type: other

text:
Skat.dk: C.C.2.2.2.15 Selvstændigt erhvervsdrivendes udgifter til advokat- og revisorbistand m.m.
 Dette afsnit handler om mulighederne for fradrag for advokat- og revisorbistand m.m.
 Praksis om fradragsmulighederne
 Udgifter til regnskab og selvangivelse med mere
 Udgifter til refinansiering af landbrug
 Fradragsmulighederne for udgifter til sagkyndig bistand i skattesager er beskrevet i afsnit C.C.2.2.2.16.
 afsnit C.A.4.3.1.11 om lønmodtageres fradrag for advokatudgifter
 afsnit C.C.9 om skat ved konkurs.
 Efter SL § 6, stk. 1, litra a, er der fradrag for udgifter til advokat- og revisorbistand i det år, hvor advokaten eller revisoren udfører arbejdet, og hvor regningen kan sendes.
 Det kan dog også accepteres, at udgifter, der er afsat til færdiggørelse af årsregnskabet, trækkes fra i det indkomstår, udgiften vedrører.
 Der kan ikke vilkårligt skiftes princip fra år til år.
 I overensstemmelse med ovenstående kan udgifter til advokat- og revisorbistand vedrørende almindeligt forekommende forhold under en virksomheds drift, fx inkasso af forretningsdebitorer samt udgifter til revision af regnskab og opstilling af årsopgørelse trækkes fra ved indkomstopgørelsen.
 Se nedenstående afsnit: "Udgifter til regnskab og selvangivelse m.m." om udgifter til udfyldelse af selvangivelse.
 Det er ikke en betingelse for fradrag af advokatudgifter, at en retssag vindes. Se UfR 1942.335 H.
 Hvis bistanden vedrører rene formuedispositioner eller formuesfæren/indkomstkilden, kan udgifterne ikke fratrækkes.
 Udgifter ved salg af ejendom og virksomhed
 Udgifter ved overdragelse af ejendom eller virksomhed kan fratrækkes i det omfang, fortjeneste eller tab i forbindelse hermed vedrører indkomsten. Ved overdragelse af en virksomhed er der normalt tale om en forholdsmæssig fordeling på de aktiver, der indgår i handlen.
 Udgifter ved etablering
 Udgifter til advokat og revisor, som er afholdt i forbindelse med etablering af en erhvervsvirksomhed eller udvidelse af en bestående erhvervsvirksomhed, kan efter ændringen af LL § 8 J ikke længere trækkes fra. Se afsnit C.C.2.2.1.
 Udgifter ved aktiekøb
 Det fremgår af LL § 8 J, at udgifter til rådgivning vedrørende investering i aktier mv. med henblik på helt eller delvis at erhverve et eller flere selskaber mv. for at deltage i ledelsen og driften af disse ikke kan trækkes fra ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst fra og med indkomståret 2010. Se afsnit C.C.2.2.1.4.
 En skatteyder afholdt udgifter til advokat, fordi kommunen ønskede at fratage ham tilladelsen til at udleje en ejendom. Udgifterne kunne fratrækkes. Se SKM2010.279.BR.
 Udgift til en retssag i anledning af, at et vogntog væltede, lå inden for sædvanlig risiko ved drift af en vognmandsvirksomhed. Se SKM2003.502.LSR.
 Et selskab fik fradrag for betaling af et tysk søsterselskabs udgifter til bl.a. advokat. Se SKM2003.146.VLR.
 Højesteret fandt, at der var fradrag for sagsomkostninger vedrørende en strid om et selskabs ret til at forhandle et produkt. Se UfR 1942.335 H.
 Procesudgifter til et udnyttet varemærke var fradragsberettigede, hvorimod der ikke kunne gives fradrag for den del af udgiften, der vedrørte et ikke udnyttet varemærke. Se LSRM 1960, 140.
 Advokatudgifter vedrørende en konkurrenceklausul, herunder omkostninger til modpartens advokat, var fradragsberettigede. Se LSRM 1983, 76.
 En vognmandsforretning fik fradrag for advokatudgifter i forbindelse med en sag, der blev anlagt mod Vejtransportrådet i anledning af fratagelse af køretilladelser. Se TfS 1988, 267 LSR.
 Fradrag blev godkendt for advokatudgifter, som var afholdt for at sikre en vognmand indkørselsmuligheder ad en indkørsel, der var fælles med en anden ejendom. Se TfS 1989, 25 LSR. Se også TfS 1991, 268 LSR om fradrag for udgifter ved retssag om adgang til kørsel med traktorer over en nabos arealer.
 Advokatomkostninger vedrørende en forretningsførers besvigelser var fradragsberettigede. Se TfS 1999, 494 LSR.
 Advokatudgifter til en boligretssag for at undgå en udsættelsesforretning af et erhvervslejemål kan trækkes fra, når det tilsigtes at bevare det allerede etablerede indkomstgrundlag. Det gælder uanset udfaldet af retssagen.
 Advokatudgifter til en anlagt sag om erstatning og pålæg af konkurrenceklausul var fradragsberettigede. Se TfS 1989, 424 LSR.
 Advokatudgifter mv. til voldgiftssag om forsøg på uberettiget ophævelse af interessentskab var fradragsberettigede. Se TfS 1989, 673 LSR.
 Advokatudgifter i forbindelse med sagsanlæg om misligholdelse af lejekontrakt på grund af udvidelse af varesortiment var fradragsberettigede. Se TfS 1989, 573 LSR.
 Udgifter til udarbejdelse af budgetter m.m. til brug ved ansøgning om gældssanering kunne fratrækkes ved indkomstopgørelsen. Se TfS 1988, 80 LSR.
 Udgifter til tilsyn med en virksomheds løbende drift i betalingsstandsningsperioden og under konkursbehandling er fradragsberettigede. Se TfS 1986, 445 LSR. Se også afsnit C.C.9 om skat ved konkurs.
 Revisorbistand til et selskabs vedtægtsændringer er fradragsberettiget. Se TfS 1980, 712 ØLD.
 SKM2014.87.HR. Dommen vedrører en delvis anke af SKM2011.545.ØLR. Højesteret afviste fradragsret for rådgiverudgifter i forbindelse med et kapitalfondsopkøb. Kapitalfondsopkøbet var foretaget gennem to danske selskaber, hvoraf det ene var stiftet til brug for opkøbet.
 De to selskaber havde afholdt udgifter til et antal advokater og revisorer. Desuden havde selskaberne betalt kapitalfondsforvalteren for bistand i forbindelse med tilrettelæggelsen og gennemførelsen af investeringsprojektet.
 Selskaberne gjorde gældende, at udgifterne kunne tillægges anskaffelsessummen for et antal lån, der var optaget i forbindelse med opkøbet, jf. KGL § 26, stk. 3, (dengang stk. 4).
 Subsidiært gjorde selskaberne gældende, at advokat- og revisoromkostningerne var fradragsberettigede efter den dagældende bestemmelse i LL § 8 J.
 Derimod kan udgifter til rådgivere for bistand ved den overordnede strukturering og tilrettelæggelse af lånefinansieringen, herunder afsøgning af lånemarkedet, ikke tillægges lånets anskaffelsessum efter den dagældende bestemmelse i KGL § 26, stk. 4, (nu stk. 3).
 Højesteret fastslog, at udgifterne i den konkrete sag havde karakter af honorar for den overordnede strukturering og tilrettelæggelse af investeringsprojektet uden den fornødne direkte tilknytning til lånet. Udgifterne kunne derfor ikke tillægges lånets hovedstol efter den dagældende bestemmelse i KGL § 26, stk. 4, (nu stk. 3). (Om KGL § 26, stk. 3, se afsnit C.B.1.7.8.).
 Det samme gjaldt egne rådgiveres bistand vedrørende oplysning om, dokumentation for og almen rådgivning om låntagers virksomhed, herunder due diligenceundersøgelser selv om bistanden ydes med henblik på kreditvurdering. Det er i denne forbindelse uden betydning, om långiveren i låneaftalen har betinget lånets udbetaling af, at låntageren fremlægger sådant materiale.
 Landsretten havde anerkendt fradrag for udgifter til långivers rådgivere: I forbindelse med låneoptagelsen havde de to selskaber påtaget sig en direkte forpligtelse til at betale alle långivernes udgifter, der med rimelighed var afholdt af disse til rådgivning mv. fra advokater og revisorer. Landsretten fandt, at dette var en sædvanlig betingelse for at yde et lån af denne karakter og størrelsesorden, og at alternativet til dette lånevilkår ville være et højere lånegebyr til långiverne. Landsretten fandt, at de to selskabers betaling af långivernes rådgivningsomkostninger havde en så direkte og nær tilknytning til gældsstiftelsen, at de to selskaber kunne lægge disse omkostninger til den faktiske anskaffelsessum, jf. den dagældende KGL § 26, stk. 4, (nu stk. 3). Skatteministeriet ankede ikke dette spørgsmål til Højesteret.
 SKM2009.563.HR. Advokatudgifter til inkassoomkostninger til inddrivelse af advokatens egen kontingentrestance og revisorudgifter til undersøgelse af, om reglerne om betroede midler var overholdt, var ikke fradragsberettigede.
 Højesteret fandt, at advokatudgifter til en sag om ekspropriation ikke var fradragsberettigede driftsomkostninger efter SL § 6, stk. 1, litra a. Se SKM2009.511.HR.
 En banks udgifter til advokat- og revisoromkostninger i forbindelse med selskabstømmersager var ikke fradragsberettigede. Se SKM2009.448.LSR.
 En kommanditist kunne ikke få fradrag for udgifter til en voldgiftssag mod kommanditselskabet. Se SKM2008.651.VLR.
 Højesteret fandt, at et selskabs udgifter til advokat og revisor i forbindelse med erhvervelse af bestemmende aktieposter i nogle selskaber ikke kunne fratrækkes efter SL § 6, stk. 1, litra a. Udgiften ansås i stedet for omfattet af den dagældende bestemmelse i LL § 8 J. Se SKM2007.775.HR.
 En mælkeproducent blev ekskluderet som andelshaver og betalte i den forbindelse et garantibeløb. Landsskatteretten fandt, at hverken denne udgift eller advokatomkostninger i forbindelse hermed kunne trækkes fra efter SL § 6, stk. 1, litra a. Se SKM2007.909.LSR.
 Advokatudgifter i forbindelse med tiltale for insiderhandel var ikke fradragsberettiget. Se SKM2007.404.LSR.
 Advokatudgifter og erstatning ved dom efter et færdselsuheld kunne ikke fratrækkes i indkomsten. Se SKM2006.236.LSR.
 Et selskabs udgifter til advokat og revisor afholdt i forbindelse med en omstrukturering af virksomheden var ikke fradragsberettigede. Se SKM2006.13.ØLR.
 Et holdingselskabs omkostninger, herunder advokat- og revisorudgifter, i forbindelse med køb af datterselskaber kunne ikke fratrækkes som driftsudgifter eller som udgifter til formueadministration. Se SKM2005.483.LSR.
 Et moderselskabs udgifter til revisor vedrørende en finansiel rekonstruktion af et datterselskab var ikke fradragsberettigede. Se SKM2005.32.LSR.
 Et selskab etablerede i 2002 virksomhed i Sverige. Udgifterne kunne ikke fratrækkes efter SL § 6, stk. 1, litra a, fordi der var tale om etableringsudgifter. Se SKM2005.31.LSR.
 Udgifter til retssag mod lønmodtagerne vedrørende spørgsmålet om selskabets hæftelse for lønkravet efter virksomhedsoverdragelsesloven var ikke en naturlig eller sædvanlig driftsomkostning for virksomheden, idet udgifterne ikke var afholdt i forbindelse med selskabets indkomstskabende aktivitet. Se SKM2004.302.ØLR.
 Advokatomkostninger, som afholdes i forbindelse med en retssag om en konventionalbod for overtrædelse af en konkurrenceklausul, som ikke omfatter erstatning for indtægtstab, er ikke fradragsberettigede. Se SKM2004.71.HR.
 Inkassoomkostninger vedrørende et ikke indkomstskattepligtigt beløb er ikke fradragsberettiget. Se LSRM 1956, 52.
 Udgifter til pålagte inkassoomkostninger vedrørende leverandørgæld er ikke fradragsberettigede. Se TfS 1985, 438 HRD.
 Advokatudgifter i forbindelse med sag om pålagte inkassoomkostninger ved for sen betaling af terminsydelser, forsikringspræmier mv. er ikke fradragsberettigede. Se TfS 1998, 719 LSR.
 Udgifter til advokat eller revisor, der afholdes i forbindelse med opnåelsen af en skattefri akkord, er ikke fradragsberettigede. Se TfS 1986, 380 LSR.
 Advokatudgifter til at ordne en virksomheds kapitalforhold og overskudsfordeling er ikke fradragsberettigede. Se LSRM 1965, 46.
 Advokat- og revisorudgifter til fusionsundersøgelser er ikke fradragsberettigede. Se LSRM 1975, 68.
 En assurandørs udgifter til revisorbistand blev ikke anset for fradragsberettigede, fordi bogføringen og regnskabet i meget betydeligt omfang vedrørte dispositioner af rent privat karakter. Se TfS 1984, 492 ØLD.
 Udgifter ved anlæg af injuriesag var ikke fradragsberettigede. Se TfS 1989, 96 LSR.
 Advokatudgifter til retssag om eksklusion af fagforbund var ikke fradragsberettigede. Se TfS 1988, 57 LSR.
 Udgift til advokatbistand i en disciplinærsag mod en advokat var ikke fradragsberettiget. Se LSRM 1971, 49.
 En kommunal revisors advokatudgifter i anledning af en straffesag for grov forsømmelighed var ikke fradragsberettigede. Se LSRM 1966, 131.
 Ligningsrådet har om den skattemæssige behandling af fradrag for udgifter til regnskab og selvangivelse bestemt, at udgifter til regnskabsmæssig bistand kan trækkes fra ved indkomstopgørelsen efter SL § 6, stk. 1, litra a., i det omfang, udgifterne knytter sig til indkomsterhvervelsen.
 Indeholder sådanne bistandsudgifter undtagelsesvist også egentlig betaling for selvstændig udfyldelse af selvangivelsen for virksomhedsejerne eller for hovedaktionæren, skal et beløb svarende til den private andel af udgifter til regnskabsmæssig bistand behandles som virksomhedsejerens eller hovedaktionærens private udgifter.
 Højesteret har taget stilling til, at et mæglerhonorar til vurdering af markedsværdien for en fast ejendom til brug for årsregnskabet er fradragsberettiget. Se SKM2005.198.HR.
 Interessentskaber og kommanditselskaber kan på samme måde fratrække udgifter til regnskabsmæssig bistand i selskabets regnskab. Interessenter og kommanditister kan i almindelighed ikke herudover fratrække udgifter til opstilling af det private regnskab og udfyldelsen af selvangivelsen.
 I tilfælde, hvor det materiale, der normalt udsendes til kommanditister eller interessenter, ikke umiddelbart kan anvendes som grundlag for udfyldelsen af selvangivelsen, fx fordi den skattepligtige ved tilkøb har et afvigende afskrivningsgrundlag, er der fradrag for revisorbistand til at få udarbejdet brugbart materiale, herunder for opstilling af driftsregnskabet. Se TfS 1990, 150 VLD.
 Udgift til revisorbistand ved indtræden i virksomhedsordningen blev anset for fradragsberettiget. Se TfS 1990, 123 LSR.
 En deltidsansat lærer, der også havde væsentlige indtægter ved konsulent- og forfattervirksomhed, fik ved Landsskatteretten godkendt fradrag for revisorudgifter, dog undtagen en mindre privat andel for udfyldelse af selvangivelse. Se TfS 1991, 169 LSR.
 En ikke-regnskabspligtig landmand bortforpagtede sin jord, hvilket var eneste indtægt på ejendommen. Af udgiften til regnskabsassistance på 3.319 kr. blev skønsmæssigt 2.319 kr. anset for fradragsberettiget. Se TfS 1991, 214 LSR.
 Advokatomkostninger til at gennemføre tilbagebetalingskrav i ambi-sager kan trækkes fra. Den tilbagebetalte ambi er skattepligtig for skatteyderen. Derfor er de udgifter, der har været forbundet med at få pengene tilbage til virksomheden, fradragsberettigede efter SL § 6, stk. 1, litra a. Se Told- og Skattestyrelsens meddelelse i SKM2002.139.TSS.
 Efter de almindelige regler er der fradrag for advokatudgifter og lignende bistandsudgifter, som knytter sig til gennemførelsen af en refinansiering efter lov om refinansiering af realkreditlån mv. i landbrugsejendomme. I det omfang, der er tale om egentlige bistandsudgifter, er der derfor fradrag for betaling til regnskabskontoret og eventuelle pengeinstitutter for udarbejdelse af ansøgningsskema, budgetter mv.
 Der er derimod ikke fradrag for følgende gebyrer og afgifter mv.:
 Betaling til Hypotekbanken for godkendelse af dispensationer mv.
 Gebyrer (lovbestemte) til Hypotekbanken på 1/4 pct. af indfrielsesbeløbet og 1/4 pct. af det nye lån
 Ekspeditionsgebyr til realkreditinstitutter for indfrielse og optagelse af lån, herunder eventuelt vurderingsgebyr
 Ekspeditionsgebyr til efterstående panthavere i forbindelse med rykningspåtegninger
 Stempelafgift til det nye lån (eventuelt efter stempeloverførsel fra det indfriede lån) samt tinglysningspåtegninger mv.
 Se TfS 1990, 154 TSS om, i hvilket omfang der er fradragsret for omkostninger i forbindelse med refinansiering i landbruget.
 Højesteret afviste fradragsret for rådgiverudgifter i forbindelse med et kapitalfondsopkøb.
 Kapitalfondsopkøbet var foretaget gennem to danske selskaber, hvoraf det ene var stiftet til brug for opkøbet.
 De to selskaber havde afholdt udgifter til et antal advokater og revisorer.
 Desuden havde selskaberne betalt kapitalfondsforvalteren for bistand i forbindelse med tilrettelæggelsen og gennemførelsen af investeringsprojektet.
 Derimod kan udgifter til rådgivere for bistand ved den overordnede strukturering og tilrettelæggelse af lånefinansieringen, herunder afsøgning af lånemarkedet, ikke tillægges lånets anskaffelsessum efter den dagældene bestemmelse i KGL § 26, stk. 4, (nu stk. 3).
 Højesteret fastslog, at udgifterne i den konkrete sag havde karakter af honorar for den overordnede strukturering og tilrettelæggelse af investeringsprojektet uden den fornødne direkte tilknytning til lånet. Udgifterne kunne derfor ikke tillægges lånets hovedstol efter den dagældene bestemmelse i KGL § 26, stk. 4, (nu stk. 3).
 Videre afviste Højesteret, at der var fradragsret for advokat- og revisordelen af udgifterne efter den dagældende lovbestemmelse i ligningslovens § 8 J. Højesteret fandt, at det var kapitalfonden/kapitalfonds-
 forvalteren, der havde etableret/udvidet sin virksomhed, og ikke de to danske selskaber.
 Landsretten havde anerkendt fradrag for udgifter til långivers rådgivere:
 I forbindelse med låneoptagelsen havde de to selskaber påtaget sig en direkte forpligtelse til at betale alle långivernes udgifter, der med rimelighed var afholdt af disse til rådgivning mv. fra advokater og revisorer. Landsretten fandt, at dette var en sædvanlig betingelse for at yde et lån af denne karakter og størrelsesorden, og at alternativet til dette lånevilkår ville være et højere lånegebyr til långiverne.
 Landsretten fandt, at de to selskabers betaling af långivernes rådgivningsomkostninger havde en så direkte og nær tilknytning til gældsstiftelsen, at de to selskaber kunne lægge disse omkostninger til den faktiske anskaffelsessum, jf. den dagældende KGL § 26, stk. 4, (nu stk. 3).
 Skatteministeriet ankede ikke dette spørgsmål til Højesteret.
 Dommen stadfæster SKM2011.545.ØLR vedrørende den del, at kendelsen, som var anket af selskaberne.
 Se tilsvarende i SKM2012.39.LSR, som efterfølgende blev skærpet i SKM2012.431.BR.
 Om KGL § 26, stk. 3, se afsnit C.B.1.7.8.
 Advokatudgifter til inkassoomkostninger, som var afholdt af Advokatsamfundet til inddrivelse af advokatens kontingentrestance og efterfølgende afkrævet advokaten, kunne ikke anses som en driftsomkostning omfattet af SL § 6, stk. 1, litra a. Advokatsamfundet havde også pålagt advokaten at afholde revisorudgifter til gennemførelse af en undersøgelse af, om advokaten havde overholdt reglerne om behandling af betroede midler. Disse udgifter var ikke en naturlig og sædvanlig driftsomkostning i en advokatvirksomhed, og dermed ikke fradragsberettigede.
 SKM2009.511.HR
 Højesteret fandt, at appellanten ikke havde godtgjort, at advokatudgifter, han havde afholdt i forbindelse med en sag om ekspropriation til en sti gennem hans frugtplantage, havde en sådan sammenhæng med hans indkomsterhvervelse fra frugtplantagen, at de kunne anses som fradragsberettigede driftsomkostninger efter SL § 6, stk. 1, litra a.
 Et selskab havde gjort gældende, at udgifter til advokat og revisor i forbindelse med erhvervelse af bestemmende aktieposter i nogle selskaber kunne fratrækkes efter SL § 6, stk. 1, litra a. Det blev begrundet med, at udgifterne var afholdt for at erhverve, sikre og vedligeholde selskabets indkomst, idet opkøbene var nødvendige, for at selskabet kunne fastholde sin position hos selskabets kunder og dermed sin løbende indkomst. Højesteret fandt imidlertid, at der ved erhvervelsen af aktieposterne skete en udvidelse af den bestående virksomhed ud over dens hidtidige rammer, hvorfor der ikke var fradragsret for udgifterne til advokat og revisor efter SL § 6, stk. 1, litra a. Udgiften ansås i stedet for omfattet af den dagældende bestemmelse i LL § 8 J.
 Sagen vedrørte spørgsmålet om, hvorvidt et ejendomsmæglerhonorar for vurdering af en fast ejendom var en fradragsberettiget driftsudgift. Vurderingen var indhentet, fordi revisoren havde tilkendegivet, at det ville være mest retvisende, at udlejningsejendommen i selskabets regnskab var ansat til markedsværdien.
 Højesteret henviste til, at udgifter til udarbejdelse af årsregnskab er driftsomkostninger, og fastslog, at dette som udgangspunkt også gælder udgifter til bistand, der ydes til brug for udarbejdelsen af regnskabet.
 Hverken det forhold, at
 vurderingshonoraret vedrørte et anlægsaktiv, eller
 anvendelse af det af revisoren foreslåede regnskabsprincip ikke var nødvendig,
 kunne begrunde en fravigelse af udgangspunktet om fradrag.
 Højesteret fandt, at en konventionalbod for overtrædelse af en konkurrenceklausul, der ikke omfattede erstatning for indtægtstab, men alene havde pønal karakter, ikke kunne anses som en sædvanlig og naturlig driftsomkostning i skatteyderens virksomhed. Advokatomkostninger, der var afholdt i forbindelse med retssagen om konventionalboden, havde en sådan sammenhæng med boden, at der heller ikke var fradragsret for disse.
 Se tilsvarende i SKM2002.429.LSR.
 En skatteyder havde i 1979 drevet bygmestervirksomhed, men var nu ophørt hermed. I forbindelse med levering af materialer og gæld opstået herved, betalte han inkassoomkostninger, fordi leverandørerne inddrev deres tilgodehavender hos ham. Højesteret fandt, at inkassoomkostningerne ikke var fradragsberettigede.
 I sagen (Skandinavisk Grammofon) var der fradrag for sagsomkostninger, som et selskab havde afholdt på grund af en strid om selskabets ret til at forhandle et produkt. Fradrag blev indrømmet, fordi udgifterne havde til formål at sikre, dels tidligere opnået fortjeneste, dels muligheden for fortjeneste ved fortsat salg af produktet.
 Bemærk, at selskabet tabte den underliggende retssag, og at det altså var uden afgørende betydning for omkostningsfradraget, at udgifterne var afholdt forgæves.
 Dommen omtales også i afsnit C.C.2.2.1.4.
 Et selskab ønskede fradragsret jf. SL § 6, stk. 1, litra a, for udgifter til
 En del af indsatsen fra selskabets og rådgivernes side blev brugt på - i aktionærernes interesse - at opnå den bedst mulige pris for aktierne. Udgifterne blev dog også brugt på at overholde selskabets børsretlige forpligtelser, herunder forpligtelsen til at udarbejde en redegørelse til selskabets aktionærer om overtagelsestilbuddets fordele og ulemper.
 En kommanditist kunne ikke få fradrag for udgifter til en voldgiftssag mod kommanditselskabet for at få omgjort en generalforsamlingsbeslutning om, at kommanditselskabet skulle erhverve en udlejningsejendom. Landsretten fandt ikke, at udgifterne til voldgiftssagen havde en sådan direkte og sædvanlig forbindelse til sagsøgerens løbende indkomsterhvervelse, at udgifterne til voldgiftssagen var fradragsberettigede efter SL § 6, stk. 1, litra a. Da udgifterne var afholdt for at hindre købet af ejendommen, var udgifterne til kommanditistens egen advokat heller ikke fradragsberettigede efter den dagældende bestemmelse i LL § 8 J.
 Et selskabs udgifter til advokat og revisor afholdt i forbindelse med en omstrukturering af virksomheden kunne hverken fratrækkes som sædvanlige driftsomkostninger eller efter den dagældende bestemmelse i LL § 8 J. Landsretten henviste til, at selskabet havde afholdt de omhandlede udgifter i anledning af selskabets indskrænkning af sine forretningsaktiviteter ved salg af datterselskaber og forretningsområder. Udgifterne vedrørte derfor sagsøgerens indkomstgrundlag og ikke sagsøgerens løbende indkomsterhvervelse.
 SKM2004.302.ØLR
 Utilsigtede lønudgifter, som et selskab havde pådraget sig efter virksomhedsoverdragelsesloven, var ikke fradragsberettigede driftsomkostninger. Udgifterne til retssagen mod lønmodtagerne vedrørte spørgsmålet om selskabets hæftelse for lønkravet efter virksomhedsoverdragelsesloven, og fandtes ikke at være en naturlig eller sædvanlig driftsomkostning for virksomheden, idet udgifterne ikke var afholdt i forbindelse med en retssag om selskabets indkomstskabende aktivitet. Der var heller ikke fradrag for udgifterne til erstatningssagen mod den advokat, der som selskabets bestyrelsesformand havde rådgivet selskabet i forbindelse med overtagelsen af virksomheden og den efterfølgende retssag mod lønmodtagerne.
 Spørgsmålet var, om et dansk selskab havde fradrag for betaling af et søsterselskabs udgift til advokat og erstatning/godtgørelse i anledning af søsterselskabets opsigelse af en agentaftale. Det tyske søsterselskab havde gennem en eksklusivaftale eneforhandlingsretten i Tyskland til det danske selskabs produkter, og det tyske selskab havde indgået en række underaftaler med agenter i Tyskland. På grund af utilfredsstillende resultater og samarbejdsvanskeligheder opsagde det tyske selskab i 1994 agentaftalen. Den opsagte agent anlagde retssag mod det tyske søsterselskab med krav om godtgørelse for goodwill. I 1996 overdrog det danske selskab salgsrettighederne fra søsterselskabet til en tredjemand og modtog et goodwillvederlag. Vederlaget fordeltes mellem søsterselskaberne, og i den forbindelse påtog det danske selskab sig at afholde søsterselskabets udgifter i anledning af retssagen, herunder til godtgørelse. Selv om retssagen var anlagt mod det tyske selskab, fandt Landsretten ikke, at der ikke eksisterede noget aftaleforhold mellem det danske selskab og agenten, og at det danske selskab ikke havde nogen retlig forpligtelse over for agenten. Men selskabet havde alligevel fradrag for udgifterne som driftsomkostninger. Landsretten lagde herved vægt på
 at opsigelsen af agenten skete som led i en omstrukturering af salgsorganisationen på det tyske marked
 at det danske selskab som producent havde den primære interesse i at sikre omsætningen på det tyske marked og dermed også i opsigelsen af agenten
 at det danske selskabs beslutning om at betale udgifterne vedrørende opsigelsen af agenten blev truffet i forbindelse med indgåelsen af en samlet aftale med søsterselskabet om det økonomiske opgør i forbindelse med opsigelsen af eksklusivaftalen mellem søsterselskaberne og fordelingen af goodwill-beløbet.
 Der var efter landsrettens opfattelse derfor ikke tale om et driftstilskud, men en fradragsberettiget driftsomkostning.
 TfS 1990, 150 VLD
 En tandlæge
 drev praksis i interessentskabsform
 havde skibsanparter
 havde anpart i en hotelvirksomhed
 var interessent i en leasingvirksomhed
 købte en lystbåd, der blev bortchartret.
 Amtsligningsrådet havde forhøjet indkomstansættelserne for indkomstårene 1983 og 1984 med foretagne fradrag for revisorbistand til leasingvirksomheden og anparterne og anset disse udgifter for afholdt til udarbejdelse af selvangivelsen.
 Landsretten fandt, at selv om skatteyderen ikke kunne anses for bogføringspligtig, kunne hans virksomhed som anpartshaver og interessent dog begrunde, at han benyttede revisorbistand ved indkomstopgørelsen, fordi der ikke kunne foretages en skarp sondring mellem det egentlige driftsregnskab og skatteregnskabet. Efter revisors oplysninger fandt man, at revisorbistanden havde omfattet rådgivning ved køb af anparter og lystbåd, private udgifter ved udfærdigelsen af selvangivelsen samt beregninger af afskrivningsgrundlag.
 Den del af udgifterne, der vedrørte indkomstopgørelsen med hensyn til anparter og interessentskaber, var efter landsrettens opfattelse fradragsberettigede driftsudgifter, medens de øvrige udgifter ikke kunne trækkes fra.
 En provisionslønnet assurandør hos Statsanstalten afholdt en udgift til revisorbistand. Af provisionen betalte assurandøren bl.a. løn til en ansat assurandør og en kontordame. Kontordamen førte et beskedent bogholderi, og hver måned blev materialet sendt til et revisionsfirma, der bl.a. udarbejdede assurandørens selvangivelser. Udgiften til revisor kunne ikke fratrækkes. Landsretten lagde dels vægt på, at det beskedne bogholderi ikke nødvendiggjorde, at han benyttede sagkyndig revisorbistand og dels på, at bogføringen i meget betydeligt omfang vedrørte private dispositioner.
 TfS 1980, 712 ØLD
 Et selskab blev anset for berettiget til ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst at fratrække udgifterne til revisorbistand vedrørende vedtægtsændringer til opfyldelse af aktieselskabslovens krav.
 SKM2010.279.BR
 En skatteyder afholdt udgifter til advokat, fordi en kommune ønskede at fratage ham tilladelsen til at udleje en ejendom. Byretten fandt, at udgifterne kunne fratrækkes efter SL § 6, stk. 1 a, fordi der ikke var tale om etableringsudgifter.
 SKM2016.182.LSR Skatteyderen drev virksomhed med udlejning af fast ejendom og havde i forbindelse med salg af en ejendom undladt af opfylde sin oplysningspligt over for køberen vedrørende jordforurening. Han ifaldt derfor erstatningsansvar. Erstatningen kunne fragå ved avanceopgørelsen efter ejendomsavancebeskatningsloven. Derimod kunne udgifter til advokat og syn- og skønserklæring samt afhjemling af skønsmand ikke fragå i avancen. Se også afsnit C.H.2.1.8.3.
 SKM2014.292.LSR Landsskatteretten nægtede bl.a. fradrag for udgifter til rådgivning om financiering, som var afholdt i forbindelse med køb af virksomhed.
 SKM2013.459.LSR Udgifter til sagkyndig bistand, der vedrørte udarbejdelse af årsregnskab mv. under en landsskatteretssag blev ikke anset for en del af skattesagen, fordi de ville have været fradragsberettigede, hvis skatteyderen havde afholdt dem på det tidspunkt, hvor udarbejdelsen af regnskab m.v. skulle være sket. Der kunne derfor ikke udbetales omkostningsgodtgørelse for disse udgifter.
 En ejendom blev solgt bl.a. betinget af, at ejendommen var frigjort for lejemål. Sælger kunne fratrække erstatninger til lejere og advokatomkostninger i den forbindelse kunne trækkes fra i afståelsessummen.
 Se også afsnit C.H.2.1.8.3 om fradrag i afståelsessummen for fast ejendom.
 En banks udgifter til advokat- og revisoromkostninger i forbindelse med selskabstømmersager var ikke fradragsberettigede som driftsomkostninger efter SL § 6, stk. 1, litra a. Udgifterne var ikke afholdt som et udslag af en normal og sædvanlig driftsrisiko ved driften af en bank.
 SKM2007.909.LSR
 En mælkeproducent var som følge af gentagen ulovlig brug af antibiotika blevet ekskluderet som andelshaver i et andelsselskab, og blev derfor anset som ulovligt udtrådt af andelsselskabet, hvorfor et garantibeløb forfaldt til betaling. Landsskatteretten fandt, at udgiften, der var af pønal karakter, ikke havde en direkte og naturlig sammenhæng med driften af mælkeproducentens virksomhed. Landsskatteretten lagde til grund, at mælkeproducenten ikke havde udvist tilstrækkelig agtpågivenhed ved kontrol af de behandlede dyr, og at det måtte lægges ham til last, at der var sket eksklusion. Herefter kunne hverken garantibeløbet eller advokatudgifter afholdt i forbindelse med eksklusionen fratrækkes efter SL § 6, stk. 1, litra a.
 Et selskab erhvervede i 2000 og 2001 egne aktier med henblik på annullering af disse som led i en tilpasning af selskabets kapitalgrundlag. Anklagemyndigheden rejste i den forbindelse tiltale mod selskabet m.fl. for insiderhandel. Denne sag blev afgjort endeligt af Højesteret, idet selskabet blev frifundet. Selskabets bankvirksomhed blev frasolgt den 1. januar 2002. De afholdte omkostninger til advokat i forbindelse med insidersagen kunne ikke anses for at vedrøre selskabets løbende drift eller for at være en sædvanlig eller naturlig driftsomkostning for selskabet, jf. SL § 6, stk. 1, litra a, men skulle anses for et ikke fradragsberettiget formuetab. Ved afgørelsen lagde Landsskatteretten vægt på, at omkostningerne, som for den største dels vedkommende blev afholdt efter salg af bankvirksomheden, vedrørte insidersagen. Denne sag blev rejst efter selskabets opkøb af egne aktier som led i tilpasning af selskabets kapitalgrundlag. Under sagen blev rejst krav om konfiskation af ca. 68 mio. kr. At selskabet blev frifundet i Højesteret ændrede ikke ved, at der ikke var tale om driftsomkostninger.
 Indbragt for domstolene, men efterfølgende hævet.
 En person blev idømt erstatning efter et færdselsuheld, fordi hans bil var uden lovpligtig ansvarsforsikring. Udgifterne til erstatningen og udgifterne til advokat i forbindelse med erstatningssagen kunne ikke fratrækkes efter SL § 6, stk. 1, litra a.
 Et holdingselskabs omkostninger, herunder advokat- og revisorudgifter, i forbindelse med køb af datterselskaber kunne ikke fradrages som driftsudgifter eller som udgifter til formueadministration. Advokat- og revisorudgifterne ansås endvidere ikke omfattet af den dagældende bestemmelse i LL § 8 J, stk. 1, om fradrag for udgifter ved etablering eller udvidelse af virksomhed, men ansås som et tillæg til anskaffelsessummen for aktierne i datterselskaberne omfattet af bestemmelsens stk. 3.
 Spørgsmålet om fradrag efter den dagældende bestemmelse i LL § 8 J blev indbragt for landsretten, hvor Skatteministeriet indgik forlig.
 Se SKM2009.417.ØLR.
 Et moderselskab havde afholdt udgift til revisor i forbindelse med finansiel rekonstruktion af et datterselskab. Landsskatteretten fandt, at datterselskabets interesser herved var varetaget, så der ved afholdelsen af revisorudgiften var tale om pleje af moderselskabets kapitalinteresser i datterselskabet. Revisorudgiften kunne derfor ikke anses for afholdt for at erhverve, sikre og vedligeholde moderselskabets løbende indkomsterhvervelse og var derfor ikke fradragsberettiget efter SL § 6, stk. 1, litra a.
 Et selskab havde i indkomståret 2000 afholdt udgift til advokat og revisor i forbindelse med udvidelse af salgsaktiviteter i Sverige. Selskabet købte ikke virksomhed i Sverige i 2000, fordi de konkrete forhandlinger herom resulterede i, at den svenske forhandler fortsatte sin hidtidige virksomhed, samt i, at selskabet udbyggede sin eksport fra Danmark til Sverige. I august 2002 skete der dog etablering af virksomhed i Sverige. Udgifterne kunne ikke trækkes fra efter SL § 6, stk. 1, litra a, fordi der var tale om etableringsudgifter. Da virksomheden var etableret i 2002, kunne der heller ikke foretages fradrag i 2000 efter den dagældende bestemmelse i LL § 8 J.
 Advokatudgifter til en retssag i forbindelse med, at et vogntog væltede, fandtes at ligge inden for sædvanlig risiko ved drift af en vognmandsvirksomhed. Udgifterne var derfor fradragsberettigede.
 SKM2001.473.LSR
 En organist anlagde retssag i forbindelse med opsigelse af stillingen med krav om erstatning, dels for procedurefejl fra menighedsrådets side, dels for et krav på merbetaling i ansættelsesperiodens slutning. Den del af advokatudgifterne, der kunne henføres til lønkravet, blev anset for fradragsberettiget.
 TfS 1999, 494 LSR
 En fond fik godkendt fradrag for tab som følge af en forretningsførers besvigelser samt for de advokatomkostninger, fonden havde i forbindelse med sagen.
 Landsskatteretten fandt, at der ikke efter SL § 6, stk. 1, litra a, kunne godkendes fradrag for de omhandlede advokatudgifter. Landsskatteretten havde herved henset til, at pålagte inkassoomkostninger i forbindelse med for sen betaling af terminsydelser, forsikringspræmier mv. ikke kunne anses for naturlige og sædvanlige driftsomkostninger i forbindelse med driften af en udlejningsvirksomhed. Da udgifterne derfor ikke havde direkte relation til udlejningsejendommenes løbende drift, var advokatudgifterne ikke fradragsberettigede.
 TfS 1991, 268 LSR
 En landmand havde afholdt advokatudgifter i forbindelse med en retssag om adgang til at køre med traktorer mv. over naboejendommens arealer. Landsskatteretten fandt, at når landmanden ved retssagen havde opnået anerkendelse af færdselsretten, havde advokatudgifterne så nær tilknytning til den løbende indkomsterhvervelse, at de skulle anerkendes som driftsudgift.
 TfS 1991, 214 LSR
 En landmand havde en ejendom på 21 tdr. land, der var bortforpagtet. Forpagtningsafgiften var den eneste indtægt på ejendommen. Landmanden var ikke regnskabspligtig, og der var kun få posteringer. Af en udgift til regnskabsassistance på 3.319 kr. blev 1.000 kr. af Landsskatteretten anset for at vedrøre udfyldelse af selvangivelse, mens resten blev anset for fradragsberettiget.
 En lærer med halv tjenestetid havde ud over lærerindtægten indtægter ved konsulentvirksomhed og forfattervirksomhed. Landsskatteretten fandt ligesom Told- og Skattestyrelsen, at det tidligere SD-cirkulære 1988-32 omfatter alle personligt ejede virksomheder, der udarbejdede virksomhedsregnskab, driftsregnskab mv., selv om den pågældende ikke var regnskabs- eller bogføringspligtig og ikke anvendte virksomhedsskatteordningen. Revisorhonoraret kunne herefter fratrækkes efter SL § 6 a med undtagelse af en del, der vedrørte udfyldelsen af selvangivelsen.
 TfS 1990, 493 LSR
 En afskediget bankdirektør mente, at han allerede havde krav på pension og afholdt advokatudgifter til gennemførelse af kravet. Resultatet af forhandlingerne med banken blev, at banken som vederlag for den mistede pensionsret købte ham en livsvarig alderspension. Landsskatteretten fandt, at advokatudgifterne var fradragsberettigede efter statsskattelovens § 6 a som et ligningsmæssigt fradrag, der skulle reduceres med grundbeløbet i LL § 9, stk. 1.
 Skatteyderen ønskede at indtræde i virksomhedsskatteordningen og fik i den anledning revisorbistand. Skatteyderen udarbejdede selv selvangivelsen for sine øvrige indtægter og udgifter. Landsskatteretten fandt, at hele udgiften til revisorbistand var fradragsberettiget som vedrørende virksomhedsskatteordningen.
 TfS 1989, 673 LSR
 Advokatudgifter mv. til voldgiftssag i forbindelse med forsøg på uberettiget ophævelse af interessentskab, afholdt af den fortsættende, tidligere interessent, var fradragsberettigede, fordi udgifterne - selv om de havde virkning ud over afholdelsesåret - alene havde til formål at bevare den fortsættende interessents indkomstgrundlag.
 TfS 1989, 573 LSR
 Advokatudgifter afholdt af en lejer i forbindelse med sagsanlæg fra en udlejer af et forretningslokale om misligholdelse af lejekontrakt på grund af udvidelse af varesortiment var fradragsberettiget.
 TfS 1989, 424 LSR
 Advokatudgifter afholdt i forbindelse med en af en tidligere arbejdsgiver anlagt sag om erstatning og pålæg af konkurrenceklausul i forbindelse med arbejdstagerens start af egen virksomhed var fradragsberettigede, fordi udgifterne blev anset for afholdt i bestræbelserne for at fastholde det hidtidige indkomstgrundlag.
 TfS 1989, 96 LSR
 Udgifter til anlæg af injuriesag mod et dagblad var ikke fradragsberettigede, fordi de påståede injurier ikke havde drejet sig om klagerens faglige kvalifikationer, men om hans personlige omdømme.
 TfS 1989, 25 LSR
 En skatteyder, der drev vognmandsforretning, havde ved retsforlig fået godkendt og tinglyst sin ret til at benytte en indkørsel, der var fælles for hans garageanlæg og en bagvedliggende koteletgrund. Advokatudgifter mv. var fradragsberettigede som driftsudgifter efter SL § 6 a.
 TfS 1988, 267 LSR
 Et aktieselskab, der drev vognmandsforretning, og som havde anlagt sag mod Vejtransportrådet i anledning af køretilladelser, var berettiget til at fratrække advokatomkostninger.
 TfS 1988, 80 LSR
 Udgifter til udarbejdelse af budgetter og ansøgningsskemaer til brug ved ansøgning om gældssanering, der blev bevilget, kunne fratrækkes ved indkomstopgørelsen, fordi udgifterne var afholdt for at virksomheden kunne fortsætte.
 TfS 1988, 57 LSR
 Egne rejseudgifter i forbindelse med en retssag om eksklusion af et fagforbund og advokatudgifterne ved sagens førelse var ikke fradragsberettigede.
 Udgifter til sagkyndigt tilsyn med en virksomheds løbende drift i betalingsstandsningsperioden og under konkursbehandling var fradragsberettigede. Landsskatteretten anså 75 pct. af udgifterne til kurator for fradragsberettigede driftsomkostninger.
 Se tilsvarende i LSRM 1985, 113.
 TfS 1986, 380 LSR
 Da gældseftergivelse ved akkord - hverken direkte eller indirekte ved modregning i fremført underskud - kunne beskattes, ansås akkordomkostninger for at være ikke fradragsberettigede formueudgifter.
 LSRM 1983, 76
 Landsskatteretten fandt, at advokatudgifter i en konflikt om en konkurrenceklausul havde en sådan direkte relation til klagerens løbende indkomsterhvervelse, at udgifterne kunne anses for omfattet af driftsomkostningsbegrebet i SL § 6.
 LSRM 1975, 68
 Landsskatteretten fandt, at revisor- og advokatudgifter til fusionsundersøgelser skulle anses for afholdt for at tilvejebringe et ændret indtjeningsgrundlag, og at udgifterne derfor skulle sidestilles med ikke fradragsberettigede anlægsudgifter.
 LSRM 1971, 49
 En advokat klagede over, at amtsskatterådet havde forhøjet hans selvangivne indkomst med ikke anerkendt fradrag for procesudgifter. Det fremgik af sagen, at Advokatnævnet ved en afsagt kendelse, hvor det fandt, at klageren over for en klient havde gjort sig skyldig i så grove overtrædelser af sine advokatpligter i forbindelse med en ejendomshandel, at han derfor var blevet suspenderet fra advokatvirksomhed i 6 måneder. Denne suspension blev stadfæstet af Vestre Landsret. Derefter anlagde advokaten sag mod advokatsamfundet ved Østre Landsret, der i sin dom henviste til, at klagerens principale påstand om, at suspensionen var ugyldig efter almindelige principper om retskraft og retsplejelovens instansordning, ikke kunne afgøres under den anlagte sag. Østre Landsrets afgørelse blev stadfæstet af Højesteret.
 I forbindelse med de nævnte sager havde klageren afholdt advokatudgifter mv., som var fratrukket ved opgørelsen af hans selvangivne indkomst, mens den over for Landsskatteretten nedlagte påstand gik ud på godkendelse af et delvis skønnet mindre beløb. Amtsskatterådet havde ikke anerkendt det af klageren foretagne fradrag, fordi udgiften blev anset for afholdt for at bevare klagerens indtægtskilde, hans bestalling, snarere end for at bevare hans løbende indtægter som advokat. Landsskatteretten fandt, at udgifter i forbindelse med disciplinærsager af den art, som sagen handlede om, ikke kunne anses for normale og påregnelige driftsrisici under udøvelse af advokatgerning. Amtsskatterådets synspunkt, hvorefter de af klageren afholdte udgifter overvejende havde haft relation til advokatens indkomstkilde som sådan, og den påklagede indkomstansættelse blev stadfæstet.
 LSRM 1966, 131
 En skoleinspektør klagede over, at amtsskatterådet havde anset ham for uberettiget til at fratrække et beløb, der udgjorde hans udgifter til advokatbistand i anledning af en mod ham rejst straffesag for pligtforsømmelse i forbindelse med hans hverv som kommunal revisor. Landsskatteretten bemærkede, at kommunale revisorer i en landkommune valgtes for et år ad gangen, og at der med amtsrådets samtykke kunne tillægges revisorerne en mindre godtgørelse under hensyn til arbejdets omfang. I betragtning af hvervets karakter kunne det beløb, som forsvareren skulle have, ikke behandles som et driftstab i en erhvervsvirksomhed. Det kunne heller ikke sidestilles med driftsomkostninger efter SL § 6 a, eller med de udgifter i SL § 6 b, som et embedes bestridelse medfører. Der var herefter ikke hjemmel til at fratrække beløbet.
 LSRM 1965, 46
 En grosserer klagede over et ikke godkendt fradrag for udgift til advokatbistand. Klageren havde været medindehaver af et interessentskab. Medinteressenten døde i august 1960, og klageren overtog selskabet som eneindehaver efter den bestående interessentskabskontrakt. I 1961 var der over virksomhedens drift afholdt udgifter til advokatbistand ved oprettelsen af en overenskomst af februar 1961 med medinteressentens arvinger vedrørende bl.a. disses ret til livsvarig andel i virksomhedens overskud og afviklingen af den afdøde interessents indestående kapital. Det sidste forhold indeholdt den oprindelige interessentskabskontrakt også forskrifter om. Under hensyn til, at overenskomsten angik virksomhedens kapitalforhold og fordelingen af dens fremtidige overskud, fandt Landsskatteretten, at udgiften ikke kunne anerkendes som en fradragsberettiget driftsudgift.
 LSRM 1960, 140
 Landsskatteretten lagde til grund, at selskabets eneret til varemærket "P" var af væsentlig betydning for selskabets indtægter gennem salg af de pågældende produkter, hvorfor retten fandt, at selskabet havde fradrag for de procesomkostninger, som selskabet havde betalt i forbindelse med en højesteretssag fra 1942 mod Skandinavisk Grammofon A/S. For så vidt angik procesudgiften vedrørende varemærket "S" bemærkedes, at dette varemærke ikke havde været benyttet af selskabet. Derfor havde udgiften ikke at haft en sådan tilknytning til selskabets indtægtsgivende virksomhed, at den kunne anses som en fradragsberettiget driftsudgift.
 LSRM 1956, 52
 En vognmand klagede over, at han ikke kunne fratrække advokatomkostninger i forbindelse med indkasseringen af et tilgodehavende opstået ved salg af en bil. Klageren havde i 1951 ved salg af bilen opnået en ikke-skattepligtig fortjeneste. Da køberen ikke overholdt sine forpligtelser, tog klageren i 1953 vognen tilbage og solgte den på ny, hvorved den ikke-skattepligtige fortjeneste blev reduceret. Landsskatteretten fandt, at udgifterne repræsenterede en formindskelse af den af klageren opnåede ikke-skattepligtige fortjeneste, og at de derfor ikke kunne trækkes fra i indkomsten.


type: wikipedia

text:
La saison 2020-2021 de Super League est la de la première division grecque, et la sous sa forme actuelle.
 Le championnat est composé de quatorze équipes, incluant deux équipes promues de deuxième division, qui s'affrontent dans un premier temps à deux reprises sur vingt-six journées pour un total de . À l'issue de ces rencontres, la compétition se divise en deux poules distinctes accueillant respectivement les six premiers et les huit derniers du classement final de la première phase afin de déterminer, dans le premier cas, le vainqueur du championnat ainsi que les places européennes, et dans le deuxième les relégués en fin de saison.
 L'Olympiakos remporte son titre lors de la journée.
 Équipes participantes
 Légende des couleurs
 Compétition
 Première phase
 Règlement
 Le classement est établi sur le barème suivant : une victoire rapporte trois points, un match nul en rapport un tandis qu'une défaite n'octroie aucun point.
 À égalité de points, les critères de départage sont les suivants :
 plus grand nombre de points dans les confrontations directes ;
 plus grande différence de buts dans les confrontations directes ;
 plus grande différence de buts générale ;
 plus grand nombre de buts marqués ;
 moins grand nombre de buts encaissés.
 Classement
 Résultats
 |}
 Deuxième phase
 Règlement
 À l'issue de la première phase, les équipes sont divisées en deux groupes. Les six premiers au classement sont ainsi intégrés au groupe championnat, dans lequel sont déterminés le vainqueur de la compétition ainsi que la répartition des places européennes, tandis que les huit derniers sont placés dans le groupe relégation, qui sert à déterminer les équipes reléguées.
 Dans les deux cas, chaque équipe conserve l'intégralité de ses statistiques de la première phase. Les équipes se rencontrent à nouveau à deux reprises, une fois à domicile et à l'extérieur.
 Le classement est établi sur le barème suivant : une victoire rapporte trois points, un match nul en rapport un tandis qu'une défaite n'octroie aucun point.
 À égalité de points, les critères de départage sont les suivants :
 plus grand nombre de points dans les confrontations directes des deux phases ;
 plus grande différence de buts dans les confrontations directes des deux phases ;
 meilleur classement de la première phase.
 Groupe championnat
 Groupe relégation
 Barrage de relégation
 |}
 Légende des couleurs
 Parcours en Coupes d'Europe
 Bilan de la saison
 Notes
 Références
 2020-2021
 Grèce M1
 Football 2020-2021
 Football 2020-2021
 |}
 |}


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
3.6.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 131/10
 Domstolens dom (Store Afdeling) af 14. marts 2006 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 (Sag C-177/04) (1)
 (Traktatbrud - direktiv 85/374/EØF - produktansvar - Domstolens dom, der fastslår et traktatbrud - manglende opfyldelse - artikel 228 EF - økonomiske sanktioner - delvis opfyldelse af dommen under sagen)
 (2006/C 131/18)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved G. Valero Jordana og B. Stromsky, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Franske Republik (ved G. de Bergues og R. Loosli, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Traktatbrudssøgsmål — manglende opfyldelse af Domstolens dom af 25. april 2002 i sag C-52/00 vedrørende ukorrekt gennemførelse af Rådets direktiv 85/374/EØF af 25. juli 1985 om tilnærmelse af medlemsstaterne administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om produktansvar (EFT L 210, s. 29) — manglende ændring af bestemmelserne i den franske code civil — påstand om fastsættelse af en tvangsbøde
 Konklusion
 1)
 Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 228 EF, idet den ikke har truffet foranstaltninger til fuldstændig opfyldelse af dommen af 25. april 2002 i sagen Kommissionen mod Frankrig (sag C-52/00) for så vidt angår gennemførelsen af artikel 3, stk. 3, i Rådets direktiv 85/374/EØF af 25. juli 1985 om tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om produktansvar, idet den fortsat betragter leverandøren af et defekt produkt som ansvarlig i samme omfang som producenten, når sidstnævnte ikke kan identificeres, selv om leverandøren inden for en rimelig frist har oplyst skadelidte om identiteten af den person, som har leveret produktet til ham.
 2)
 Den Franske Republik betaler Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, på kontoen »Det Europæiske Fællesskabs egne indtægter«, en tvangsbøde på 31 650 EUR pr. dags forsinkelse med iværksættelse af nødvendige foranstaltninger for at sikre den hele og fuldstændige opfyldelse af dommen af 25. april 2005 i sagen Kommissionen mod Frankrig, beregnet fra afsigelsen af nærværende dom og indtil den fuldstændige opfyldelse af nævnte dom af 25. april 2002.
 3)
 Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 118 af 30.4.2004.


text:
 28.1.2012
 MT
 Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea
 C 25/10
 Sentenza tal-Qorti tal-Ġustizzja (Ir-Raba’ Awla) tal-10 ta’ Novembru 2011 (talba għal deċiżjoni preliminari tar-Rechtbank Haarlem — il-Pajjiżi l-Baxxi) — X vs Inspecteur van de Belastingdienst/Y (C-319/10) X BV vs Inspecteur van de Belastingdienst P (C-320/10)
 (Kawżi magħquda C-319/10 u C-320/10) (1)
 (Tariffa Doganali Komuni - Nomenklatura Magħquda - Klassifikazzjoni tariffarja - Laħam tat-tiġieġ dissussat, iffriżat u mmellaħ - Validità u interpretazzjoni tar-Regolamenti (KE) Nru 535/94, Nru 1832/2002, Nru 1871/2003, Nru 2344/2003 u Nru 1810/2004 - Nota addizzjonali 7 għall-Kapitolu 2 tan-Nomenklatura Magħquda - Deċiżjoni tal-Korp ta’ Riżoluzzjoni ta’ Tilwim tad-WTO - Effetti legali)
 (2012/C 25/16)
 Lingwa tal-kawża: l-Olandiż
 Qorti tar-rinviju
 Rechtbank Haarlem
 Partijiet fil-kawża prinċipali
 Rikorrenti: X (C-319/10), X BV (C-320/10)
 Konvenut: Inspecteur van de Belastingdienst/Y (C-319/10), Inspecteur van de Belastingdienst P (C-320/10)
 Suġġett
 Talba għal deċiżjoni preliminari — Rechtbank Haarlem — Interpretazzjoni u validità tar-Regolament tal-Kummissjoni (KE) Nru 535/94, tad-9 ta’ Marzu 1994, li jemenda l-Anness I tar-Regolament tal-Kunsill (KEE) Nru 2658/87 dwar in-nomenklatura tat-tariffa u l-istatistika u dwar it-Tariffa Doganali Komuni (ĠU L 68, p. 15), ir-Regolament tal-Kummissjoni (KE) Nru 1832/2002, tal-1 ta’ Awwissu 2002, li jemenda l-Anness I tar-Regolament tal-Kunsill (KEE) Nru 2658/87 dwar in-nomenklatura tat-tariffa u l-istatistika u dwar it-Tariffa Doganali Komuni (ĠU L 291, p. 1), ir-Regolament tal-Kummissjoni (KE) Nru 1871/2003, tat-23 ta’ Ottubru 2003, li jemenda l-Anness I li jinsab mar-Regolament tal-Kunsill (KEE) Nru 2658/87 dwar in-nomenklatura tat-tariffa u tal-istatistika u dwar it-Tariffa Doganali Komuni (ĠU Edizzjoni Speċjali bil Malti, Kapitolu 2, Vol. 13, p. 493) u r-Regolament tal-Kummissjoni (KE) Nru 2344/2003, tat-30 ta’ Diċembru 2003, li jemenda l-Anness I tar-Regolament tal-Kunsill (KEE) Nru 2658/87 dwar in-nomenklatura tat-tariffi u l-istatisika u dwar it-Tariffa Dognanali Komuni (ĠU Edizzjoni Speċjali bil-Malti, Kapitolu 2, Vol. 15, p. 231) — Biċċiet tat-tiġieġ, dissussati, iffriżati u mmellħa — Klassifikazzjoni tariffarja
 Dispożittiv
 F’ċirkustanzi bħal dawk inkwistjoni fil-kawża prinċipali, li fihom id-dikjarazzjonijiet doganali għat-tqegħid f’ċirkulazzjoni libera ġew magħmula qabel is-27 ta’ Settembru 2005, la huwa possibbli li tiġi invokata d-deċiżjoni tal-Korp ta’ Riżoluzzjoni ta’ Tilwim tal-Organizzazzjoni Dinjija tal-Kummerċ (WTO), tas-27 ta’ Settembru 2005, li tadotta rapport tal-Korp tal-Appell tad-WTO (WT/DS269/AB/R, WT/DS286/AB/R) u żewġ rapporti tal-Grupp Speċjali tad-WTO (WT/DS269/R u WT/DS286/R), kif emendati bir-rapport tal-Korp tal-Appell, fil-kuntest tal-interpretazzjoni tan-nota addizzjonali 7 tal-Kapitolu 2 tan-Nomenklatura Maqgħuda, stabbilita fir-Regolament tal-Kummissjoni (KE) Nru 1810/2004, tas-7 ta’ Settembru 2004, biex jemenda l-Anness I tar-Regolament tal-Kunsill (KEE) Nru 2658/87, tat-23 ta’ Lulju 1987, dwar it-tariffa u n-nomenklatura statistika u dwar it-Tariffa Doganali Komuni ta’ Dwana, u lanqas fil-kuntest tal-evalwazzjoni tal-validità ta’ din in-nota addizzjonali.
 (1) ĠU C 246, 11.09.2010.


text:
 12.9.2009
 FR
 Journal officiel de l'Union européenne
 C 220/40
 Recours introduit le 17 juillet 2009 — CEVA/Commission
 (Affaire T-285/09)
 2009/C 220/85
 Langue de procédure: le français
 Parties
 Partie requérante: Centre d’Étude et de Valorisation des Algues SA (CEVA) (Pleubian, France) (représentant: J.-M. Peyrical, avocat)
 Partie défenderesse: Commission des Communautés européennes
 Conclusions de la partie requérante
 —
 d’une part, constater l’absence de motivation des titres exécutoires consécutifs aux quatre notes de débit no 3230901933, no 3230901935, no 323090136 et no 3230901937 en date du 11 mai 2009 de la Commission européenne en date du 11 mai 2009;
 —
 d’autre part, constater le risque d’enrichissement sans cause de la Commission en cas de remboursement par le CEVA de la somme de 173 435 euros assortie des intérêts de retard;
 —
 en conséquence, annuler les titres exécutoires consécutifs aux quatre notes de débit no 3230901933, no 3230901935, no 323090136 et no 3230901937 en date du 11 mai 2009;
 —
 enfin, constater le non-respect par la Commission des dispositions contractuelles du contrat no Q5RS-2000-31334 dit SEAPURA;
 —
 notamment le non-respect des dispositions des articles 22 5o § 3 de l’annexe II, de l’article 3.5 de l’annexe II du contrat no Q5RS-2000-31334;
 —
 en conséquence, annuler les titres exécutoires consécutifs aux quatre notes de débit no 3230901933, no 3230901935, no 323090136 et no 3230901937 en date du 11 mai 2009.
 Moyens et principaux arguments
 Par le présent recours, le requérant demande l’annulation des titres exécutoires par lesquels la Commission a demandé le remboursement de l’intégralité des avances versées au requérant dans le cadre du contrat SEAPURA no Q5RS-2000-31334 relatif à un projet de recherche et de développement technologique.
 À l’appui de son recours, le requérant fait valoir trois moyens tirés:
 —
 d’un défaut de motivation suffisante, dans la mesure où la Commission se serait fondée sur une prétendue violation des obligations contractuelles de la part du requérant sans pour autant exposer les raisons de droit et de fait au soutien de cette prétention;
 —
 d’une violation du principe du non-enrichissement sans cause, le remboursement intégral de la somme demandée par la Commission ayant pour conséquence que celle-ci se trouverait enrichie sans cause, dans la mesure où elle disposerait de travaux et études réalisés par le requérant sans pour autant avoir payé pour leur réalisation;
 —
 d’un non-respect de la part de la Commission de son pouvoir de contrôle durant l’exécution du contrat.


type: contracts

text:
8.11.2016
 LT
 Europos Sąjungos oficialusis leidinys
 L 300/19
 ES IR BUVUSIOSIOS JUGOSLAVIJOS RESPUBLIKOS MAKEDONIJOS STABILIZACIJOS IR ASOCIACIJOS TARYBOS SPRENDIMAS Nr. 2/2016
 2016 m. rugsėjo 12 d.
 dėl buvusiosios Jugoslavijos Respublikos Makedonijos dalyvavimo Europos Sąjungos pagrindinių teisių agentūros veikloje stebėtojos teisėmis ir susijusių jo sąlygų pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 168/2007 4 ir 5 straipsnius, įskaitant nuostatas, susijusias su dalyvavimu Agentūros vykdomose iniciatyvose, finansine įmoka ir personalu [2016/1951]
 ES IR BUVUSIOSIOS JUGOSLAVIJOS RESPUBLIKOS MAKEDONIJOS STABILIZACIJOS IR ASOCIACIJOS TARYBA,
 atsižvelgdama į Europos Bendrijų bei jų valstybių narių ir buvusiosios Jugoslavijos Respublikos Makedonijos stabilizacijos ir asociacijos susitarimą (1),
 atsižvelgdama į 2007 m. vasario 15 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 168/2007, įsteigiantį Europos Sąjungos pagrindinių teisių agentūrą (2), ypač į jo 28 straipsnio 2 dalį,
 kadangi:
 (1)
 1997 m. gruodžio mėn. Liuksemburgo Europos Vadovų Taryba padarė išvadą, kad dalyvavimas Sąjungos agentūrose yra būdas paspartinti pasirengimo narystei strategijos įgyvendinimą. Tos Europos Vadovų Tarybos išvadose nustatyta, kad „agentūros, kuriose galės dalyvauti šalys kandidatės, bus nurodomos kiekvienu konkrečiu atveju“;
 (2)
 buvusioji Jugoslavijos Respublika Makedonija pritaria Europos Sąjungos pagrindinių teisių agentūros (toliau – Agentūra) uždaviniams bei tikslams ir Agentūros užduočių mastui ir apibūdinimui, kaip numatyta Reglamente (EB) Nr. 168/2007;
 (3)
 reikia suteikti galimybę buvusiajai Jugoslavijos Respublikai Makedonijai dalyvauti Agentūros veikloje stebėtojos teisėmis ir nustatyti tokio dalyvavimo sąlygas, įskaitant nuostatas, susijusias su dalyvavimu Agentūros vykdomose iniciatyvose, finansine įmoka ir personalu;
 (4)
 taip pat reikia, kad Agentūra buvusiojoje Jugoslavijos Respublikoje Makedonijoje spręstų pagrindinių teisių klausimus Reglamento (EB) Nr. 168/2007 3 straipsnio 1 dalyje nurodytoje taikymo srityje, kiek būtina, kad jie būtų palaipsniui suderinti su Sąjungos teise;
 (5)
 pagal Kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo sąlygų, numatytų Tarybos reglamente (EEB, Euratomas, EAPB) Nr. 259/68 (3), 12 straipsnio 2 dalies a punktą Agentūros direktorius gali leisti įdarbinti visateisius buvusiosios Jugoslavijos Respublikos Makedonijos piliečius,
 PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
 1 straipsnis
 Buvusioji Jugoslavijos Respublika Makedonija, kaip šalis kandidatė, dalyvauja Europos Sąjungos pagrindinių teisių agentūros, įsteigtos Reglamentu (EB) Nr. 168/2007, veikloje stebėtojos teisėmis.
 2 straipsnis
 1. Agentūra gali buvusiojoje Jugoslavijos Respublikoje Makedonijoje spręsti pagrindinių teisių klausimus Reglamento (EB) Nr. 168/2007 3 straipsnio 1 dalyje nurodytoje taikymo srityje, kiek būtina, kad jie būtų palaipsniui suderinti su Sąjungos teise.
 2. Tuo tikslu Agentūra buvusiojoje Jugoslavijos Respublikoje Makedonijoje galės vykdyti Reglamento (EB) Nr. 168/2007 4 ir 5 straipsniuose nustatytas užduotis.
 3 straipsnis
 Buvusioji Jugoslavijos Respublika Makedonija prisideda prie Agentūros veiklos, nurodytos Reglamento (EB) Nr. 168/2007 4 straipsnyje, finansavimo pagal šio sprendimo priedą.
 4 straipsnis
 1. Buvusioji Jugoslavijos Respublika Makedonija skiria asmenis, atitinkančius Reglamento (EB) Nr. 168/2007 12 straipsnio 1 dalyje nustatytus kriterijus, stebėtoju ir pakaitiniu stebėtoju. Jie vienodomis teisėmis gali dalyvauti Valdančiosios tarybos darbe kartu su valstybių narių paskirtais nariais ir pakaitiniais nariais, bet neturi teisės balsuoti.
 2. Buvusioji Jugoslavijos Respublika Makedonija skiria Vyriausybės pareigūną nacionaliniu ryšių palaikymo pareigūnu, kaip nurodyta Reglamento (EB) Nr. 168/2007 8 straipsnio 1 dalyje.
 3. Per keturis mėnesius nuo šio sprendimo įsigaliojimo dienos buvusioji Jugoslavijos Respublika Makedonija praneša Europos Komisijai 1 ir 2 dalyse nurodytų asmenų vardus ir pavardes, kvalifikaciją ir kontaktinius duomenis.
 5 straipsnis
 Agentūrai teikiami arba Agentūros sukaupti duomenys gali būti skelbiami ir yra prieinami visuomenei su sąlyga, kad konfidencialios informacijos apsaugos lygis buvusiojoje Jugoslavijos Respublikoje Makedonijoje atitinka apsaugos lygį Sąjungoje.
 6 straipsnis
 Buvusiojoje Jugoslavijos Respublikoje Makedonijoje Agentūros teisinė padėtis atitinka juridinių asmenų padėtį pagal buvusiosios Jugoslavijos Respublikos Makedonijos teisę.
 7 straipsnis
 Kad Agentūra ir jos personalas galėtų vykdyti savo užduotis, buvusioji Jugoslavijos Respublika Makedonija suteikia tokias pačias privilegijas ir imunitetus, kokie nustatyti prie Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo pridėto Protokolo Nr. 7 dėl Europos Sąjungos privilegijų ir imunitetų 1–4, 5, 6, 10–13, 15, 17 ir 18 straipsniuose.
 8 straipsnis
 Šalys imasi būtinų bendrų arba specialių priemonių, kad įvykdytų savo įsipareigojimus pagal šį sprendimą, ir apie jas praneša Stabilizacijos ir asociacijos tarybai.
 9 straipsnis
 Šis sprendimas įsigalioja pirmą mėnesio dieną, praėjus vienam mėnesiui po jo priėmimo.
 Priimta Briuselyje 2016 m. rugsėjo 12 d.
 Stabilizacijos ir asociacijos tarybos vardu
 Pirmininkas
 (1) OL L 84, 2004 3 20, p. 13.
 (2) OL L 53, 2007 2 22, p. 1.
 (3) OL L 56, 1968 3 4, p. 1.
 PRIEDAS
 BUVUSIOSIOS JUGOSLAVIJOS RESPUBLIKOS MAKEDONIJOS FINANSINĖ ĮMOKA EUROPOS SĄJUNGOS PAGRINDINIŲ TEISIŲ AGENTŪRAI
 1.
 Finansine įmoka, kurią buvusioji Jugoslavijos Respublika Makedonija turi mokėti į Europos Sąjungos bendrąjį biudžetą, kad dalyvautų Europos Sąjungos pagrindinių teisių agentūros (toliau – Agentūra) veikloje, kaip nustatyta 2 punkte, yra padengiamos visos buvusiosios Jugoslavijos Respublikos Makedonijos dalyvavimo Agentūroje sąnaudos.
 2.
 Finansinė įmoka, kurią buvusioji Jugoslavijos Respublika Makedonija mokės į Europos Sąjungos bendrąjį biudžetą, yra:
 1 metai:
 165 000 EUR
 2 metai:
 170 000 EUR
 3 metai:
 175 000 EUR
 3.
 Dėl galimos finansinės paramos iš Sąjungos pagalbos programų bus susitarta atskirai pagal atitinkamą Sąjungos programą.
 4.
 Buvusiosios Jugoslavijos Respublikos Makedonijos įmoka bus tvarkoma pagal Europos Sąjungos bendrajam biudžetui taikomą Finansinį reglamentą (1).
 5.
 Kelionės ir pragyvenimo išlaidas, kurias dėl dalyvavimo Agentūros veikloje ar posėdžiuose, susijusiuose su Agentūros darbo programos įgyvendinimu, patiria buvusiosios Jugoslavijos Respublikos Makedonijos atstovai ir ekspertai, Agentūra padengia tuo pačiu pagrindu ir laikydamasi tos pačios tvarkos, kuri šiuo metu galioja Sąjungos valstybėms narėms.
 6.
 Įsigaliojus šiam sprendimui ir kiekvienų vėlesnių metų pradžioje Komisija buvusiajai Jugoslavijos Respublikai Makedonijai išsiųs lėšų, atitinkančių jos įmoką Agentūrai pagal šį sprendimą, reikalavimą. Pirmaisiais kalendoriniais dalyvavimo metais buvusioji Jugoslavijos Respublika Makedonija mokės įmoką, proporcingai apskaičiuotą nuo dalyvavimo pradžios dienos iki metų pabaigos. Vėlesniais metais įmoka bus mokama pagal šį sprendimą.
 7.
 Ši įmoka išreiškiama EUR ir mokama į Komisijos banko sąskaitą EUR.
 8.
 Buvusioji Jugoslavijos Respublika Makedonija sumokės įmoką pagal lėšų reikalavimą vėliausiai per 30 dienų laikotarpį nuo tada, kai Komisija išsiuntė lėšų reikalavimą.
 9.
 Pavėlavusi sumokėti įmoką buvusioji Jugoslavijos Respublika Makedonija nuo įmokos mokėjimo dienos turės mokėti palūkanas nuo nesumokėtos sumos. Palūkanų norma yra 1,5 procentinio punkto didesnė už tą, kurią mokėjimo dieną Europos Centrinis Bankas yra nustatęs savo operacijoms EUR.
 (1) 2012 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES, Euratomas) Nr. 966/2012 dėl Sąjungos bendrajam biudžetui taikomų finansinių taisyklių ir kuriuo panaikinamas Tarybos reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 (OL L 298, 2012 10 26, p. 1).


text:
Utenos kolegija – Virtualus privatus tinklas (VPN)
 VPN (virtualus privatus tinklas) – tai paslauga, kurios pagalba kolegijos darbuotojai ir studentai gali prisijungti prie kolegijos kompiuterių tinklo.
 Kai kurios Utenos kolegijos tinklo paslaugos, pavyzdžiui, bibliotekos duomenų bazės, yra pasiekiamos tik iš vietinio kolegijos tinklo, tad VPN yra reikalingas, jei šiomis paslaugomis norite naudotis namie.
 Atsisiųskite ir įdiekite „Cisco AnyConnect“ programą:
 Cisco AnyConnect (alternative): Install the AnyConnect app. Tap “Connection” → “Add connection”, then enter vpn.utenos-kolegija.lt as the server address.
 Windows 7 – 10
 Windows XP – Vista
 Norėdami prisijungti, atidarykite „AnyConnect“ programą, įveskite vpn.utenos-kolegija.lt kaip serverio adresą, ir spauskite „Connect“.
 macOS 10.11+ (El Capitan, Sierra, High Sierra...)
 Įdiekite Cisco AnyConnect programėlę. Spauskite „Connections“ → „Add connection“, tuomet įveskite vpn.utenos-kolegija.lt kaip serverio adresą. Grįžkite į programėlės pagrindinį meniu ir spauskite „Connect“ jungiklį.
 Cisco AnyConnect: Atsisiųskite AnyConnect programėlę. Joje spauskite „Connection“ → „Add connection“ ir įveskite vpn.utenos-kolegija.lt kaip serverio adresą. Grįžkite į programėlės pagrindinį meniu ir spauskite „Connect“ jungiklį.
 strongSwan (alternatyva): Įdiekite strongSwan programėlę. Tuomet atsisiųskite VPN profilį, arba pasirinkite „Add VPN profile“ ir įveskite vpn.utenos-kolegija.lt kaip serverio adresą (gateway address).
 OpenConnect: Atsisiųskite OpenConnect programėlę (Android 4.x–9.x). Programėlėje paspauskite (+) ir įveskite serverio adresą vpn.utenos-kolegija.lt.
 (Cisco AnyConnect yra paprasčiau įdiegti, bet ji neturi galimybės „prisiminti“ vardą ar slaptažodį. Tuo tarpu OpenConnect automatiškai įsimena slaptažodį tolimesniam naudojimui.)
 Linux ir BSD
 Naudokite openconnect programą (detalesnės instrukcijos) ir prisijunkite prie vpn.utenos-kolegija.lt serverio.
 © 2014–2018 Utenos kolegija. Susisiekti


text:
Glaukonit je zložitý zásaditý hlinitokremičitan sodíka, draslíka a železa – (K, Na)(Fe+3,Al, Mg)2(Si, Al)4O10(OH)2 kryštalizujúci v monoklinickej sústave. Aj keď je názov akceptovaný IMA, ide o minerálnu skupinu dioktaédrických sľúd, nie o samostatný minerálny druh. Je totožný so seladonitom.
 Charakteristika
 Glaukonit vytvára drobné lištovité kryštály no vyskytuje sa prevažne v podobe nezreteľných guľovitých zrniek. Väčšinou má matnú zelenú farbu. Môže byť aj žltkastozelený alebo modrozelený. Je to priesvitný až nepriehľadný minerál s matným alebo skleným leskom.
 Vznik
 Tvorí sa v morských sedimentárnych súvrstviach v mierne redukčných podmienkach pri pomalej sedimentácii. Zvyčajne na plytkom morskom šelfe. V malej miere môže vznikať aj hydrotermálne.
 Poznávanie
 Glaukonit uvoľňuje pri zohrievaní vodu.
 Výskyty na Slovensku
 Zriedkavo vo vápencoch ako zelenkastá prímes (jadrové pohoria).
 Pozri aj
 Zoznam minerálov
 Iné projekty
 Externé odkazy
 Glaukonit na www.mindat.org
 Sľudy


text:
Drzeniów (prononciation : ) est un village polonais de la gmina de Cybinka dans le powiat de Słubice de la voïvodie de Lubusz dans l'ouest de la Pologne.
 Le village comptait approximativement une population de 405 habitants en 2009.
 Histoire
 Au cours du deuxième partage de la Pologne en 1793, le village est annexé par le Royaume de Prusse. (voir Évolution territoriale de la Pologne)
 Après la Seconde Guerre mondiale, avec la mise en œuvre de la ligne Oder-Neisse, le village retourne à la République populaire de Pologne. La population d'origine allemande est expulsée et remplacée par des polonais.
 De 1975 à 1998, le village appartenait administrativement à la voïvodie de Zielona Góra.
 Depuis 1999, il appartient administrativement à la voïvodie de Lubusz
 Références
 Village dans la voïvodie de Lubusz
 Powiat de Słubice


type: legislation

text:
 13.10.2012
 SL
 Uradni list Evropske unije
 L 280/1
 IZVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) št. 937/2012
 z dne 12. oktobra 2012
 o spremembi uredb (ES) št. 1122/2009 in (EU) št. 65/2011 glede načina za določanje uporabljene obrestne mere za neupravičena plačila, ki se izterjajo od upravičencev sheme neposrednih podpor za kmete iz Uredbe Sveta (ES) št. 73/2009, podpore za razvoj podeželja iz Uredbe Sveta (ES) št. 1698/2005 in podpore za vinski sektor iz Uredbe Sveta (ES) št. 1234/2007
 EVROPSKA KOMISIJA JE –
 ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
 ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 1698/2005 z dne 20. septembra 2005 o podpori za razvoj podeželja iz Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) (1) ter zlasti člena 51(4), člena 74(4) in člena 91 Uredbe,
 ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 1234/2007 z dne 22. oktobra 2007 o vzpostavitvi skupne ureditve kmetijskih trgov in o posebnih določbah za nekatere kmetijske proizvode („Uredba o enotni SUT“) (2) ter zlasti členov 85x in 103za v povezavi s členom 4 Uredbe,
 ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 73/2009 z dne 19. januarja 2009 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor za kmete v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete, spremembi uredb (ES) št. 1290/2005, (ES) št. 247/2006, (ES) št. 378/2007 in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1782/2003 (3) ter zlasti člena 142(c) in (o) Uredbe,
 ob upoštevanju naslednjega:
 (1)
 Člen 80(2) Uredbe Komisije (ES) št. 1122/2009 z dne 30. novembra 2009 o podrobnih pravilih za izvajanje Uredbe Sveta (ES) št. 73/2009 v zvezi z navzkrižno skladnostjo, modulacijo ter integriranim administrativnim in kontrolnim sistemom v okviru shem neposrednih podpor za kmete, določenih za navedeno uredbo, ter za izvajanje Uredbe Sveta (ES) št. 1234/2007 v zvezi z navzkrižno skladnostjo v okviru sheme podpore, določene za sektor vina (4) in člen 5(2) Uredbe Komisije (EU) št. 65/2011z dne 27. januarja 2011 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe Sveta (ES) št. 1698/2005 glede izvajanja kontrolnih postopkov in navzkrižne skladnosti v zvezi z ukrepi podpore za razvoj podeželja (5) določata način za določitev uporabljene obrestne mere za neupravičena plačila, ki se izterjajo od upravičencev podpor v okviru navedenih uredb.
 (2)
 Obresti se uporabljajo za obdobje od obvestila o obveznosti povračila do dejanskega povračila ali odbitja zneska, ki ga je treba povrniti. To vodi v obveznost nacionalnih organov, da poberejo obresti v praktično vseh primerih izterjav, z ločenim nalogom za izterjavo potem, ko je znan čas, ki je pretekel.
 (3)
 Zaradi poenostavitve in večje administrativne učinkovitosti bi moral dolžnik obresti plačati šele od razumnega roka za plačilo, navedenega na nalogu za izterjavo.
 (4)
 Uredbi (ES) št. 1122/2009 in (EU) št. 65/2011 bi bilo zato treba ustrezno spremeniti.
 (5)
 Zaradi pravne varnosti bi bilo treba določiti, da se ukrepi iz te uredbe uporabljajo za naloge za izterjavo, izdane od 16. oktobra 2012 dalje.
 (6)
 Ukrepi, predvideni s to uredbo, so v skladu z mnenjem Odbora za razvoj podeželja, Upravljalnega odbora za skupno ureditev kmetijskih trgov in Upravljalnega odbora za neposredna plačila –
 SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
 Člen 1
 Sprememba Uredbe (ES) št. 1122/2009
 V členu 80(2) Uredbe (ES) št. 1122/2009 se prvi pododstavek nadomesti z naslednjim:
 „2. Obresti se izračunajo za obdobje, ki preteče med rokom plačila za kmeta, navedenim na nalogu za izterjavo, ki ni določen na več kot 60 dni, in datumom bodisi povračila bodisi odbitka.“
 Člen 2
 Sprememba Uredbe (EU) št. 65/2011
 V členu 5(2) Uredbe (EU) št. 65/2011 se prvi pododstavek nadomesti z naslednjim:
 „2. Obresti se izračunajo za obdobje, ki preteče med rokom plačila za upravičenca, navedenim na nalogu za izterjavo, ki ni določen na več kot 60 dni, in datumom bodisi povračila bodisi odbitka.“
 Člen 3
 Začetek veljavnosti in uporaba
 Ta uredba začne veljati dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
 Uporablja se za naloge za izterjavo, izdane od 16. oktobra 2012 dalje.
 Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
 V Bruslju, 12. oktobra 2012
 Za Komisijo
 Predsednik
 José Manuel BARROSO
 (1) UL L 277, 21.10.2005, str. 1.
 (2) UL L 299, 16.11.2007, str. 1.
 (3) UL L 30, 31.1.2009, str. 16.
 (4) UL L 316, 2.12.2009, str. 65.
 (5) UL L 25, 28.1.2011, str. 8.


text:
 Avis juridique important
 |
 51999PC0559
 Propuesta de Reglamento del Consejo por el que se modifica el Reglamento (CE) n° 2111/1999 por el que se prohibe la venta y el suministro de petróleo y de determinados productos derivados del petróleo a determinadas partes de la República Federativa de Yugoslavia (RFY) /* COM/99/0559 final */
 Propuesta de REGLAMENTO DEL CONSEJO por el que se modifica el Reglamento (CE) no 2111/1999 por el que se prohibe la venta y el suministro de petróleo y de determinados productos derivados del petróleo a determinadas partes de la República Federativa de Yugoslavia (RFY)(presentada por la Comisión) EXPOSICIÓN DE MOTIVOSCon el fin de fomentar la democratización en la República Federativa de Yugoslavia, el Consejo ha decidido apoyar a las fuerzas que demuestran plenamente su compromiso con los valores democráticos. Dentro del marco de la iniciativa "Energía para la democracia", el Consejo ha acordado permitir, en principio, el suministro de ciertos productos petrolíferos a determinados municipios serbios.Puesto que dicho suministro y las actividades relacionadas con el mismo están prohibidos por el Reglamento (CE) no 2111/1999, es necesario introducir una enmienda al mismo para excluir de dicha prohibición los suministros previstos. Esta excepción, sin embargo, no deberá suponer la atenuación del embargo que sigue estando en vigor contra la RFY (excluidas la provincia de Kosovo y la República de Montenegro), por lo que deberá crearse un mecanismo para la concesión de autorizaciones. Éstas deberán otorgarse únicamente bajo condiciones específicas que garanticen que ni la RFY ni las autoridades serbias se beneficiarán de dicha excepción. Si se pone de manifiesto que la RFY o las autoridades serbias van a confiscar los suministros previstos o van a aprovecharse de ellos de manera inaceptable, deberá suspenderse o darse por terminada la autorización de forma inmediata.Habida cuenta de que la Comisión va a desempeñar un papel primordial en la aplicación de esta iniciativa, y recibirá más rápida y directamente la información pertinente sobre el destino y uso finales de los suministros y sobre todas las circunstancias en que todo ello se desarrolla, conviene que sea la Comisión quien se encargue de la concesión de dichas autorizaciones. El mecanismo de autorización complementará y reforzará los mecanismos de control (financiero) que creará la Comisión para financiar estos suministros y las actividades con ellos relacionadas. Propuesta deREGLAMENTO DEL CONSEJOpor el que se modifica el Reglamento (CE) no 2111/1999 por el que se prohibe la venta y el suministro de petróleo y de determinados productos derivados del petróleo a determinadas partes de la República Federativa de Yugoslavia (RFY)EL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA,Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea, y en particular su artículo 301,Vista la Posición común 1999/691/PESC del Consejo, de 22 de octubre de 1999 relativa al apoyo a las fuerzas democráticas en la República Federativa de Yugoslavia (RFY) ,Vista la propuesta de la Comisión,Considerando lo siguiente:(1) en el marco de la iniciativa "Energía para la democracia" es oportuno suministrar los productos incluidos en el ámbito del Reglamento (CE) no 2111/1999 a determinados municipios situados en la República Serbia, por lo que deberá modificarse dicho Reglamento para permitir efectuar tales suministros;(2) toda autorización deberá estar supeditada al cumplimiento de los objetivos y modalidades acordados por la Unión Europea con respecto a dicha iniciativa;(3) para garantizar el cumplimiento de dichos objetivos y modalidades y evitar que este programa pueda afectar a lo que por otra parte dispone el citado Reglamento, deberá establecerse un sistema de concesión de autorizaciones,HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO:Artículo 1En el Reglamento (CE) No 2111/1999 se insertará el artículo siguiente:"Artículo 2 bisSin perjuicio de lo dispuesto en el artículo 1, la Comisión Europea podrá autorizar, dentro del marco de la iniciativa "Energía para la democracia" y examinando cada caso de forma individual, la venta, el suministro, la exportación y el transporte de los productos enumerados en el Anexo I.La Comisión podrá suspender, poner fin o imponer condiciones a la concesión de autorizaciones con el fin de evitar que las actividades autorizadas en virtud del presente artículo puedan afectar a las demás disposiciones del Reglamento.Toda solicitud de autorización deberá presentarse con arreglo al modelo que figura en el Anexo II."Artículo 2Este Reglamento entrará en vigor el día de su publicación en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas.El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro.Hecho en Bruselas, el Por el Consejo El Presidente


text:
 9.11.2013
 HR
 Službeni list Europske unije
 C 325/11
 Zahtjev za prethodnu odluku koji je podnijela Autorità per la Vigilanza sui Contratti pubblici di lavori, servizi e forniture (Italija) 25. srpnja 2013. — Emmeci/Cotral
 (Predmet C-427/13)
 2013/C 325/19
 Jezik postupka: talijanski
 Sud koji je uputio zahtjev
 Autorità per la Vigilanza sui Contratti pubblici di lavori, servizi e forniture
 Stranke glavnog postupka
 Tužitelj: Emmeci Srl
 Tuženik: Cotral SpA
 Prethodna pitanja
 1.
 Treba li članak 56. Direktive 2004/17/EZ (1) tumačiti na način da nacionalni zakonodavac ne može predvidjeti da naručitelji tijekom faze posljednje ponude u elektroničkoj dražbi mogu onemogućiti ponuditeljima da, sve do okončanja dražbe, imaju uvid u svoj poredak i ponude drugih gospodarskih subjekata?
 2.
 Jesu li odredbe nacionalnog prava, odnosno upravna praksa, poput onih izloženih u ovom postupku, koje predviđaju prekid od pet minuta u završnoj fazi elektroničke dražbe, tijekom kojeg ponuditelji nisu u mogućnosti znati svoj poredak, protivne članku 56. Direktive 2004/17/EZ i načelima transparentnosti i jednakog postupanja?
 (1) Direktiva 2004/17/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka nabave subjekata koji djeluju u sektoru vodnog gospodarstva, energetskom i prometnom sektoru te sektoru poštanskih usluga (SL L 134., str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 43.-155.)


text:
Wat is hoger beroep? - Problemen met justitie
 Wanneer u niet tevreden bent met de beslissing van de meervoudige kamer of politierechter, kunt u in hoger beroep gaan. De reden van het hoger beroep kan zijn dat u van mening bent dat u ten onrechte bent veroordeeld of dat u vindt dat de opgelegde straf te hoog is. Het hoger beroep wordt behandeld door het gerechtshof. De rechters die zich over het hoger beroep buigen, zijn altijd andere rechters dan de rechters bij de rechtbank. U kunt als verdachte zelf hoger beroep instellen. U kunt dit ook laten doen door een advocaat.
 De beroepstermijn is 14 dagen nadat de rechtbank uitspraak heeft gedaan. Wanneer u later dan die 14 dagen hoger beroep instelt, zult u niet-ontvankelijk worden verklaard in het hoger beroep. Er bestaat een uitzondering op die regel. Het is mogelijk dat een verdachte niet aanwezig was bij de rechtbank en dat hij niet van de strafzaak heeft geweten. De beroepstermijn van 14 dagen begint dan pas te lopen zodra de verdachte op de hoogte is van de uitkomst bij de rechtbank.
 Tijdens het hoger beroep komen de feiten van een strafzaak nog een keer (uitgebreid) aan de orde. Het gebeurt met grote regelmaat dat de rechters in het hoger beroep tot een andere conclusie komen dan de rechtbank. Het kan daarbij ook gebeuren dat de rechters van het gerechtshof tot een hogere straf komen dan de rechtbank. Uit statistisch onderzoek is echter gebleken dat het waarschijnlijker is dat een verdachte er beter vanaf komt bij het gerechtshof dan bij de rechtbank.
 Na het instellen van het hoger beroep kan het enige tijd duren voordat de zaak in hoger beroep wordt behandeld. Er zijn namelijk beduidend minder gerechtshoven dan rechtbanken. Bij relatief eenvoudige strafzaken duurt het gemiddeld 6 tot 12 maanden voordat het gerechtshof zich over de zaak buigt. Wanneer de zaak gecompliceerder is, duurt het gemiddeld 12 tot 24 maanden.
 Is het noodzakelijk zich tijdens het hoger beroep te laten bijstaan door een advocaat?
 Het komt met grote regelmaat voor dat verdachten zich bij de rechtbank niet hebben laten bijstaan door een gespecialiseerde advocaat. Bijstand door een advocaat is ook gedurende het hoger beroep niet verplicht, maar wij adviseren hoe dan ook dat u een gespecialiseerde advocaat in de arm neemt. Het gerechtshof is namelijk de laatste instantie die zich buigt over de feiten van de strafzaak. De Hoge Raad toetst alleen maar of het recht goed is toegepast. Daarnaast zit er in veel zaken een juridisch verweer waar een leek overheen leest.
 De advocaten op ons kantoor zijn strafrechtspecialist. Wij garanderen goede rechtsbijstand. Wij zijn bereikbaar op 035-3038110. U kunt ook het online contactformulier invullen op deze website. Wij nemen dan zo snel mogelijk contact met u op. Maakt u zich zorgen over de kosten van een advocaat? Dat is vaak niet nodig. Wanneer uw inkomen niet te hoog is, komt u in aanmerking voor gefinancierde rechtsbijstand. In dat geval bent u alleen een eigen eigen bijdrage verschuldigd. Wij vertellen u daar graag meer over.
 Getuigen of deskundigen horen tijdens het hoger beroep.
 Wanneer u gedurende het hoger beroep getuigen of deskundigen wilt horen, is het heel verstandig dit binnen 14 dagen na het instellen van het hoger beroep schriftelijk kenbaar te maken. Dit moet bij de strafgriffie van de rechtbank waar uw zaak is behandeld. Dit wordt in de juridische wereld het indienen van een schriftuur genoemd. Het alleen opschrijven van de naam van de getuige of deskundige is niet voldoende. Er moet worden toegelicht waarom het in uw belang is dat de getuige wordt gehoord. Onderschat het belang van een goede toelichting niet. Als het gerechtshof namelijk van mening is dat de toelichting onduidelijk is, kunt u geen getuige of deskundige horen die misschien wel van groot belang is voor uw zaak. Wanneer u zich voor het hoger beroep laat bijstaan door een gespecialiseerde advocaat, zal hij de schriftuur voor u opstellen en indienen.
 In het geval u later dan 14 dagen na het instellen van het hoger beroep een getuige of deskundige opgeeft, wil dit niet automatisch zeggen dat het gerechtshof het verzoek afwijst. Wanneer het gerechtshof van mening is dat de getuige of deskundige noodzakelijk is voor het achterhalen van de waarheid, zal de opgegeven getuige of deskundige worden gehoord. Rechters bij het gerechtshof zijn niet snel overtuigd van een dergelijke noodzaak.
 Hulp bij hoger beroep
 Heeft u hulp nodig bij uw hoger beroep zaak? Neem dan direct contact met ons op via ons contactformulier, stel uw vraag online of bel 035-3038110. Het eerste gesprek is altijd gratis en een eventueel vervolgtraject zal in de meeste gevallen door de overheid betaald worden. Ons kantoor Hermens Van Spanje Advocaten is gespecialiseerd in het strafrecht
 Wilt u behalve over wat hoger beroep is meer weten over; auto in beslag genomen, valsheid in geschrifte, in hoger beroep gaan, inverzekeringstelling of wat te doen bij een uitnodiging verhoor als verdachte? Klik dan op de desbetreffende link.
 R 12 april 2019 at 09:41
 In 2010 ben ik bij verstek veroordeeld 4 maanden rijontzegging 2 jaar proeftijd 500 euro boete maar heb nooit het vonnis gekregen die kreeg ik pas in 2017 kon hogerberoep aantekenen heb ik direct gedaan nu moet ik 14 april 2019 in hogerberoep voor komen sorry maar zijn ze hier nou niet knettergek naar bijna 9 jaar
 Reactie: Hermens Van Spanje Advocaten 12 april 2019 at 09:47
 dit tijdsverloop is wel heel wonderlijk. Wij zouden hier graag even overleg met u over willen hebben. Zou u contact willen opnemen met 0683568246?