania rozporządzenia (WE) nr 882/2004 Parlamentu Europejskiego i Rady w sprawie zwiększonego poziomu kontroli urzędowych przywozu niektórych rodzajów pasz i żywności niepochodzących od zwierząt
 (Tekst mający znaczenie dla EOG)
 KOMISJA EUROPEJSKA,
 uwzględniając Traktat o funkcjonowaniu Unii Europejskiej,
 uwzględniając rozporządzenie (WE) nr 882/2004 Parlamentu Europejskiego i Rady z dnia 29 kwietnia 2004 r. w sprawie kontroli urzędowych przeprowadzanych w celu sprawdzenia zgodności z prawem paszowym i żywnościowym oraz regułami dotyczącymi zdrowia zwierząt i dobrostanu zwierząt (1), w szczególności jego art. 15 ust. 5,
 a także mając na uwadze, co następuje:
 (1)
 W rozporządzeniu Komisji (WE) nr 669/2009 (2) ustanowiono przepisy dotyczące zwiększonego poziomu kontroli urzędowych przywozu pasz i żywności niepochodzących od zwierząt, wymienionych w załączniku I do tego rozporządzenia („wykaz”), w miejscach wprowadzenia na terytoria wymienione w załączniku I do rozporządzenia (WE) nr 882/2004.
 (2)
 Zgodnie z art. 2 rozporządzenia (WE) nr 669/2009 wspomniany wykaz należy poddawać regularnemu, przynajmniej kwartalnemu przeglądowi, uwzględniając co najmniej źródła informacji wymienione w tym artykule.
 (3)
 Występowanie oraz znaczenie niedawnych incydentów związanych z żywnością zgłaszanych poprzez system wczesnego ostrzegania o niebezpiecznej żywności i paszach, ustalenia wynikające z kontroli przeprowadzonych przez Biuro ds. Żywności i Weterynarii w państwach trzecich oraz kwartalne sprawozdania dotyczące przesyłek pasz i żywności niepochodzących od zwierząt, przedkładane Komisji przez państwa członkowskie zgodnie z art. 15 rozporządzenia (WE) nr 669/2009, wskazują na potrzebę dokonania zmiany wykazu.
 (4)
 W szczególności w przypadku przesyłek migdałów pochodzących z Australii, pistacji pochodzących ze Stanów Zjednoczonych i suszonych moreli pochodzących z Uzbekistanu źródła informacji wskazują na pojawienie się nowych zagrożeń, co wymaga wprowadzenia zwiększonego poziomu kontroli urzędowych. Należy zatem umieścić w wykazie pozycje dotyczące tych przesyłek.
 (5)
 Ponadto należy zmienić przypisy końcowe w załączniku I do rozporządzenia (WE) nr 669/2009, w celu zapewnienia, by kontrole prowadzone przez państwa członkowskie zgodnie z tym rozporządzeniem dotyczyły przynajmniej pestycydów wymienionych w programie kontroli przyjętym zgodnie z art. 29 ust. 2 rozporządzenia (WE) nr 396/2005 (3), które to pestycydy mogą być badane metodami wielopozostałościowymi opartymi na GC-MS i LC-MS. Należy również zachować poszczególne przypisy dotyczące określonych pestycydów, które nie zostały wymienione we wspomnianym programie kontroli, lub które mogą wymagać – w jednym państwie członkowskim lub w kilku państwach członkowskich – poddania badaniu metodą oznaczania pojedynczych pozostałości.
 (6)
 W celu zachowania spójności i jasności należy zastąpić załącznik I do rozporządzenia (WE) nr 669/2009 tekstem znajdującym się w załączniku do niniejszego rozporządzenia.
 (7)
 Należy zatem odpowiednio zmienić rozporządzenie (WE) nr 669/2009.
 (8)
 Środki przewidziane w niniejszym rozporządzeniu są zgodne z opinią Stałego Komitetu ds. Roślin, Zwierząt, Żywności i Pasz,
 PRZYJMUJE NINIEJSZE ROZPORZĄDZENIE:
 Artykuł 1
 Załącznik I do rozporządzenia (WE) nr 669/2009 zastępuje się tekstem znajdującym się w załączniku do niniejszego rozporządzenia.
 Artykuł 2
 Niniejsze rozporządzenie wchodzi w życie następnego dnia po jego opublikowaniu w Dzienniku Urzędowym Unii Europejskiej.
 Niniejsze rozporządzenie stosuje się od dnia 1 kwietnia 2015 r.
 Niniejsze rozporządzenie wiąże w całości i jest bezpośrednio stosowane we wszystkich państwach członkowskich.
 Sporządzono w Brukseli dnia 27 marca 2015 r.
 W imieniu Komisji
 Jean-Claude JUNCKER
 Przewodniczący
 (1) Dz.U. L 165 z 30.4.2004, s. 1.
 (2) Rozporządzenie Komisji (WE) nr 669/2009 z dnia 24 lipca 2009 r. w sprawie wykonania rozporządzenia (WE) nr 882/2004 Parlamentu Europejskiego i Rady w sprawie zwiększonego poziomu kontroli urzędowych przywozu niektórych rodzajów pasz i żywności niepochodzących od zwierząt i zmieniające decyzję 2006/504/WE (Dz.U. L 194 z 25.7.2009, s. 11).
 (3) Rozporządzenie (WE) nr 396/2005 Parlamentu Europejskiego i Rady z dnia 23 lutego 2005 r. w sprawie najwyższych dopuszczalnych poziomów pozostałości pestycydów w żywności i paszy pochodzenia roślinnego i zwierzęcego oraz na ich powierzchni, zmieniające dyrektywę Rady 91/414/EWG (Dz.U. L 70 z 16.3.2005, s. 1).
 ZAŁĄCZNIK
 „ZAŁĄCZNIK I
 Pasze i żywność niepochodzące od zwierząt, podlegające zwiększonemu poziomowi kontroli urzędowych w wyznaczonych miejscach wprowadzenia
 Pasze i żywność
 (zamierzone przeznaczenie)
 Kod CN (1)
 Podpozycja TARIC
 Państwo pochodzenia
 Zagrożenie
 Częstotliwość kontroli bezpośrednich i identyfikacyjnych (%)
 Winogrona suszone
 0806 20
 Afganistan (AF)
 Ochratoksyna A
 50
 (Żywność)
 —
 Migdały w łupinach
 —
 0802 11
 Australia (AU)
 Aflatoksyny
 20
 —
 Migdały bez łupin
 —
 0802 12
 (Żywność)
 —
 Orzeszki ziemne w łupinkach
 —
 1202 41 00
 Brazylia (BR)
 Aflatoksyny
 10
 —
 Orzeszki ziemne łuskane
 —
 1202 42 00
 —
 Masło orzechowe
 —
 2008 11 10
 —
 Orzeszki ziemne przetworzone lub zakonserwowane w inny sposób
 —
 2008 11 91;
 2008 11 96;
 2008 11 98
 (Pasze i żywność)
 —
 Wspięga chińska
 (Vigna unguiculata spp. sesquipedalis)
 —
 ex 0708 20 00;
 ex 0710 22 00
 10
 10
 Kambodża (KH)
 Pozostałości pestycydów (2)
 (3)
 50
 —
 Bakłażan
 —
 0709 30 00;
 ex 0710 80 95
 72
 (Żywność – warzywa świeże, schłodzone lub mrożone)
 Seler chiński (Apium graveolens)
 ex 0709 40 00
 20
 Kambodża (KH)
 Pozostałości pestycydów (2)
 (4)
 50
 (Żywność – świeże lub schłodzone zioła)
 Brassica oleracea
 (inne jadalne kapustne, »brokuł chiński«) (5)
 ex 0704 90 90
 40
 Chiny (CN)
 Pozostałości pestycydów (2)
 50
 (Żywność – świeża lub schłodzona)
 Herbata, nawet aromatyzowana
 0902
 Chiny (CN)
 Pozostałości pestycydów (2)
 (6)
 10
 (Żywność)
 —
 Bakłażan
 —
 0709 30 00;
 ex 0710 80 95
 72
 Republika Dominikańska (DO)
 Pozostałości pestycydów (2)
 (7)
 10
 —
 Przepękla ogórkowata (Momordica charantia)
 —
 ex 0709 99 90;
 ex 0710 80 95
 70
 70
 (Żywność – warzywa świeże, schłodzone lub mrożone)
 —
 Wspięga chińska
 (Vigna unguiculata spp. sesquipedalis)
 —
 ex 0708 20 00;
 ex 0710 22 00
 10
 10
 Republika Dominikańska (DO)
 Pozostałości pestycydów (2)
 (7)
 20
 —
 Papryka (słodka i inna niż słodka) (Capsicum spp.)
 —
 0709 60 10;
 ex 0709 60 99
 20
 (Żywność – warzywa świeże, schłodzone lub mrożone)
 —
 0710 80 51;
 ex 0710 80 59
 20
 Truskawki (świeże)
 0810 10 00
 Egipt (EG)
 Pozostałości pestycydów (2)
 (8)
 10
 (Żywność)
 Papryka (słodka i inna niż słodka) (Capsicum spp.)
 0709 60 10;
 ex 0709 60 99;
 20
 Egipt (EG)
 Pozostałości pestycydów (2)
 (9)
 10
 (Żywność – świeża, schłodzona lub mrożona)
 0710 80 51;
 ex 0710 80 59
 20
 Liście betelu (Piper betle L.)
 ex 1404 90 00
 10
 Indie (IN)
 Salmonella (10)
 50
 (Żywność)
 Nasiona sezamu
 1207 40 90
 Indie (IN)
 Salmonella (10)
 20
 (Żywność – świeża lub schłodzona)
 —
 Capsicum annuum, całe owoce
 —
 0904 21 10
 —
 ex 0904 22 00
 10
 Indie (IN)
 Aflatoksyny
 20
 —
 Capsicum annuum, owoce rozgniatane lub mielone
 —
 0904 21 90
 —
 Suszone całe owoce z rodzaju Capsicum, inne niż słodka papryka (Capsicum annuum)
 —
 Gałka muszkatołowa
 (Myristica fragrans)
 —
 0908 11 00;
 0908 12 00
 (Żywność – suszone przyprawy)
 Enzymy; preparaty enzymatyczne
 3507
 Indie (IN)
 Chloramfenikol
 50
 (Pasze i żywność)
 —
 Gałka muszkatołowa
 (Myristica fragrans)
 —
 0908 11 00;
 0908 12 00
 Indonezja (ID)
 Aflatoksyny
 20
 (Żywność – suszone przyprawy)
 —
 Groch w strąkach (niełuskany)
 —
 ex 0708 10 00
 —
 ex 0708 20 00
 40
 40
 Kenia (KE)
 Pozostałości pestycydów (2)
 (11)
 10
 —
 Fasola w strąkach (niełuskana)
 (Żywność – świeża lub schłodzona)
 Mięta
 ex 1211 90 86;
 30
 Maroko (MA)
 Pozostałości pestycydów (2)
 (12)
 10
 (Żywność – świeże lub schłodzone zioła)
 ex 2008 99 99
 70
 Suszona fasola
 0713 39 00
 Nigeria (NG)
 Pozostałości pestycydów (2)
 50
 (Żywność)
 Winogrona stołowe
 0806 10 10
 Peru (PE)
 Pozostałości pestycydów (2)
 (13)
 10
 (Żywność – świeża)
 Pestki arbuza (Egusi, Citrullus lanatus) i produkty pochodne
 ex 1207 70 00;
 ex 1106 30 90;
 ex 2008 99 99
 10
 30
 50
 Sierra Leone (SL)
 Aflatoksyny
 50
 (Żywność)
 —
 Orzeszki ziemne w łupinkach
 —
 1202 41 00
 Sudan (SD)
 Aflatoksyny
 50
 —
 Orzeszki ziemne łuskane
 —
 1202 42 00
 —
 Masło orzechowe
 —
 2008 11 10
 —
 Orzeszki ziemne przetworzone lub zakonserwowane w inny sposób
 —
 2008 11 91;
 2008 11 96;
 2008 11 98
 (Pasze i żywność)
 Papryka (inna niż słodka) (Capsicum spp.)
 ex 0709 60 99
 20
 Tajlandia (TH)
 Pozostałości pestycydów (2)
 (14)
 10
 (Żywność – świeża lub schłodzona)
 Liście betelu (Piper betle L.)
 ex 1404 90 00
 10
 Tajlandia (TH)
 Salmonella (10)
 50
 (Żywność)
 —
 Wspięga chińska
 (Vigna unguiculata spp. sesquipedalis)
 —
 ex 0708 20 00;
 ex 0710 22 00
 10
 10
 Tajlandia (TH)
 Pozostałości pestycydów (2)
 (15)
 20
 —
 Bakłażan
 —
 0709 30 00;
 ex 0710 80 95
 72
 (Żywność – warzywa świeże, schłodzone lub mrożone)
 —
 Morele suszone
 —
 0813 10 00
 Turcja (TR)
 Siarczyny (16)
 10
 —
 Morele inaczej przetworzone lub zakonserwowane
 —
 2008 50 61
 (Żywność)
 —
 Papryka słodka (Capsicum annuum)
 —
 0709 60 10;
 0710 80 51
 Turcja (TR)
 Pozostałości pestycydów (2)
 (17)
 10
 (Żywność – warzywa świeże, schłodzone lub mrożone)
 Liście winorośli
 ex 2008 99 99
 11; 19
 Turcja (TR)
 Pozostałości pestycydów (2)
 (18)
 20
 (Żywność)
 —
 Pistacje w łupinach
 —
 0802 51 00
 Stany Zjednoczone (US)
 Aflatoksyny
 20
 —
 Pistacje bez łupin
 —
 0802 52 00
 (Żywność)
 —
 Morele suszone
 —
 0813 10 00
 Uzbekistan (UZ)
 Siarczyny (16)
 50
 —
 Morele inaczej przetworzone lub zakonserwowane
 —
 2008 50 61
 (Żywność)
 Winogrona suszone
 0806 20
 Uzbekistan (UZ)
 Ochratoksyna A
 50
 (Żywność)
 —
 Liście kolendry
 —
 ex 0709 99 90
 72
 Wietnam (VN)
 Pozostałości pestycydów (2)
 (19)
 20
 —
 Bazylia (pospolita, azjatycka)
 —
 ex 1211 90 86;
 ex 2008 99 99
 20
 75
 —
 Mięta
 —
 ex 1211 90 86;
 ex 2008 99 99
 30
 70
 —
 Pietruszka
 —
 ex 0709 99 90
 40
 (Żywność – świeże lub schłodzone zioła)
 —
 Pitahaya (smoczy owoc)
 —
 ex 0810 90 20
 10
 Wietnam (VN)
 Pozostałości pestycydów (2)
 (19)
 20
 —
 Ketmia jadalna
 —
 ex 0709 99 90
 20
 —
 Papryka (inna niż słodka) (Capsicum spp.)
 —
 ex 0709 60 99
 20
 (Żywność – świeża lub schłodzona)
 (1) Jeżeli tylko niektóre produkty w ramach danego kodu CN muszą zostać poddane kontroli, a w nomenklaturze towarów w ramach tego kodu nie wyróżniono żadnych podziałów, kod CN jest oznaczony »ex«.
 (2) Pozostałości przynajmniej pestycydów wymienionych w programie kontroli przyjętym zgodnie z art. 29 ust. 2 rozporządzenia (WE) nr 396/2005 Parlamentu Europejskiego i Rady z dnia 23 lutego 2005 r. w sprawie najwyższych dopuszczalnych poziomów pozostałości pestycydów w żywności i paszy pochodzenia roślinnego i zwierzęcego oraz na ich powierzchni, zmieniające dyrektywę Rady 91/414/EWG (Dz.U. L 70 z 16.3.2005, s. 1), które to pestycydy mogą być badane metodami wielopozostałościowymi opartymi na GC-MS i LC-MS (pestycydów, które należy monitorować tylko w produktach pochodzenia roślinnego lub na ich powierzchni).
 (3) Pozostałości chlorobufamu.
 (4) Pozostałości fentoatu.
 (5) Gatunek Brassica oleracea L. convar. Botrytis (L) Alef var. Italica Plenck, kultywar alboglabra. Znany także jako »Kai Lan«, »Gai Lan«, »Gailan«, »Kailan«, »Chinese bare Jielan«.
 (6) Pozostałości trifluraliny.
 (7) Pozostałości acefatu, aldikarbu (sumy aldikarbu, jego sulfotlenku i sulfonu, wyrażonej jako aldikarb), amitrazu (amitrazu, w tym metabolitów zawierających grupę funkcyjną 2,4-dimetyloaniliny, wyrażonych jako amitraz), diafentiuronu, dikofolu (sumy izomerów p, p' i o,p'), ditiokarbaminianów (ditiokarbaminianów wyrażonych jako CS2, w tym manebu, mankozebu, metiramu, propinebu, tiuramu i ziramu) i metiokarbu (sumy metiokarbu oraz sulfotlenku i sulfonu metiokarbu, wyrażonej jako metiokarb).
 (8) Pozostałości heksaflumuronu, metiokarbu (sumy metiokarbu oraz sulfotlenku i sulfonu metiokarbu, wyrażonej jako metiokarb), fentoatu i tiofanatu metylowego.
 (9) Pozostałości dikofolu (sumy izomerów p, p' i o,p'), dinotefuranu, folpetu, prochlorazu (sumy prochlorazu i jego metabolitów zawierających grupę funkcyjną 2,4,6-trichlorofenolu, wyrażonej jako prochloraz), tiofanatu metylowego i triforyny.
 (10) Metoda referencyjna EN/ISO 6579 lub metoda poddana walidacji w odniesieniu do metody referencyjnej, zgodnie z art. 5 rozporządzenia Komisji (WE) nr 2073/2005 z dnia 15 listopada 2005 r. w sprawie kryteriów mikrobiologicznych dotyczących środków spożywczych (Dz.U. L 338 z 22.12.2005, s. 1).
 (11) Pozostałości acefatu i diafentiuronu.
 (12) Pozostałości flubendiamidu.
 (13) Pozostałości etefonu.
 (14) Pozostałości formetanatu: sumy formetanatu i jego soli wyrażonej jako formetanat (chlorowodorek formetanatu), protiofos i triforyna.
 (15) Pozostałości acefatu, dikrotofosu, protiofosu, kwinalfosu i triforyny.
 (16) Metody referencyjne: EN 1988-1:1998, EN 1988-2:1998 lub ISO 5522:1981.
 (17) Pozostałości diafentiuronu, formetanatu: sumy formetanatu i jego soli wyrażonej jako formetanat (chlorowodorek formetanatu) i tiofanat metylowy.
 (18) Pozostałości ditiokarbaminianów (ditiokarbaminianów wyrażonych jako CS2, w tym manebu, mankozebu, metiramu, propinebu, tiuramu i ziramu) i metrafenonu.
 (19) Pozostałości ditiokarbaminianów (ditiokarbaminianów wyrażonych jako CS2, w tym manebu, mankozebu, metiramu, propinebu, tiuramu i ziramu), fentoatu i kwinalfosu.”


type: wikipedia

text:
The Marriage of Kitty is a lost 1915 American silent comedy film directed by George Melford.
 It was written by Francis de Croisset, Fred de Gresac, Cosmo Gordon Lennox and Hector Turnbull. The origin of the work was de Croisset, who wrote the French play La Passerelle in 1902, and was soon adapted to English by Lennox as The Marriage of Kitty.
 The film stars Fannie Ward, Richard Morris, Jack Dean, Cleo Ridgely, and Tom Forman. The film was released on August 16, 1915, by Paramount Pictures.
 Plot
 The film depicts a young woman who agrees to a sham wedding with Lord Riginald Belsize because his inheritance prohibits him from marrying his girlfriend who is an actress. Belsize is convinced if he marries someone else and hires that woman to be his "wife" he can hide his relationship with his girlfriend. Eventually the young woman and the Lord fall in love even though that wasn't the original intention of either of them and she reveals that his girlfriend is a dangerous woman.
 Cast
 Fannie Ward as Katherine "Kitty" Silverton
 Richard Morris as John Travers
 Jack Dean as Lord Reginald Belsize
 Cleo Ridgely as Helen de Semiano
 Tom Forman as Jack Churchill
 Mrs. Lewis McCord as Annie
 Lucien Littlefield (Undetermined Role)
 Theodore Roberts (Undetermined Role)
 See also
 Afraid to Love (1927)
 References
 External links
 1910s English-language films
 Silent American comedy films
 1915 comedy films
 Paramount Pictures films
 Films directed by George Melford
 American black-and-white films
 American films based on plays
 Films based on works by Francis de Croisset
 Lost American films
 American silent feature films
 1915 lost films
 Lost comedy films
 1910s American films


text:
15 март е 74-тият ден в годината според григорианския календар (75-и през високосна година). Остават 291 дни до края на годината.
 Събития
 44 г. пр.н.е. – Юлий Цезар е посечен от Марк Юний Брут и група римски сенатори по време на заседанието на Сената на Римската империя.
 1493 г. – Христофор Колумб се завръща в Испания след първото си плаване до Америка.
 1820 г. – Мейн става 23-тият щат на САЩ.
 1827 г. – Създаден е университета на Торонто.
 1906 г. – Регистрирана е фирмата Ролс-Ройс.
 1908 г. – Завършва Кюстендилския общ конгрес на ВМОРО.
 1911 г. – Създаден е ФК Аустрия (Виена).
 1916 г. – Президентът Удроу Уилсън изпраща 12 000 войници зад Границата между САЩ и Мексико, за да преследват Панчо Виля.
 1917 г. – Руският цар Николай II обявява своята и на сина си абдикация от престола в полза на брат си.
 1922 г. – Египет получава реална независимост от Великобритания и крал на държавата става Фуад I.
 1939 г. – Втората световна война: Нацистки войски окупират останалите части на Бохемия и Моравия; Чехословакия престава да съществува.
 1952 г. – В Реюнион е измерен световният рекорд на паднал валеж – 1870 mm за едно денонощие.
 1970 г. – В Осака (Япония) е открито световното изложение Експо '70.
 1989 г. – В Дервента се провежда последният концерт на групата „Биело дугме“.
 1990 г. – Михаил Горбачов е избран за първи президент на СССР.
 1990 г. – СССР обявява за невалидна декларацията на Литва за независимост.
 1991 г. – Германия получава формално пълна независимост след Втората световна война от окупационните сили (САЩ, Франция, Великобритания и СССР).
 1998 г. – Папа Йоан Павел II обявява българския епископ Евгений Босилков за мъченик на католическата вяра.
 1999 г. – Започва да функционира Националната здравноосигурителна каса в България.
 Родени
 1767 г. – Андрю Джаксън, 7-и президент на САЩ († 1845 г.)
 1779 г. – Уилям Ламб, министър-председател на Обединеното кралство († 1848 г.)
 1813 г. – Джон Сноу, английски физик († 1858 г.)
 1830 г. – Жан Жак Реклю, френски географ († 1905 г.)
 1830 г. – Паул фон Хайзе, германски писател, Нобелов лауреат през 1910 († 1914 г.)
 1835 г. – Едуард Щраус, австрийски композитор († 1916 г.)
 1848 г. – Иван Драсов, български революционер († 1901 г.)
 1854 г. – Емил фон Беринг, германски физиолог, Нобелов лауреат през 1901 г. († 1917 г.)
 1854 г. – Иван Стефанов Гешов, български политик († 1932 г.)
 1859 – Ненчо Палавеев, български търговец, предприемач и благодетел
 1862 г. – Православ Тенев, български военен деец († 1942 г.)
 1862 г. – Асен Петров, български хирург, учен и преподавател († 1920 г.)
 1869 г. – Велко Думев, български революционер († 1945 г.)
 1873 г. – Георги Шагунов, български композитор († 1948 г.)
 1879 г. – Владимир Стоянов, български военен деец (? г.)
 1884 г. – Ангелос Сикелианос, гръцки поет и писател, Нобелов лауреат през 1949 г. († 1951 г.)
 1899 г. – Иван Стефанов, български икономист († 1980 г.)
 1902 г. – Иван Унджиев български професор – историк († 1979 г.)
 1903 г. – Никола Попов, български генерал († 2007 г.)
 1904 г. – Трайко Запрянов, български невролог († 1992 г.)
 1913 г. – Иван Димов, български скуптор († 2002 г.)
 1915 г. – Трауте Форести, австрийска актриса († 2015 г.)
 1920 г. – Валтер Томан, австрийски писател († 2003 г.)
 1920 г. – Едуард Донал Томас, американски физик, Нобелов лауреат през 1990 г. († 2012 г.)
 1929 г. – Атанас Божков, български изкуствовед († 1995 г.)
 1930 г. – Елена Георгиева, българска езиковедка († 2007 г.)
 1930 г. – Андреас Окопенко, австрийски писател († 2010 г.)
 1930 г. – Жорес Алфьоров, руски физик, Нобелов лауреат през 2000 г. († 2019 г.)
 1932 г. – Алън Бийн, американски астронавт († 2018 г.)
 1934 г. – Крикор Азарян, български режисьор († 2009 г.)
 1935 г. – Ташко Георгиевски, македонски писател († 2012 г.)
 1938 г. – Георги Пинчев, български политик 2020
 1942 г. – Иван Маразов, български културолог
 1943 г. – Дейвид Кронънбърг, канадски режисьор
 1943 г. – Бодо Хел, австрийски писател
 1951 г. – Стоян Алексиев, български артист
 1951 г. – Герхард Фалкнер, немски писател
 1953 г. – Калуди Калудов, български певец
 1955 г. – Дий Шнайдер, американски рок музикант
 1955 г. – Йорданка Стефанова, българска актриса
 1960 г. – Йоан Андоне, румънски футболист
 1962 г. – Маркус Мерк, немски футболен съдия
 1963 г. – Илиана Раева, българска гимнастичка
 1965 г. – Джеймс Баркли, британски писател
 1975 г. – Веселин Топалов, български шахматист
 1975 г. – Ева Лонгория, американска актриса
 1977 г. – Джоузеф Хан, американски музикант (Linkin Park)
 1985 г. – Келан Лъц, американски артист
 1987 г. – Тиа Танака, американска порноактриса
 2000 г. – Кристиан Костов, български певец
 Починали
 44 г. пр.н.е. – Юлий Цезар, римски военен и политически водач (* 100 пр.н.е.)
 752 г. – Захарий, римски папа
 1723 г. – Йохан Кристиан Гюнтер, немски поет (* 1695 г.)
 1891 г. – Сава Муткуров, български политик (* 1852 г.)
 1891 г. – Христо Белчев, български политик (атентат) (* 1857 г.)
 1898 г. – Хенри Бесемер, английски инженер и изобретател (* 1813 г.)
 1903 г. – Тома Давидов, български офицер и революционер (* 1868 г.)
 1937 г. – Хауърд Лъвкрафт, американски писател (* 1890 г.)
 1938 г. – Николай Бухарин, съветски партиен деец (* 1888 г.)
 1945 г. – Константин Лукаш, български военен деец (* 1890 г.)
 1945 г. – Трифон Трифонов, български военен деец (* 1895 г.)
 1947 г. – Жан-Ришар Блок, френски писател и драматург († 1884 г.)
 1950 г. – Кина Герджикова, българска актриса († 1884 г.)
 1962 г. – Артър Холи Комптън, американски физик, Нобелов лауреат (* 1892 г.)
 1965 г. – Асен фон Хартенау, граф, син на княз Батенберг (* 1890 г.)
 1975 г. – Аристотел Онасис, гръцки корабен магнат (* 1906 г.)
 1979 г. – Емилиян Станев, български писател (* 1907 г.)
 1981 г. – Рене Клер, френски режисьор (* 1898 г.)
 1996 г. – Волфганг Кьопен, германски писател (* 1906 г.)
 1998 г. – Бенджамин Спок, американски педиатър (* 1903 г.)
 2004 г. – Геласий, български митрополит (* 1933 г.)
 2004 г. – Джон Поупъл, британски математик и химик, носител на Нобелова награда по химия за 1998 г. (* 1925)
 2006 г. – Георгиос Ралис, министър-председател на Гърция (* 1918 г.)
 2007 г. – Христо Малинов, български писател (* 1917 г.)
 2008 г. – Стефан Геренски, български футболист (* 1926 г.)
 2016 г. – Любка Рондова, българска народна певица (* 1936 г.)
 Празници
 Световен ден на потребителя (отбелязва се от 1983 г.)
 Международен ден срещу полицейската бруталност
 България – Ден на здравния инспектор (отбелязва се от 1999 г.)
 България – Ден на санитарния инспектор (отбелязва се от 1997 г.)
 Беларус – Празник на конституцията
 Унгария – Ден на революцията (1848 г., национален празник)
 315


text:
 7.2.2020
 RO
 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
 L 35/9
 REGULAMENTUL DE PUNERE ÎN APLICARE (UE) 2020/173 AL COMISIEI
 din 6 februarie 2020
 privind autorizarea albastrului briliant FCF ca aditiv în hrana pisicilor și a câinilor
 (Text cu relevanță pentru SEE)
 COMISIA EUROPEANĂ,
 având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
 având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1831/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 septembrie 2003 privind aditivii din hrana animalelor (1), în special articolul 9 alineatul (2),
 întrucât:
 (1)
 Regulamentul (CE) nr. 1831/2003 prevede autorizarea aditivilor destinați hranei animalelor, precum și motivele și procedurile de acordare a unei astfel de autorizații. Articolul 10 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1831/2003 prevede reevaluarea aditivilor autorizați în temeiul Directivei 70/524/CEE a Consiliului (2).
 (2)
 Albastrul briliant FCF a fost autorizat, fără limită de timp, în conformitate cu Directiva 70/524/CEE, ca aditiv în hrana câinilor și a pisicilor, făcând parte din grupa „coloranți, inclusiv pigmenți”, la rubrica „agenți coloranți autorizați prin norme comunitare pentru colorarea produselor alimentare”. Aditivul a fost ulterior înscris în registrul aditivilor destinați hranei animalelor ca produs existent, în conformitate cu articolul 10 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 1831/2003.
 (3)
 În vederea reevaluării albastrului briliant FCF ca aditiv în hrana câinilor și a pisicilor a fost transmisă o cerere în conformitate cu articolul 10 alineatul (2), coroborat cu articolul 7, din Regulamentul (CE) nr. 1831/2003. Solicitantul a cerut ca aditivul să fie clasificat în categoria „aditivi senzoriali” și în grupa funcțională „coloranți”. Cererea a fost însoțită de informațiile și de documentele necesare în temeiul articolului 7 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1831/2003.
 (4)
 În avizul ei din 19 iunie 2013 (3), Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară („autoritatea”) a concluzionat că, în condițiile de utilizare propuse, albastrul briliant FCF nu are efecte adverse asupra sănătății animalelor. Ea a concluzionat, de asemenea, că este necesar ca substanța în cauză să fie considerată periculoasă în caz de inhalare pentru utilizatorul aditivului și că, în absența datelor privind efectul iritant pentru piele și ochi, ea ar putea fi considerată ca fiind potențial iritantă pentru piele și/sau ochi. Prin urmare, Comisia consideră că este necesar să fie luate măsuri adecvate de protecție pentru a preveni efectele adverse asupra sănătății umane, în special în ceea ce privește utilizatorii aditivului. În conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 429/2008 al Comisiei (4), în urma primei etape a evaluării riscurilor pentru mediu s-a concluzionat că albastrul briliant FCF, un aditiv destinat animalelor de la care nu se obțin alimente, este exceptat de la evaluare suplimentară, dată fiind probabilitatea mică de a avea vreun efect semnificativ asupra mediului, în condițiile în care în avizul autorității menționat mai sus nu s-a identificat nicio dovadă științifică care să genereze îngrijorare. Autoritatea a concluzionat în plus că aditivul în cauză colorează eficient hrana pentru animale. Autoritatea nu consideră că sunt necesare cerințe specifice pentru monitorizare ulterioară introducerii pe piață. În plus, ea a verificat raportul privind metoda de analiză a aditivului în hrana pentru animale, transmis de laboratorul de referință înființat prin Regulamentul (CE) nr. 1831/2003.
 (5)
 Evaluarea albastrului briliant arată că sunt îndeplinite condițiile de autorizare prevăzute la articolul 5 din Regulamentul (CE) nr. 1831/2003. În consecință, este necesar ca utilizarea acestui aditiv să fie autorizată, conform specificațiilor din anexa la prezentul regulament.
 (6)
 Deoarece nu există motive din domeniul siguranței care să impună aplicarea imediată a modificărilor condițiilor de autorizare a substanței în cauză, este adecvat să se prevadă o perioadă de tranziție pentru a permite părților interesate să se pregătească pentru a îndeplini noile cerințe care decurg din autorizare.
 (7)
 Măsurile prevăzute în prezentul regulament sunt conforme cu avizul Comitetului permanent pentru plante, animale, produse alimentare și hrană pentru animale,
 ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
 Articolul 1
 Autorizare
 Substanța specificată în anexă, aparținând categoriei „aditivi senzoriali” și grupei funcționale „coloranți” este autorizată ca aditiv în hrana animalelor în condițiile menționate în anexa respectivă.
 Articolul 2
 Măsuri tranzitorii
 (1) Substanța specificată în anexă și preamestecurile care o conțin, care sunt produse și etichetate înainte de 27 august 2020 în conformitate cu normele aplicabile înainte de 27 februarie 2020, poate fi în continuare introdusă pe piață și utilizată până la epuizarea stocurilor existente.
 (2) Materiile prime destinate hranei pentru animale și hrana combinată pentru animale care conțin substanța specificată în anexă care sunt produse și etichetate înainte de 27 februarie 2022 în conformitate cu normele aplicabile înainte de 27 februarie 2020 pot fi în continuare introduse pe piață și utilizate până la epuizarea stocurilor existente.
 Articolul 3
 Intrare în vigoare
 Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
 Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
 Adoptat la Bruxelles, 6 februarie 2020.
 Pentru Comisie
 Președintele
 Ursula VON DER LEYEN
 (1) JO L 268, 18.10.2003, p. 29.
 (2) Directiva 70/524/CEE a Consiliului din 23 noiembrie 1970 privind aditivii din hrana animalelor (JO L 270, 14.12.1970, p. 1).
 (3) EFSA Journal 2013; 11(7):3288.
 (4) Regulamentul (CE) nr. 429/2008 al Comisiei din 25 aprilie 2008 privind normele de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1831/2003 al Parlamentului European și al Consiliului cu privire la pregătirea și prezentarea cererilor, precum și la evaluarea și autorizarea aditivilor din hrana animalelor (JO L 133, 22.5.2008, p. 1).
 ANEXĂ
 Numărul de identificare al aditivului
 Aditiv
 Compoziția, formula chimică, descrierea, metoda analitică
 Specia sau categoria de animale
 Vârsta maximă
 Conținutul minim
 Conținutul maxim
 Alte dispoziții
 Sfârșitul perioadei de autorizare
 mg de substanță activă/kg de hrană completă pentru animale cu un conținut de umiditate de 12 %
 Categorie: aditivi senzoriali. Grupă funcțională: Coloranți. (i) substanțe care colorează hrana pentru animale ori îi redau culoarea
 2a133
 Albastru briliant FCF
 Compoziția aditivului:
 Albastru briliant FCF este descris ca sarea de sodiu a componentei principale.
 Formă solidă (pulbere)
 ————————————
 Caracterizarea substanței active ca sare de sodiu:
 α-(4-(N-etil-3-sulfonatbenzilamino) fenil)-α-(4-N-etil-3-sulfonatbenzilamino) ciclohexa-2,5-dieniliden) toluen-2- sulfonat de sodiu
 Sunt permise și sărurile de calciu și de potasiu.
 Formulă chimică: C37H34N2Na2O9S3
 Formă solidă (pulbere) produsă prin sinteză chimică
 Număr CAS: 3844-45-9
 Criterii de puritate
 Conține minimum 85 % materie colorantă totală, procent calculat ca sare de sodiu (test)
 Materie insolubilă în apă: ≤ 0,2 %
 Materie colorantă auxiliară: ≤ 6 %
 Compuși organici, alții decât
 materii colorante:
 —
 Sumă de acizi 2-, 3- și 4-formil benzen sulfonic: ≤ 1,5 %
 —
 Acid 3-[(etil)(4-sulffenil) amino] metil benzen sulfonic: ≤ 0,3 %
 Leucobază: ≤ 5 %
 Amine aromatice primare nesulfonate: ≤ 0,01 % (procent calculat ca anilină)
 Materii extractibile cu eter: ≤ 0,2 % dintr-o soluție cu pH 7
 ————————————
 Metodă analitică
 (1)
 Pentru cuantificarea conținutului total de materii colorante reprezentat de albastrul briliant FCF în aditivul destinat hranei pentru animale:
 Spectrofotometrie la 630 nm și titrare cu clorură de titan, astfel cum se descrie în:
 —
 Regulamentul (UE) nr. 231/2012 al Comisiei privind Compendiul combinat al FAO JECFA pentru specificațiile referitoare la aditivii alimentari (Metode de analiză, Vol. 4); și Monografia nr. 1 (2006) „Albastru briliant FCF”.
 Pentru cuantificarea albastrului briliant în hrana pentru animale:
 —
 cromatografie lichidă de înaltă performanță cuplată cu spectrometrie de masă în tandem (LC-MS/MS)
 Pisici
 -
 -
 278
 1.
 În instrucțiunile de utilizare a aditivului și a preamestecului se menționează condițiile de depozitare și stabilitatea la tratament termic.
 2.
 Pentru utilizatorii aditivului și ai preamestecurilor, operatorii din sectorul hranei pentru animale stabilesc proceduri operaționale și măsuri organizatorice pentru a contracara riscurile potențiale care rezultă din utilizarea lor. În cazul în care respectivele riscuri nu pot fi eliminate sau reduse la minimum prin astfel de proceduri și de măsuri, aditivul și preamestecurile se utilizează cu echipamente de protecție individuală, inclusiv cu echipamente de protecție pentru ochi, piele și aparatul respirator.
 27.2.2030
 Câini
 -
 -
 334
 (1) Detalii ale metodelor analitice sunt disponibile la următoarea adresă a laboratorului de referință: https://ec.europa.eu/jrc/en/eurl/feed-additives/evaluation-reports


text:
Unix [úniks ali júniks] je prenosljiv večopravilni večuporabniški računalniški operacijski sistem. Prvotno ga je razvila skupina v Bellovih laboratorijih (Bell Labs) podjetja AT&T na čelu s Kenom Thompsonom, Dennisom MacAlistairom Ritchiejem in Douglasom McIlroyem.
 Zgodovina
 Standardizacija
 Prosti sistemi podobni Unixu
 Verjetno najbolj znan prosti operacijski sistem podoben Unixu je Linux, ki se ga ne sme enačiti z Unixom. Njegovo jedro je namreč napisano na novo iz nič in nima nobene zveze z AT&Tjevim Unixom iz 70. let 20. stoletja, zato ni upravičeno do imena Unix.
 Vpliv
 Tržna znamka
 Sredi osemdesetih let 20. stoletja sta bili glavni veji Unixa BSD, razvit na Univerzi Kalifornije v Berkeleyju, ter System V, razvit v AT&T. Obe različici sta izhajali iz istega skupnega prednika (Unix Version 7), sta se pa v letih ločenega razvoja precej razšli.
 Skupina večjih evropskih ponudnikov Unixa (Bull, ICL, Nixdorf, Olivetti in Siemens; kasneje se jim je pridružil še Philips) je leta 1984 ustanovila standardizacijsko telo X/Open, katerega cilj je bila specifikacija odprtega računalniškega sistema, zasnovanega na Unixu. Ustanovitev skupine X/Open je navedla AT&T in vodilnega izdelovalca različice BSD, Sun Microsystems, da sta se leta 1987 odločila za sodelovanje. Rezultat je bil Unix System V Release 4 (SVR4).
 Odločitev o sodelovanju je naletela na pohvale s strani uporabnikov in računalniškega tiska, drugi večji ponudniki Unixa (med njimi IBM, DEC in Hewlett-Packard) pa so se zbali, da bo naveza Suna in AT&T-ja ogrozila njihove tržne deleže, zato so leta 1988 osnovali Open Software Foundation (OSF), ki je izdala svojo različico Unixa, OSF/1. Ta se je močneje opiral na BSD. AT&T in Sun Microsystems sta, po drugi strani, razširila svojo koalicijo s podjetji Motorola, Fujitsu, Toshiba, Data General in Unisys in osnovala UNIX International (UI). Tehnična vprašanja so ob silovitem tržnem in medijskem tekmovanju obeh »odprtih« različic Unixa – X/Open je skušal ostati nevtralen – kmalu ostala v ozadju. To obdobje imenujejo vojne Unixov.
 Leta 1993 je AT&T prodal oddelek Unix System Labs (USL) skupaj s pravico do rabe tržne znamke Unix ter s sistemom povezanimi patenti podjetju Novell, ki je tržno znamko Unix prodala skupini X/Open. Ta se je leta 1996 združila z OSF. Nastala družba The Open Group izdaja Single UNIX Specification, ki je edini veljavni standard tržnih Unixov.
 Novell pa ob prodaji tržne znamke ni obenem prodal tudi patentnih pravic – te je leta 1994 prodal programski hiši Santa Cruz Operation (SCO). Slednje ne smemo mešati s podjetjem Caldera, ki se je, potem, ko je odkupila oddelke prvotnega SCO, tudi preimenovala v SCO.
 Danes je tako Unix tržna znamka konzorcija The Open Group. Ta je z odlokom zapovedala, da se znamka nanaša na razred operacijskih sistemov in ne na konkretno izvedbo operacijskega sistema: vsi sistemi, ki ustrezajo specifikaciji »Single UNIX Specification« so upravičeni do tržnih znamk UNIX® in UNIX98, ko izdelovalec plača konzorciju ustrezno pristojbino. Mednje sodijo AIX, HP-UX, IRIX, Solaris, Tru64, A/UX in deli z/OS. V širšem kontekstu označuje izraz Unix (pogosto pisan tudi UN*X, *NIX ali celo *N?X) številne večuporabniške sisteme, zavezane standardu POSIX, med katere sodijo GNU/Linux, Mac OS X, FreeBSD, NetBSD, OpenBSD in drugi, ki si ne prizadevajo za pravico do rabe naziva Unix.
 Ukazi Unixa
 Najosnovnejši ukazi Unixa so:
 ustvarjanje in premikanje po datotekah in imenikih: ls cd pwd mkdir rm rmdir cp
 prikaz, urejanje datotek: touch less more ed vi emacs
 obdelava besedil: echo cat grep sort uniq sed awk tail head cut tr split
 primerjava datotek: comm cmp diff patch
 upravljanje sistema: chmod chown ps find xargs sd w who
 komunikacija: mail telnet ssh ftp finger
 ukazne lupine: sh csh ksh bash
 Sledi seznam 60 ukazov iz prvega razdelka (uporabniški ukazi) prve izdaje Unixa:
 ar as b bas bcd boot cat chdir check chmod chown cmp cp date db dbppt dc df dsw dtf du ed find for form hup lbppt ld ln ls mail mesg mkdir mkfs mount mv nm od pr rew rkd rkf rkl rm rmdir roff sdate sh stat strip su sum tap tm tty type un wc who write
 Sodobnejši in popolnejši spisek vsebuje seznam programov Unixa.
 Glej tudi: /dev/null
 IRC
 Slovenski kanal Unix na IRCNetu: #Unix-slo
 Glej tudi
 HP-UX
 SCO UnixWare
 Mac OS X
 AIX
 Tru64
 IRIX
 Solaris
 FreeBSD
 NetBSD
 OpenBSD
 GNU/Linux
 Zunanje povezave
 http://www.UNIX-systems.org/ -- The Open Group UNIX System Homepage
 http://www.levenez.com/unix/ -- Timeline of UNIX History
 http://xahlee.org/UnixResource_dir/freebooks.html -- The Unix Pestilence (an anti-unix website.)
 http://www.roesler-ac.de/wolfram/acro/index.htm -- The Unix Acronym List
 Windows resources for Unix
 UniX on laptops and notebooks
 Rosetta Stone for Unix
 Operacijski sistemi
 Programska oprema leta 1969


type: contracts

text:
 28.5.2016
 RO
 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
 L 141/18
 PROTOCOL ADIȚIONAL
 la Acordul între Comunitatea Economică Europeană și Republica Islanda
 UNIUNEA EUROPEANĂ
 și
 ISLANDA,
 AVÂND ÎN VEDERE Acordul între Comunitatea Economică Europeană și Republica Islanda, semnat la 22 iulie 1972, precum și regimul actual aplicabil comerțului cu pește și produse pescărești dintre Islanda și Comunitate,
 AVÂND ÎN VEDERE Protocolul adițional la Acordul între Comunitatea Economică Europeană și Islanda privind dispozițiile speciale aplicabile importurilor în Uniune de anumite specii de pești și produse pescărești în perioada 2009-2014, în special articolul 1,
 AVÂND ÎN VEDERE Protocolul adițional la Acordul între Comunitatea Economică Europeană și Islanda ca urmare a aderării Republicii Croația la Uniunea Europeană, în special articolul 2,
 DECID SĂ ÎNCHEIE PREZENTUL PROTOCOL:
 Articolul 1
 (1) Dispozițiile speciale aplicabile importurilor în Uniunea Europeană de anumite specii de pești și produse pescărești originare din Islanda sunt prevăzute în prezentul protocol și în anexa la acesta. Contingentele tarifare anuale scutite de taxe vamale sunt prevăzute în anexa la prezentul protocol. Aceste contingente tarifare sunt aplicabile de la data la care se aplică cu titlu provizoriu prezentul protocol, conform procedurilor prevăzute la articolul 4 alineatul (3), până la data de 30 aprilie 2021.
 (2) La sfârșitul acestei perioade, părțile contractante vor evalua necesitatea de a păstra dispozițiile speciale menționate la alineatul (1) și, dacă este necesar, de a reexamina nivelurile contingentelor, ținând totodată seama de toate interesele relevante.
 Articolul 2
 (1) Contingentele tarifare sunt deschise de la data aplicării cu titlu provizoriu a prezentului protocol, conform procedurilor prevăzute la articolul 4 alineatul (3).
 (2) Volumele contingentelor tarifare sunt prevăzute în anexa la prezentul protocol. Primul contingent tarifar este pus la dispoziție începând de la data aplicării cu titlu provizoriu a prezentului protocol până la 30 aprilie 2017. Începând cu data de 1 mai 2017, următoarele contingente tarifare sunt alocate anual de la 1 mai la 30 aprilie, până la sfârșitul perioadei menționate la articolul 1 din prezentul protocol.
 (3) Volumele contingentelor tarifare care acoperă perioada cuprinsă între 1 mai 2014 și data aplicării cu titlu provizoriu a prezentului protocol sunt alocate în mod proporțional și puse la dispoziție pentru restul perioadei menționate la articolul 1 din prezentul protocol.
 Articolul 3
 Regulile de origine aplicabile contingentelor tarifare enumerate în anexa la prezentul protocol sunt cele prevăzute în Protocolul 3 la Acordul dintre Comunitatea Economică Europeană și Islanda, semnat la 22 iulie 1972.
 Articolul 4
 (1) Prezentul protocol se ratifică ori se aprobă de către părți în conformitate cu procedurile proprii. Instrumentele de ratificare sau de aprobare se depun la Secretariatul General al Consiliului Uniunii Europene.
 (2) Protocolul intră în vigoare în prima zi a celei de a doua luni de la data depunerii ultimului instrument de ratificare sau de aprobare.
 (3) Până la finalizarea procedurilor menționate la alineatele (1) și (2), prezentul protocol se aplică cu titlu provizoriu începând din prima zi a celei de a treia luni de la depunerea ultimei notificări în acest scop.
 Articolul 5
 Prezentul protocol, redactat într-un singur exemplar original în limbile bulgară, cehă, croată, daneză, engleză, estonă, finlandeză, franceză, germană, greacă, italiană, letonă, lituaniană, maghiară, malteză, olandeză, polonă, portugheză, română, slovacă, slovenă, spaniolă, suedeză și islandeză, textele redactate în fiecare dintre aceste limbi fiind autentice în egală măsură, se depune la Secretariatul General al Consiliului Uniunii Europene, care va transmite o copie certificată fiecărei părți.
 Съставено в Брюксел на трети май през две хиляди и шестнадесета година.
 Hecho en Bruselas, el tres de mayo de dos mil dieciséis.
 V Bruselu dne třetího května dva tisíce šestnáct.
 Udfærdiget i Bruxelles den tredje maj to tusind og seksten.
 Geschehen zu Brüssel am dritten Mai zweitausendsechzehn.
 Kahe tuhande kuueteistkümnenda aasta maikuu kolmandal päeval Brüsselis.
 Έγινε στις Βρυξέλλες, στις τρεις Μαΐου δύο χιλιάδες δεκαέξι.
 Done at Brussels on the third day of May in the year two thousand and sixteen.
 Fait à Bruxelles, le trois mai deux mille seize.
 Sastavljeno u Bruxellesu trećeg svibnja godine dvije tisuće šesnaeste.
 Fatto a Bruxelles, addì tre maggio duemilasedici.
 Briselē, divi tūkstoši sešpadsmitā gada trešajā maijā.
 Priimta du tūkstančiai šešioliktų metų gegužės trečią dieną Briuselyje.
 Kelt Brüsszelben, a kétezer-tizenhatodik év május havának harmadik napján.
 Magħmul fi Brussell, fit-tielet jum ta' Mejju fis-sena elfejn u sittax.
 Gedaan te Brussel, drie mei tweeduizend zestien.
 Sporządzono w Brukseli dnia trzeciego maja roku dwa tysiące szesnastego.
 Feito em Bruxelas, em três de maio de dois mil e dezasseis.
 Întocmit la Bruxelles la trei mai două mii șaisprezece.
 V Bruseli tretieho mája dvetisícšestnásť.
 V Bruslju, dne tretjega maja leta dva tisoč šestnajst.
 Tehty Brysselissä kolmantena päivänä toukokuuta vuonna kaksituhattakuusitoista.
 Som skedde i Bryssel den tredje maj år tjugohundrasexton.
 Gjört í Brussel þriðja dag maímánaðar árið tvö þúsund og sextán.
 За Европейския съюз
 Рог la Unión Europea
 Za Evropskou unii
 For Den Europæiske Union
 Für die Europäische Union
 Euroopa Liidu nimel
 Για την Ευρωπαϊκή Ένωση
 For the European Union
 Pour l'Union européenne
 Za Europsku uniju
 Per l'Unione europea
 Eiropas Savienības vārdā –
 Europos Sąjungos vardu
 Az Európai Unió részéről
 Għall-Unjoni Ewropea
 Voor de Europese Unie
 W imieniu Unii Europejskiej
 Pela União Europeia
 Pentru Uniunea Europeană
 Za Európsku úniu
 Za Evropsko unijo
 Euroopan unionin puolesta
 För Europeiska unionen
 Fyrir Ísland
 ANEXĂ
 DISPOZIȚII SPECIALE MENȚIONATE LA ARTICOLUL 1 DIN PROTOCOL
 Pe lângă actualele contingente tarifare permanente scutite de taxe vamale, Uniunea Europeană deschide următoarele contingente tarifare anuale scutite de taxe vamale pentru produsele originare din Islanda:
 Cod NC
 Descrierea produselor
 Volumul contingentelor tarifare anuale (1.5-30.4) exprimat în greutate netă, cu excepția cazului în care se prevede altfel (*)
 0303 51 00
 Heringi din speciile Clupea harengus și Clupea pallasii, congelați, cu excepția ficatului, a icrelor și a lapților (1)
 950 de tone
 0306 15 90
 Homari norvegieni congelați (Nephrops norvegicus)
 1 000 de tone
 0304 49 50
 Fileuri de sebastă (Sebastes spp.), proaspete sau refrigerate
 2 000 de tone
 1604 20 90
 Alte preparate din pește
 2 500 de tone
 (1) Beneficiul contingentului tarifar nu se acordă în cazul mărfurilor declarate pentru punere în liberă circulație în perioada 15 februarie-15 iunie.
 (*) Se adaugă anumite cantități în conformitate cu articolul 2 alineatul (3) din Protocolul adițional.


text:
 10.3.2005
 SL
 Uradni list Evropske unije
 L 64/51
 SKLEP SKUPNEGA ODBORA EGP
 št. 127/2004
 z dne 24. septembra 2004
 o spremembi Priloge II (Tehnični predpisi, standardi, preskušanje in certificiranje) k Sporazumu EGP
 SKUPNI ODBOR EGP JE —
 ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru, kakor je bil spremenjen s Protokolom o prilagoditvi Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru, v nadaljnjem besedilu „Sporazum“, in zlasti člena 98 Sporazuma,
 ob upoštevanju naslednjega:
 (1)
 Priloga II k Sporazumu je bila spremenjena s Sklepom Skupnega odbora EGP št. 27/2004 z dne 19. marca 2004 (1).
 (2)
 Odločbo Komisije 2000/147/ES z dne 8. februarja 2000 o izvajanju Direktive Sveta 89/106/EGS v zvezi klasifikacijo požarne odpornosti gradbenih proizvodov (2) je treba vključiti v Sporazum —
 SKLENIL:
 Člen 1
 V točki 1 (Direktiva Sveta 89/106/EGS) poglavja XXI Priloge II k Sporazumu se doda naslednja alinea:
 „—
 32000 D 0147: Odločba Komisije 2000/147/ES z dne 8. februarja 2000 (UL L 50, 23.2.2000, str. 14).“
 Člen 2
 Besedilo Odločbe št. 2000/147/ES v islandskem in norveškem jeziku, ki se objavi v Dopolnilu EGP k Uradnemu listu Evropske unije, je verodostojno.
 Člen 3
 Ta sklep začne veljati 25. septembra 2004, pod pogojem, da so bila Skupnemu odboru EGP predložena vsa uradna obvestila v skladu s členom 103(1) Sporazuma (3).
 Člen 4
 Ta sklep se objavi v oddelku EGP v Uradnem listu Evropske unije in v Dopolnilu EGP k njemu.
 V Bruslju, 24. septembra 2004
 Za Skupni odbor EGP
 Predsednik
 Kjartan JÓHANNSSON
 (1) UL L 127, 29.4.2004, str. 134.
 (2) UL L 50, 23.2.2000, str. 14.
 (3) Navedena ni nobena ustavna zahteva.


text:
Licej je ime učenjaške ustanove, ki je skozi čas upravljala različne funkcije.
 Prvotno je bil filozofska šola, ki jo je osnoval Aristotel. Kasneje je bil filozofsko-teološka šola za jezuite, ki so se tu pripravljali za študij na univerzi. V času Ilirskih provinc je bila šola uvedena tudi na slovenskem območju, ko je nadomestila gimnazijo. Po letu 1907 je ime prevzela katoliška cerkev za 6-letno srednjo šolo za dekleta (dekliški licej).
 Danes se v nekaterih državah podobno ime uporablja za drugostopenjske izobraževalne ustanove - splošne srednje šole, ki odgovarjajo slovenskim gimnazijam: v Italiji liceo, v Franciji lycée, v Grčiji Λύκειο ipd, medtem ko se v Nemčiji, Avstriji in Švici odgovarjajoča ustanova imenuje Gymnasium, na Češkem in Slovaškem gymnázia ipd.
 Tako se npr. v Trstu splošna srednja šola s slovenskim učnim jezikom, ki pripravlja dijake na univerzitetni študij, imenuje Državni znanstveni licej s slovenskim učnim jezikom F. Prešerna. oz. Liceo scientifico statale con lingua d'insegnamento slovena F. Prešeren.
 Licej je bila ustanova za filozofski in teološki študij z akademskim značajem, ki je nadomestila gimnazijo. Glede funkcije so bile fakultete podobne univerzam. Predvsem pa so na licejih duhovnike strokovno izobraževali. Do 19. stoletja so se na licejih izobraževali tudi drugi študenti.
 Licej se je od univerze razlikoval v glavnem v tem, da je imel samo dve fakulteti - namreč teološko in filozofsko; univerza pa je imela filozofsko, teološko, pravno in medicinsko fakulteto. Liceji niso smeli podeljevati akademskih stopenj (promocije, habilitacije). Niso imeli izrazite pravice do samoupravljanja in imeli so red podoben šolskemu. Akademske svobode niso poznali.
 Šolske ustanove
 az:Litsey
 fa:لیسه
 fr:Lycée
 pl:Lykeion
 ru:Лицей


type: caselaw

text:
 27.6.2022
 GA
 Iris Oifigiúil an Aontais Eorpaigh
 C 244/36
 Breithiúnas na Cúirte Ginearálta an 6 Aibreán 2022 – Saure v an Coimisiún
 (Cás T-506/21) (1)
 (Rochtain ar dhoiciméid - Rialachán (CE) Uimh. 1049/2001 - Conarthaí arna dtabhairt i gcrích ag an gCoimisiún thar ceann na mBallstát chun vacsaíní COVID-19 a sheachadadh - Cuirí ar ríomhphost chuig cruinnithe an Bhoird Stiúrtha - Diúltú rochtain pháirteach a dheonú - Eisceacht a bhaineann le cosaint príobháideachais agus iomláine an duine aonair - Easpa tarchur riachtanach sonraí pearsanta ar mhaithe le leas an phobail - Airteagal 9(1)(b) de Rialachán (AE) 2018/1725)
 (2022/C 244/49)
 Teanga an cháis: an Ghearmáinis
 Páirtithe
 Iarratasóir: Hans-Wilhelm Saure (Beirlín, an Ghearmáin) (ionadaí: C. Partsch, Dlíodóir)
 Cosantóir: an Coimisiún Eorpach (ionadaithe: K. Herrmann, G. Gattinara agus A. Spina, Gníomhairí)
 Ábhar
 Trína chaingean faoi Airteagal 263 CFAE, iarrann an t-iarratasóir go ndéanfaí an Cinneadh ón gCoimisiún Eorpach an 9 Meitheamh 2021, lenar diúltaíodh go páirteach dó rochtain ar dhoiciméid áirithe.
 An chuid oibríochtúil
 1)
 Diúltaítear don achomharc.
 2)
 Ordaítear do Hans-Wilhelm Saure na costais a íoc.
 (1) IO C 412, 11.10.2021.