type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 Svarbus teisinis pranešimas
 |
 52008PC0076
 Pasiūlymas Tarybos reglamentas kuriuo nutraukiama importuojamo Rusijos kilmės amonio nitrato antidempingo muito dalinė tarpinė peržiūra, numatyta Reglamento (EB) Nr. 384/96 11 straipsnio 3 dalyje /* KOM/2008/0076 galutinis */
 [pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA |Briuselis, 14.2.2008KOM(2008) 76 galutinisPasiūlymasTARYBOS REGLAMENTASkuriuo nutraukiama importuojamo Rusijos kilmės amonio nitrato antidempingo muito dalinė tarpinė peržiūra, numatyta Reglamento (EB) Nr. 384/96 11 straipsnio 3 dalyje(pateikta Komisijos)AIŠKINAMASIS MEMORANDUMASPASIūLYMO APLINKYBėS |Pasiūlymo pagrindas ir tikslai Šis pasiūlymas yra susijęs su 1995 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 384/96 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių su paskutiniais pakeitimais, padarytais 2005 m. gruodžio 21 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 2117/2005 (toliau – pagrindinis reglamentas), taikymu atliekant tyrimą dėl importuojamo Rusijos kilmės amonio nitrato. |Bendrosios aplinkybės Šis pasiūlymas pateikiamas įgyvendinant pagrindinį reglamentą ir atsižvelgiant į tyrimo, atlikto laikantis pagrindiniame reglamente nustatytų esminių ir procedūrinių reikalavimų, rezultatus. |Pasiūlymo srityje galiojančios nuostatos Šiuo metu galiojančios priemonės nustatytos Tarybos reglamentu (EB) Nr. 658/2002 su paskutiniais pakeitimais, padarytais Tarybos reglamentu (EB) Nr. 945/2005, nustatančiu galutinį antidempingo muitą importuojamam Rusijos kilmės amonio nitratui. |Derėjimas su kitomis Europos Sąjungos politikos sritimis ir tikslais Netaikoma. |KONSULTACIJOS SU SUINTERESUOTOSIOMIS šALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMAS |Konsultacijos su suinteresuotosiomis šalimis |Atliekant tyrimą su juo susijusios suinteresuotosios šalys, remdamosi pagrindiniame reglamente numatytomis nuostatomis, jau turėjo galimybę ginti savo interesus. |Tiriamųjų duomenų rinkimas ir pritaikymas |Nepriklausomo tyrimo neprireikė. |Poveikio vertinimas Šis pasiūlymas pateikiamas įgyvendinant pagrindinį reglamentą. Pagrindiniame reglamente nenumatytas bendras poveikio vertinimas, tačiau jame pateikiamas išsamus būtinų įvertinti sąlygų sąrašas. |TEISINIAI PASIūLYMO ASPEKTAI |Siūlomų veiksmų santrauka Atsižvelgdama į dviejų Rusijos eksportuojančių gamintojų (OJSC Acron ir OJSC Dorogobuzh) prašymą, 2006 m. gruodžio 19 d. Komisija inicijavo tarpinę galiojančių priemonių, taikomų Rusijos kilmės amonio nitratui, peržiūrą. Prašymas buvo pagrįstas prima facie įrodymais, kad pasikeitė aplinkybės, kurių pagrindu buvo nustatytos priemonės, todėl nėra būtina toliau taikyti galiojančių priemonių ir taip kompensuoti dempingo daromą žalą. Pridedamas Tarybos reglamento pasiūlymas pagrįstas tyrimo, kurį atliekant buvo tiriamas tik su pareiškėju susijęs dempingas, rezultatais. Atlikus tyrimą nustatyta, kad tiriamuoju laikotarpiu buvo vykdomas dempingas. Nustatyta, kad dempingo lygis buvo aukštesnis nei tiriamuoju laikotarpiu, po kurio nustatyti galutiniai muitai. Jis taip pat viršijo žalos pašalinimo lygį, pagal kurį buvo nustatytos galiojančios priemonės. Todėl jokios aplinkybės nepakito taip, kad nebereikėtų taikyti galiojančių priemonių ir taip kompensuoti dempingo daromą žalą. Taip pat nustatyta, kad dabartiniu tiriamuoju laikotarpiu aplinkybės buvo ilgalaikio pobūdžio. Todėl siūloma, kad Taryba priimtų pridedamą reglamento, kuriuo peržiūra būtų nutraukta nepakeičiant galiojančių antidempingo priemonių ir kuris turi būti paskelbtas Oficialiajame leidinyje ne vėliau kaip 2008 m. kovo 18 d., pasiūlymą. |Teisinis pagrindas 1995 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 384/96 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių su paskutiniais pakeitimais, padarytais 2005 m. gruodžio 21 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 2117/2005. |Subsidiarumo principas Pasiūlymas priklauso išimtinei Bendrijos kompetencijai. Todėl subsidiarumo principas netaikomas. |Proporcingumo principas Pasiūlymas atitinka proporcingumo principą dėl toliau nurodytų priežasčių. |Veiksmų pobūdis aprašytas minėtame pagrindiniame reglamente, nesuteikiant galimybės taikyti nacionalinį sprendimą. |Nuoroda apie Bendrijai, šalių vyriausybėms, regionų ir vietos valdžios institucijoms, ekonominių operacijų vykdytojams ir piliečiams tenkančios finansinės ir administracinės naštos mažinimą ir jos laikymą proporcinga pasiūlymo tikslui netaikoma. |Pasirinktos priemonės |Siūloma priemonė – reglamentas. |Kitos priemonės būtų netinkamos dėl toliau nurodytos priežasties. Minėtame pagrindiniame reglamente kitų galimybių nenumatyta. |POVEIKIS BIUDžETUI |Pasiūlymas neturi jokio poveikio Bendrijos biudžetui. |.PasiūlymasTARYBOS REGLAMENTASkuriuo nutraukiama importuojamo Rusijos kilmės amonio nitrato antidempingo muito dalinė tarpinė peržiūra, numatyta Reglamento (EB) Nr. 384/96 11 straipsnio 3 dalyjeEUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį,atsižvelgdama į 1995 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 384/96 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių[1] (toliau – pagrindinis reglamentas), ypač į jo 11 straipsnio 3 dalį,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą, pateiktą pasitarus su Patariamuoju komitetu,kadangi:A. PROCEDŪRA1. Galiojančios priemonės(1) Šiuo metu galiojančios priemonės yra Tarybos reglamentu (EB) Nr. 658/2002[2] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Tarybos reglamentu (EB) Nr. 945/2005[3], importuojamam Rusijos kilmės amonio nitratui nustatytas galutinis antidempingo muitas.2. Prašymas atlikti peržiūrą(2) Komisija gavo prašymą atlikti dalinę tarpinę peržiūrą pagal pagrindinio reglamento 11 straipsnio 3 dalį.(3) Prašymą pateikė du susiję Rusijos eksportuojantys gamintojai, priklausantys kontroliuojančiajai bendrovei Acron ( OJSC Acron ir OJSC Dorogobuzh ). Šiame tyrime šios dvi bendrovės dėl tarpusavio ryšių laikomos vienu juridiniu asmeniu (toliau – pareiškėjas). Prašymas taikomas tik pareiškėjo vykdomam dempingui tirti.(4) Pareiškėjas tvirtino ir pateikė pakankamai prima facie įrodymų, kad pasikeitė aplinkybės, kurių pagrindu buvo nustatytos priemonės, ir kad šie pokyčiai yra ilgalaikio pobūdžio. Pareiškėjas pateikė prima facie įrodymų, kad palyginus jo amonio nitrato sąnaudas su jo eksporto į Bendriją kainomis, sumažintas dempingas būtų mažesnis už galiojančių priemonių lygį. Todėl nėra būtina toliau taikyti galiojančių priemonių, kurių dydis buvo pagrįstas anksčiau nustatytu dempingo dydžiu, ir taip kompensuoti dempingo daromą žalą.3. Inicijavimas(5) Pasitarusi su Patariamuoju komitetu ir nusprendusi, kad yra pakankamai įrodymų inicijuoti dalinę tarpinę peržiūrą, 2006 m. gruodžio 19 d. paskelbtu pranešimu Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje[4] Komisija inicijavo dalinę tarpinę antidempingo priemonių, taikomų importuojamam Rusijos kilmės amonio nitratui, peržiūrą pagal pagrindinio reglamento 11 straipsnio 3 dalį.(6) Peržiūroje buvo nagrinėjamas tik dempingas, siekiant įvertinti ar reikia toliau taikyti, panaikinti arba iš dalies pakeisti pareiškėjo produktui taikomas priemones.4. Tyrimas(7) Atliekant dempingo tyrimą buvo nagrinėjamas 2005 m. spalio 1 d. – 2006 m. rugsėjo 30 d. laikotarpis (toliau – peržiūros tiriamasis laikotarpis arba PTL).(8) Komisija oficialiai pranešė pareiškėjui ir eksportuojančios šalies bei Bendrijos pramonės atstovams apie peržiūros inicijavimą. Suinteresuotosioms šalims buvo suteikta galimybė teikti pastabas raštu ir prašymą išklausyti.(9) Visoms suinteresuotosioms šalims, kurios prašė ir įrodė, kad yra svarbių priežasčių jas išklausyti, tokia galimybė buvo suteikta.(10) Pareiškėjui ir susijusioms jo pardavimo bendrovėms Rusijos vidaus rinkoje buvo nusiųstas klausimynas. Pareiškėjas ir dvi susijusios pardavimo bendrovės pateikė išsamius klausimyno atsakymus.(11) Komisija surinko ir patikrino visą informaciją, kuri, jos manymu, buvo reikalinga norint nustatyti dempingą. Tikrinamieji vizitai buvo surengti šių bendrovių patalpose:1. eksportuojančių gamintojų:2. OJSC Acron3. OJSC Dorogobuzh4. susijusių pardavimo bendrovių:5. JSC Rostragronova6. JSC KubanagronovaB. NAGRINėJAMASIS PRODUKTAS IR PANAšUS PRODUKTAS1. Nagrinėjamasis produktas(12) Nagrinėjamasis produktas yra toks pats kaip ir 1 konstatuojamojoje dalyje minėtuose tyrimuose, t. y. Rusijos kilmės kietosios trąšos, kurių sudėtyje esantis amonio nitrato kiekis sudaro daugiau kaip 80 % masės (toliau – nagrinėjamasis produktas), kurių klasifikaciniai KN kodai šiuo metu yra 3102 30 90, 3102 40 90, ex 3102 29 00, ex 3102 60 00, ex 3102 90 00, ex 3105 10 00, ex 3105 20 10, ex 3105 51 00, ex 3105 59 00 ir ex 3105 90 91.2. Panašus produktas(13) Kaip nustatyta atlikus ankstesnius tyrimus ir patvirtinta atlikus šį tyrimą, nagrinėjamasis produktas ir pareiškėjo gaminami bei Rusijos vidaus rinkoje parduodami produktai turi tokias pačias pagrindines fizines bei chemines savybes ir iš esmės naudojami toms pačioms reikmėms, todėl laikomi panašiais produktais, kaip apibrėžta pagrindinio reglamento 1 straipsnio 4 dalyje. Kadangi šiame tyrime nustatomas tik su pareiškėju susijęs dempingas, nepadaryta jokių išvadų dėl Bendrijos pramonės gaminamo ir Bendrijos rinkoje parduodamo produkto.C. TYRIMO REZULTATAI(14) Pagal pagrindinio reglamento 11 straipsnio 3 dalį, buvo tiriama ar pasikeitė aplinkybės, kurių pagrindu buvo nustatytas dabartinis dempingo dydis, ir ar šie pokyčiai yra ilgalaikio pobūdžio.1. Normalioji vertė(15) Nustatant normaliąją vertę pirmiausia patikrinta ar bendras pareiškėjo pardavimas vidaus rinkoje buvo tipiškas kaip nurodyta pagrindinio reglamento 2 straipsnio 2 dalyje. Nustatyta, kad pareiškėjo pardavimas vidaus rinkoje buvo tipiškas, kadangi palyginus su eksporto pardavimu jis sudarė daugiau kaip 5 % viso eksporto pardavimo į Bendriją kiekio.(16) Komisija vėliau patikrino, ar galėtų būti laikoma, kad pardavimas vidaus rinkoje gali būti laikomas pardavimu įprastomis prekybos sąlygomis pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 4 dalį. Šiuo tikslu buvo tiriamos pareiškėjo gaminamo ir parduodamo vidaus rinkoje produkto gamybos sąnaudos.(17) Gaminant nagrinėjamąjį produktą pagrindinis žaliavų komponentas yra dujos ir jos sudaro didžiąją gamybos sąnaudų dalį. Remiantis pagrindinio reglamento 2 straipsnio 5 dalimi buvo tiriama, ar su nagrinėjamojo produkto gamyba ir pardavimu susijusios sąnaudos yra tinkamai parodytos tiriamųjų šalių apskaitoje.(18) Remiantis duomenimis, kuriuos paskelbė tarptautiniu mastu energetikos rinkų srityje pripažinti šaltiniai, nustatyta, kad pareiškėjo mokėtos kainos buvo neįprastai mažos. Pavyzdžiui, ji sudarė vieną penktadalį gamtinių dujų eksporto iš Rusijos kainos ir buvo gerokai mažesnė už dujų kainą, kurią mokėjo Bendrijos gamintojai. Atsižvelgiant į tai pagal visus turimus duomenis nustatyta, kad Rusijos vidaus dujų kainos buvo reguliuojamos ir gerokai mažesnės už gamtinių dujų kainas nereguliuojamose rinkose.(19) Kadangi dujų sąnaudos nebuvo tinkamai parodytos pareiškėjo apskaitoje, jas reikėjo atitinkamai pakoreguoti. Kadangi duomenų apie neiškreiptas Rusijos vidaus rinkos kainas nebuvo, pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 5 dalį dujų kainas reikėjo nustatyti remiantis bet kokiu kitu tinkamu pagrindu, įskaitant informaciją, gautą iš kitų tipiškų rinkų. Pakoreguota kaina buvo grindžiama vidutine Rusijos dujų kaina parduodant eksportui prie Vokietijos ir Čekijos Respublikos sienos (Vaidhauzas, ang. Waidhaus ) be transporto sąnaudų ir pakoreguota pagal paskirstymo vietoje sąnaudas. Kadangi Vaidhauzas yra pagrindinis Rusijos dujų pardavimo ES mazgas, jis yra didžiausia Rusijos dujų rinka, kurioje kainos pagrįstai parodo sąnaudas, ir todėl jį galima laikyti tipiška rinka.(20) Po faktų atskleidimo pareiškėjas teigė, kad bet koks jo dujų kainos, mokėtos vidaus rinkoje, koregavimas būtų nepagrįstas, kadangi bendrovės apskaitose dokumentuose su panašaus produkto gamyba ir pardavimu kilmės šalyje susijusios sąnaudos buvo išsamiai parodytos.(21) Tačiau nagrinėjant panašaus produkto gamybos sąnaudas pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 5 dalį reikia nustatyti, ar bendrovės apskaitoje įrašytos sąnaudos tinkamai parodo sąnaudas, susijusias su nagrinėjamojo produkto gamyba ir pardavimu. Dėl 18 konstatuojamojoje dalyje nurodytų priežasčių nustatyta, kad taip nėra. Pareiškėjas neatsižvelgė į akivaizdų didelį skirtumą tarp dujų kainos, kuri mokama Rusijos vidaus rinkoje ir Rusijos gamtinių dujų eksporto kainos bei kainos, kurią moka Bendrijos gamintojai. Jis taip pat neatsižvelgė į faktą, kad gamtinių dujų vidaus rinkos kainos Rusijoje buvo reguliuojamos ir negalėjo būti laikoma, kad jos tinkamai parodo kainą, kuri paprastai mokama neiškreiptose rinkose. Galiausiai pareiškėjas nepaaiškino, kodėl, nepaisant 18 konstatuojamojoje dalyje nurodytų priežasčių, dujų, kurios naudojamos vidaus rinkoje parduodamo panašaus produkto gamybai, sąnaudos būtų tinkamai parodytos jo apskaitoje. Todėl šis argumentas turėjo būti atmestas.(22) Pareiškėjas toliau tvirtino, kad atliekant koregavimą, susijusį su dujomis, de facto buvo naudojamas normaliosios vertės nustatymo metodas, nenumatytas pagrindiniame reglamente. Todėl dujų sąnaudas vidaus rinkoje pakeitus sąnaudomis, kurios apskaičiuotos kaip nurodyta 19 konstatuojamojoje dalyje, ir dėl to, kad šios sąnaudos sudaro didžiąją dalį panašaus produkto sąnaudų, taigi, ir apskaičiuotosios normaliosios vertės, normalioji vertė būtų de facto nustatyta pagal trečiosios „tipiškos“ rinkos duomenis. Šiuo atžvilgiu pareiškėjas teigė, kad pagrindiniame reglamente rinkos ekonomikos šalims nustatyti tik tokie normaliosios vertės nustatymo metodai: i) pagal panašaus produkto vidaus rinkos kainą įprastinėmis prekybos sąlygomis arba kitaip, jei parduodama ne įprastomis prekybos sąlygomis, − ii) pagal gamybos sąnaudas kilmės šalyje (pridedant pagrįstą sumą, kurią sudaro pardavimo, bendrosios ir administracinės sąnaudos ir pelnas) arba iii) tipiškos panašaus produkto eksporto į atitinkamą trečiąją šalį kainos. Pareiškėjas padarė išvadą, kad remiantis tuo normalioji vertė neturėtų būti nustatoma pagal tipiškos trečiosios rinkos duomenis.(23) Atsižvelgiant į tai bei kaip nurodyta toliau 45–48 konstatuojamosiose dalyse, pirmiausia reikėtų paminėti, kad normalioji vertė buvo nustatyta pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 1–6 dalyse nurodytus metodus. Tačiau siekiant nustatyti, ar pardavimas vidaus rinkoje vyko įprastomis prekybos sąlygomis tinkama kaina, t. y. ar jis buvo pelningas, pirmiausia reikia nustatyti, ar pareiškėjo sąnaudos buvo tinkamas pagrindas pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 5 dalį. Tik tinkamai apskaičiavus sąnaudas galima nustatyti kurį metodą reikėtų naudoti normaliajai vertei nustatyti. Todėl klaidinga teigti, kad nustatant tinkamas sąnaudas pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 5 dalį buvo naudotas naujas normaliosios vertės nustatymo metodas.(24) Be to, pareiškėjas tvirtino, kad koreguojant sąnaudas pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 5 dalį koreguotų sąnaudų lygis negali viršyti atitinkamų sąnaudų lygio eksportuojančioje šalyje. Kitu atveju sąnaudų koregavimui taikomas metodas neatitiktų pagrindinio reglamento 2 straipsnio 3 dalies reikalavimų, pagal kuriuos normalioji panašaus produkto vertė turėtų būti skaičiuojama pagal gamybos sąnaudas kilmės šalyje .(25) Sąnaudos pakoreguotos pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 5 dalį. Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 5 dalyje nenurodytos „gamybos sąnaudos kilmės šalyje“, o išskirtinai suteikiama teisė institucijoms taikyti „kitos tipiškos rinkos“ kitose šalyse nei kilmės šalis gamybos sąnaudas. Todėl pareiškėjo argumentas turėjo būti atmestas.(26) Galiausiai, priešingai, nei tvirtino pareiškėjas, 18 ir 19 konstatuojamosiose dalyse išdėstyti nustatyti faktai neprieštarauja pagrindinio reglamento 1 straipsniui. Iš tiesų, nors pagrindinio reglamento 1 straipsnyje nurodyta, kad normalioji vertė turėtų būti nustatyta pagal eksporto šalies duomenis, tačiau pagrindiniame reglamente aiškiai nurodyta, kad šiai taisyklei taikomos išimtys.(27) Todėl šiuo atžvilgiu pareiškėjo argumentas turėjo būti atmestas.(28) Pareiškėjas toliau tvirtino, kad jeigu jo gamtinių dujų sąnaudos vidaus rinkoje turi būti koreguojamos, toks koregavimas turėtų būti atliekamas pagal i) nereguliuojamas dujų kainas Rusijoje arba ii) vidutinę Rusijos gamtinių dujų eksporto į Baltijos šalis kainą, arba iii) pagal tikrąsias gamtinių dujų gamybos Rusijoje sąnaudas pridedant pagrįstą pelno dydį.(29) Visų pirma tai, kad Komisija galėjo remtis kitu pagrindu nereiškia, kad Vaidhauzo pasirinkimas buvo netinkamas. Svarbiausias kriterijus renkantis pagrindą, pagal kurį nustatomos dujų kainos, yra tai, kad jis tinkamai atspindi kainą, kuri paprastai mokama neiškreiptose rinkose. Atsižvelgiant į Vaidhauzo kainas, ši sąlyga neginčytinai tenkinama. Be to, atsižvelgiant į tai, kad nereguliuojamomis vidaus rinkos kainomis parduotų dujų kiekis per PTL buvo nedidelis ir tai, kad tokios kainos buvo panašesnės į reguliuojamas vidaus rinkos kainas nei į laisvai nustatytas eksporto kainas, galima daryti išvadą, kad nereguliuojamos kainos buvo iškreiptos dėl vyraujančių reguliuojamų kainų. Todėl nebuvo galima taikyti nereguliuojamų vidaus rinkos kainų. Buvo taip pat manoma, kad Rusijos dujų eksporto į Baltijos valstybes kainos nebuvo pakankamai tipiškos dėl sąlyginai nedidelės eksporto apimties į šias šalis. Be to, nebuvo reikiamų duomenų apie transportavimo bei paskirstymo sąnaudas ir todėl nebuvo galima nustatyti tinkamų kainų Baltijos valstybėse. Iš tiesų, didžiausias dujų kiekis eksportuojamas per Vaidhauzo mazgą, kuris yra tinkamas pagrindas koregavimui. Pareiškėjas nepateikė jokių įrodymų apie kitas nei Vaidhauzo mazgas tipiškas rinkas, kurių kainos tinkamai parodytų kainą, kuri paprastai mokama neiškreiptose rinkose. Todėl šie argumentai buvo atmesti.(30) Šiomis aplinkybėmis pareiškėjas taip pat teigė, kad apie 50 % gamtinių dujų, sunaudotų gaminant trąšas, jis pirko nereguliuojamoje Rusijos rinkoje. Pareiškėjas teigė, kad dėl šios priežasties koreguojant jo dujų sąnaudas jis būtų diskriminuojamas, kadangi kitiems eksportuotojams, kurių sąnaudų lygis didesnis, toks koregavimas nebūtų taikomas. Reikia paminėti, kad pagal patikrintą klausimyno atsakymą pareiškėjas per PTL pirko nedidelį kiekį gamtinių dujų nereguliuojamoje Rusijos rinkoje. Todėl šis argumentas turėjo būti atmestas.(31) Kalbant apie trečiąją alternatyvą, nurodytą 28 konstatuojamosios dalies iii punkte, t. y. koreguoti pagal tikras gamtinių dujų gamybos Rusijoje sąnaudas, pirmiausia reikėtų paminėti, kad tokia alternatyva nėra, kaip teigia pareiškėjas, išskirtinai numatyta pagrindinio reglamento 2 straipsnio 5 dalyje. Be to, kaip minėta 29 konstatuojamoje dalyje, svarbiausias kriterijus renkantis pagrindą, pagal kurį nustatomos dujų kainos, yra tai, kad jis tinkamai parodo kainą, kuri paprastai mokama neiškreiptose rinkose. Todėl šiomis aplinkybėmis nėra svarbu, ar taikant dujų kainą, kurią tiekėjas nustatė klientams, galima gauti pelną. Todėl šis argumentas turėjo būti atmestas.(32) Pareiškėjas toliau tvirtino, kad Rusijoje valstybės reguliuojamos gamtinių dujų vidaus rinkos kainos vis didėja ir siekia lygį, dengiantį dujų gamybos sąnaudas. Todėl vidaus rinkos kaina negali būti laikoma nekonkurencinga arba nepagrįstai žema.(33) Šis argumentas nėra pagrįstas, kadangi renkantis tipišką rinką atsižvelgiama ne į tai, ar taikant tokias kainas galima gauti pelną, o į tai, ar kainos tinkamai parodo kainą, kuri paprastai mokama neiškreiptose rinkose, kaip paaiškinta 29 konstatuojamojoje dalyje. Tai nebūdinga valstybės reguliuojamoms kainoms. Be to, šis argumentas prieštarauja viešiems Rusijos dujų tiekėjo pareiškimams (kaip patvirtinta jo paskelbtomis patikrintomis sąskaitomis), kad Rusijos vidaus rinkoje dujų kainos nepadengia gamybos, transportavimo ir pardavimo sąnaudų. Todėl šis argumentas buvo atmestas.(34) Kalbėdamas apie dujų kainos skaičiavimo metodą, naudotą Vaidhauze, pareiškėjas teigė, kad Rusijos eksporto muitas, mokamas už visą eksportą, turėjo būti išskaičiuotas iš Vaidhauzo kainos, kadangi eksporto muitas taikytas ne vidaus rinkoje.(35) Iš tiesų rinkos kaina Vaidhauze, kuris buvo laikomas tipiška rinka pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 5 dalį, yra kaina sumokėjus eksporto mokesčius, o ne kaina prieš juos sumokant. Pirkėjo požiūriu atitinkama kaina yra ta kaina, kurią jis turi sumokėti Vaidhauze, todėl nesvarbu, kokią tos kainos dalį sudaro eksporto mokestis ir kokia dalis yra mokama dujų tiekėjui. Dujų tiekėjas, kita vertus, visuomet sieks maksimizuoti savo kainą ir todėl nustatys aukščiausią kainą, kurią pirkėjai pasirengę mokėti. Atsižvelgiant į tai, kad ši kaina visuomet yra didesnė už gamybos sąnaudas, ir dujų tiekėjas gali gauti didelį pelną, nustatant kainą yra svarbiau ne eksporto mokesčio dydis, o tai, kokią kainą pasirengę mokėti pirkėjai. Todėl padaryta išvada, kad kaina įskaitant eksporto mokestį, o ne kaina prieš mokesčius yra neiškreipta rinkos kaina. Todėl pareiškėjo argumentai šiuo atžvilgiu buvo atmesti.(36) Pareiškėjas toliau tvirtino, kad Vaidhauzo kaina turėjo būti koreguota pagal kokybę, pasiūlą, paklausumą, transportavimą ir kitas pardavimo sąlygas kurios eksportuojant ir gamtinių dujų vidaus rinkoje būtų skirtingos. Pirmiausia reikia paminėti, kad Vaidhauzo kaina buvo iš tiesų koreguota pagal skirtingas transportavimo sąnaudas eksportuojant ir vidaus rinkoje bei kad pareiškėjo argumentas šiuo atžvilgiu buvo nepagrįstas ir turėjo būti atmestas. Dėl kitų veiksnių pareiškėjas nepateikė daugiau informacijos arba kokių nors pagrindžiamųjų įrodymų. Pirmiausia, pareiškėjas nenurodė konkrečių faktų, taip pat nebuvo jokios informacijos, kad kokybė, pasiūla, paklausumas ir kitos pardavimo sąlygos skyrėsi ir kad jomis būtų galima pagrįsti kitus koregavimus; pareiškėjas taip pat nebandė įvertinti šių tariamų skirtumų.(37) Atsižvelgdamas į šias aplinkybes pareiškėjas toliau teigė, kad Vaidhauzo kaina nebuvo koreguojama atsižvelgiant į natūralius lyginamuosius panašumus. Šiuo atžvilgiu buvo teigiama, jog suprantama, kad Rusijos vidaus dujų kainos yra mažesnės nei eksportuojamų dujų kaina, nes dujų Rusijoje randama gausiai, o Bendrijoje – ne. Be to, buvo teigiama, kad eksportuojamas kiekis yra ribojamas dėl esamos transportavimo sistemos ribotumo ir todėl Rusijos eksporto kainos didesnės. Pareiškėjas taip pat teigė, kad „neįprastai didelis“ Rusijos dujų tiekėjo pelnas eksporto rinkoje turėtų būti išskaičiuojamas iš taikomos Vaidhauzo kainos.(38) Kaip minėta 29 konstatuojamojoje dalyje, svarbiausias kriterijus renkantis Vaidhauzo kainas kaip pagrindą dujų kainoms nustatyti yra tai, kad jos tinkamai parodo kainą, kuri paprastai mokama neiškreiptose rinkose. Dominuojančios rinkos sąlygos vidaus rinkoje šia prasme nėra svarbios. Todėl šie argumentai turėjo būti atmesti.(39) Pareiškėjas taip pat prieštaravo tam, kad vietos paskirstytojų antkainis buvo pridėtas prie koreguotos dujų kainos, teigdamas, kad paskirstytojų pelnas jau yra įtrauktas į Vaidhauzo kainą. Šiuo atžvilgiu pareiškėjas teigė, kad vietos paskirstytojai Rusijoje yra dujų tiekėjui visiškai priklausančios pavaldžiosios įmonės, todėl pridedant šių paskirstytojų pelną jis būti apskaitytas dvigubai.(40) Pažymima, kad vietos paskirstytojų antkainis apima ne tik bendrovių pelno dydį, bet ir sąnaudas, patiriamas perkant ir perparduodant gamtines dujas.(41) Be to, šis argumentas nebegalėjo būti pakankamai patikrintas. Taip yra todėl, kad Rusijos dujų tiekėjo ir jo pavaldžiųjų bendrovių veikla atliekant šį tyrimą nebuvo nagrinėjama, todėl nebuvo pakankamai informacijos apie organizaciją bei jos sąnaudų struktūrą. Taip pat pažymima, kad padėtis Rusijoje dėl, inter alia , artimų dujų tiekėjo ir Rusijos vyriausybės ryšių nėra pakankamai skaidri, kad būtų galima gauti reikalingus įrodymus.(42) Be to, pareiškėjas, kuriam tenka įrodinėjimo pareiga, negalėjo pateikti jokios papildomos informacijos arba įrodymų, kad paskirstymo sąnaudos iš tiesų buvo įtrauktos į Vaidhauze mokamą kainą, ir koks buvo tų sąnaudų dydis. Tačiau kadangi pirkėjai vidaus rinkoje pirko dujas iš vietos tiekėjų, reikėjo įvertinti tai, kad jie turėtų mokėti vietos paskirstymo sąnaudas, kurios skiriasi nuo sąnaudų, įskaičiuotų į nekoreguotą Vaidhauze mokamą kainą. Todėl šiuo tyrimo etapu reikėjo manyti, kad šis koregavimas buvo pagrįstas, o argumentas buvo atmestas.(43) Tačiau Bendrijos institucijos taip pat įvertino tai, kad su šiuo konkrečiu koregavimu susijęs poveikis gali būti reikšmingas skaičiuojant dempingo dydį. Todėl atsižvelgiant į 41 konstatuojamojoje dalyje aprašytą padėtį buvo nuspręsta, kad jei pareiškėjas pateiks pakankamų patikrinamų įrodymų, Komisija gali svarstyti šiuo atžvilgiu iš naujo pradėti tyrimą.(44) Pareiškėjas taip pat teigė, kad Vokietijos vidaus rinkoje nustatomos nekonkurencingos kainos. Pažymima, kad Vokietijos konkurencijos tarnybų atliekami tyrimai yra susiję su kainomis, kuriomis pagrindiniai Vokietijos dujų paskirstytojai parduoda dujas vidaus rinkoje, todėl šios kainos yra visiškai nesusijusios su kainomis, kuriomis Vaidhauze parduodamos Rusijos eksportuotos dujos.(45) Po pirmiau aprašyto gamybos sąnaudų koregavimo nebuvo jokio pardavimo vidaus rinkoje įprastinėmis rinkos sąlygomis pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 4 dalį.(46) Todėl nuspręsta, kad vidaus rinkos kainos nebuvo tinkamos nustatant normaliąją vertę, ir turi būti taikomas kitas metodas. Todėl, remiantis pagrindinio reglamento 2 straipsnio 3 ir 6 dalimis, normalioji vertė buvo apskaičiuojama prie eksportuotojo nagrinėjamojo produkto gamybos sąnaudų, jei būtina, koreguotų kaip nurodyta 19 konstatuojamojoje dalyje, pridėjus tinkamą pardavimo, bendrųjų ir administracinių sąnaudų sumą bei pagrįstą pelno dydį.(47) Pardavimo, bendrosios ir administracinės sąnaudos bei pelnas negalėjo būti nustatyti pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 6 dalies pirmąjį sakinį, nes pareiškėjo nagrinėjamojo produkto pardavimas vidaus rinkoje įprastomis prekybos sąlygomis nebuvo tipiškas. Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 6 dalies a punkto nebuvo galima taikyti, nes tyrimas buvo atliekamas atsižvelgiant tik į vieną pareiškėją. Nebuvo taikomas ir 2 straipsnio 6 dalies b punktas, nes dėl dujų kainų taip pat reikėtų pakoreguoti tai pačiai bendrajai prekių kategorijai priklausančių prekių pareiškėjo gamybos sąnaudas dėl 18 konstatuojamojoje dalyje nurodytų priežasčių. Taigi pardavimo, bendrosios ir administracinės sąnaudos bei pelnas buvo nustatyti pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 6 dalies c punktą.(48) Pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 6 dalies c punktą pardavimo, bendrosios ir administracinės sąnaudos buvo nustatytos vadovaujantis tinkamu metodu. Šiaurės Amerikos vidaus rinkoje parduodamas didelis nagrinėjamojo produkto kiekis; šioje rinkoje smarkiai konkuruoja šalies ir užsienio bendrovės. Šiuo atžvilgiu buvo svarstoma visuomenei prieinama informacija apie trąšų verslo sektoriuje veikiančias dideles bendroves. Buvo nustatyta, kad šiam tyrimui labiausiai tiktų atitinkami Šiaurės Amerikos (JAV ir Kanados) gamintojų duomenys, nes šiame pasaulio regione biržos sąrašuose esančios bendrovės viešai teikia daug patikimos ir išsamios finansinės informacijos. Todėl pardavimo, bendrosios ir administracinės sąnaudos bei pelnas buvo nustatyti pagal trijų Šiaurės Amerikos gamintojų vidutines svertines pardavimo, bendrąsias ir administracines sąnaudas bei pelną. Šios bendrovės buvo vienos didžiausių azoto trąšų sektoriuje veikiančių bendrovių, tai nustatyta skaičiuojant jų tos pačios bendrosios produktų kategorijos (azoto trąšų) pardavimą vidaus rinkoje. Šie trys gamintojai buvo laikomi atstovaujančiais azoto trąšų verslui, o jų pardavimo, bendrosios ir administracinės sąnaudos ir pelnas yra tipiški sėkmingai šiame versle veikiančių bendrovių paprastai patiriamoms sąnaudoms bei gaunamam pelnui. Reikėtų pažymėti, kad nebuvo jokių požymių, jog šiuo būdu nustatyta pelno suma viršytų pelną, kurį kiti Rusijos gamintojai gavo parduodami tos pačios bendrosios kategorijos produktus savo vidaus rinkoje.(49) Bendrijos pramonė prieštaravo minėto metodo taikymui nustatant pardavimo, bendrąsias ir administracines sąnaudas ir tvirtino, kad turėjo būti taikomos paties pareiškėjo pardavimo, bendrosios ir administracinės sąnaudos. Tačiau pagrindinio reglamento 2 straipsnio 6 dalyje nurodyta, kad pardavimo, bendrosios ir administracinės sąnaudos turi būti pagrįstos faktiniais duomenimis apie nagrinėjamojo gamintojo gamybą ir pardavimus įprastomis prekybos sąlygomis. Kaip nurodyta 45 ir 46 konstatuojamosiose dalyse, taip nebuvo, todėl šis argumentas turėjo būti atmestas.2. Eksporto kaina(50) Pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 8 dalį eksporto kaina buvo nustatyta remiantis faktiškai sumokėta arba mokėtina kaina už parduodamą eksportui į Bendriją nagrinėjamąjį produktą.3. Palyginimas(51) Normalioji vertė ir eksporto kaina buvo lyginamos remiantis gamintojo kainomis EXW sąlygomis. Siekiant užtikrinti teisingą normaliųjų verčių ir eksporto kainų palyginimą, vadovaujantis pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalimi, atlikus koregavimą, buvo tinkamai atsižvelgta į skirtumus, turinčius įtakos kainai ir kainų palyginamumui. Prireikus buvo koreguojamos transporto, kreditų, pakavimo ir banko mokesčių sąnaudos visais atvejais, kai nustatyta, kad toks koregavimas yra pagrįstas, tikslus ir patvirtintas įrodymais.4. Dempingo skirtumas(52) Dempingo skirtumas, kaip numatyta pagrindinio reglamento 2 straipsnio 11 ir 12 dalyse, buvo nustatytas, lyginant normaliosios kainos ir eksporto kainos svertinius vidurkius.(53) Atlikus tyrimą nustatyta, kad per PTL buvo vykdomas dempingas. Nustatyta, kad procentais išreikštas CIF kainos Bendrijos pasienyje prieš sumokant muitą dempingo skirtumas yra 42,06 %.5. Tiriamuoju laikotarpiu vyravusių aplinkybių ilgalaikis pobūdis(54) Pagal pagrindinio reglamento 11 straipsnio 3 dalį buvo ištirta, ar pasikeitusias aplinkybes dėl dempingo būtų galima pagrįstai laikyti ilgalaikio pobūdžio.(55) Šiuo atžvilgiu reikėtų paminėti, kad per pirminį tyrimą normalioji vertė buvo nustatyta pagal pelningo pardavimo kainas JAV vidaus rinkoje, nes Rusija tuo metu neturėjo rinkos ekonomikos statuso. Dabartinės peržiūros tyrimo aplinkybėmis Rusija laikoma rinkos ekonomikos šalimi, todėl normalioji vertė buvo nustatyta pagal paties pareiškėjo gamybos sąnaudas, prireikus, jas koreguojant. Negalima rasti jokių požymių, kad šioje peržiūroje nustatyta normalioji vertė negalėtų būti laikoma ilgalaikio pobūdžio.(56) Nerasta jokių įrodymų, kad esant dabartiniam kainų lygiui nebūtų vykdomas eksporto pardavimas.(57) Šiuo pagrindu daroma išvada, kad pasikeitusios aplinkybės, atsižvelgiant į pirminį tyrimą dėl dempingo (šiuo metu pagrįsto pareiškėjo normaliosios vertės ir eksporto kainų palyginimu), gali būti pagrįstai laikomos ilgalaikio pobūdžio.D. PERŽIŪROS NUTRAUKIMAS(58) Pirminiame tyrime buvo nustatytas muitas (konkreti suma už toną), todėl tai turėtų būti taikoma ir šiame tyrime. Pagal dabartinį dempingo skirtumą apskaičiuotas muitas būtų 48,09 EUR už toną.(59) Primenama, kad, kaip nurodyta Tarybos reglamento (EB) Nr. 658/2002 94 konstatuojamojoje dalyje, nustatant galutines priemones 2002 m. galutinio taikomo muito suma buvo apskaičiuota pagal žalos skirtumą (taikant mažesnio muito taisyklę). Kaip nustatyta Reglamento (EB) 658/2002 1 straipsnio 2 dalyje, galiojantis muitas priklauso nuo konkretaus produkto tipo ir yra 41,42−47,07 EUR už toną.(60) Kadangi pagal dabartinį dempingo skirtumą nustatytas muitas yra didesnis nei galiojantis muitas, peržiūra turi būti nutraukta nekeičiant pareiškėjui taikomo muito, kuris turėtų likti tokio paties lygio kaip ir pirminiame tyrime nustatytas galutinis antidempingo muitas.E. ĮSIPAREIGOJIMAS(61) Pareiškėjas pareiškė pageidavimą pasiūlyti įsipareigojimą, bet per pagrindinio reglamento 8 straipsnio 2 dalyje nustatytus galutinius laikotarpius jis nepateikė pakankamai pagrįsto įsipareigojimo pasiūlymo. Todėl Komisija negalėjo priimti jokio įsipareigojimo pasiūlymo. Tačiau manoma, kad atsižvelgiant į keleto klausimų sudėtingumą, būtent 1) nagrinėjamojo produkto kainos kintamumą, dėl kurio reikėtų indeksuoti minimalias kainas, nors pagal pagrindines sąnaudas negalima pakankamai paaiškinti paties kintamumo; ir 2) konkreti nagrinėjamojo produkto rinkos padėtis ( inter alia , kadangi atliekant šio eksportuotojo veiklos peržiūrą jo produktų importuota nedaug), reikia toliau svarstyti ar įsipareigojimas, kuriuo indeksuojama minimali kaina būtų derinama su didžiausiu leidžiamu kiekiu, būtų veiksmingas.(62) Kaip minėta pirmiau, dėl šio sudėtingumo pareiškėjas negalėjo pateikti priimtino pasiūlymo per nustatytą laikotarpį. Atsižvelgiant į tai, kas minėta pirmiau, Taryba mano, kad pareiškėjui turėtų būti leidžiama baigti rengti įsipareigojimo pasiūlymą pasibaigus nustatytam laikotarpiui, bet ne vėliau kaip per 10 kalendorinių dienų nuo šio reglamento įsigaliojimo.F. ATSKLEIDIMAS(63) Suinteresuotosioms šalims buvo pranešta apie esminius faktus ir aplinkybes, kurių pagrindu ketinama rekomenduoti nutraukti šią peržiūrą ir toliau taikyti galiojantį antidempingo muitą pareiškėjo pagamintam importuojamam nagrinėjamam produktui. Visoms šalims buvo suteikta galimybė teikti pastabas. Į jų pastabas buvo atsižvelgta, jei jos buvo pateisinamos ir pagrįstos įrodymais.PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:Vienintelis straipsnisAntidempingo priemonių, taikomų importuojamoms Rusijos kilmės kietosioms trąšoms, kurių sudėtyje esantis amonio nitratas sudaro daugiau kaip 80 % masės ir kurių KN kodai yra 3102 30 90, 3102 40 90, ex 3102 29 00, ex 3102 60 00, ex 3102 90 00, ex 31 05 10 00, ex 3105 20 10, ex 3105 51 00, ex 3105 59 00 ir ex 3105 90 91, dalinė tarpinė peržiūra, inicijuota pagal Reglamento (EB) Nr. 384/96 11 straipsnio 3 dalį, nutraukiama nekeičiant galiojančių antidempingo priemonių.Šis reglamentas įsigalioja kitą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje .Šis reglamentas yra privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.Priimta Briuselyje [...]Tarybos varduPirmininkas[...] [1] OL L 56, 1996 3 6, p. 1. Reglamentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 2117/2005 (OL L 340, 2005 12 23, p. 17).[2] OL L 102, 2002 4 18, p. 1.[3] OL L 160, 2005 6 23, p. 1.[4] OL C 311, 2006 12 19, p. 55.


type: contracts

text:
 Tähtis õiguslik teade
 |
 21989A1230(19)
 Euroopa Liidu Teataja L 400 , 30/12/1989 Lk 0027 - 0030 Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 11 Köide 15 Lk 0175 Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 11 Köide 15 Lk 0175
 Euroopa Majandusühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahelinelepingkaubanduse elektrooniliste andmevahetussüsteemide kohtaEUROOPA MAJANDUSÜHENDUS,edaspidi "ühendus", jaŠVEITSI KONFÖDERATSIOON,edaspidi "Šveits",edaspidi mõlemad "lepinguosalised",ARVESTADES, et:5. oktoobri 1987. aasta otsusega võttis Euroopa Ühenduste Nõukogu vastu ühenduse programmi, mis käsitleb kaubanduses, tööstuses ja haldusalal kasutatavaid elektroonilisi andmevahetussüsteeme, edaspidi "programm Tedis";Euroopa Vabakaubanduse Assotsiatsiooni, edaspidi "EFTA", liikmesriigid osalevad koos ühendusega aktiivselt kõnealuses valdkonnas Euroopa ja rahvusvaheliste standardite väljatöötamisel; koostöö arendamine näiteks CD-projekti ja telekommunikatsiooni alal on lepinguosaliste ühistes huvides;Šveitsi osalemine ühenduse programmis "Tedis" hõlbustab nimetatud koostööd, aitab ära hoida ühenduse ja EFTA liikmesriikide vahel uute tehniliste kaubandustõkete loomist ning aitab kaasa kaubandusandmete elektroonilise edastamise kooskõlastatud arengule kogu Euroopas;PIDADES SILMAS Luxembourgis 9. aprillil 1984. aastal EFTA liikmesriikide ministrite, ühenduse liikmesriikide ja Euroopa Ühenduste Komisjoni vastuvõetud ühisdeklaratsiooni, millega kutsutakse üles looma Euroopa majandusruumi,ON KOKKU LEPPINUD JÄRGMISES:Artikkel 11. Šveits ühineb programmiga "Tedis" käesolevas lepingus sätestatud tingimustel. Programmi "Tedis" eesmärgid on loetletud A lisas.2. Programmi elluviimise eest vastutab Euroopa Ühenduste Komisjon, edaspidi "komisjon".Artikkel 2Šveitsis asutatud ettevõtjad, kaasa arvatud väike- ja keskmise suurusega ettevõtjad, uurimisinstituudid ja muud asutused võivad programmi "Tedis" raames teha pakkumisi ja täita lepinguid samadel tingimustel kui ühenduses asutatud ettevõtjad, uurimisinstituudid ja muud asutused.Artikkel 3Lepinguosalistele tehakse kättesaadavaks programmi "Tedis" elluviimise tulemused, eriti need, mis tulenevad artikli 2 kohaselt sõlmitud lepingutest.Artikkel 41. Šveitsi osamaks programmiga "Tedis" ühinemise korral on võrdeline igal aastal ühenduse üldeelarves komisjonile programmi elluviimisest tulenevate rahaliste kohustuste katmiseks ettenähtud kulukohustuste assigneeringute summaga.2. Šveitsi osamaksu suurust määrav suhtarv kehtestatakse turuhindades arvutatud Šveitsi sisemajanduse kogutoodangu suhtena turuhindades arvutatud ühenduse liikmesriikide ja Šveitsi sisemajanduse kogutoodangu summasse. Nimetatud suhtarv arvutatakse kõige viimaste kättesaadavate OECD statistiliste andmete põhjal.3. Programmi "Tedis" teostamiseks vajalik prognoositav summa ja prognoositav Šveitsi osamaksu summa on esitatud B lisas.4. Šveitsi osamaksu käsitlevad sätted ja eeskirjad on esitatud C lisas.Artikkel 5Komisjon teatab Šveitsile programmis "Tedis" määratletud meetmete rakendamisest.Artikkel 61. Käesolev leping sõlmitakse ühenduse programmi "Tedis" kehtivusajaks.2. Kui ühendus programmi "Tedis" muudab, võib käesoleva lepingu vastastikku kokkulepitud tingimustel lõpetada. Šveitsile teatatakse muudetud programmi täpne sisu ühe nädala jooksul pärast seda, kui ühendus on muudatuse vastu võtnud. Kolme kuu jooksul pärast ühenduse otsuse vastuvõtmist teatavad lepinguosalised teineteisele, kui nad kavatsevad käesoleva lepingu lõpetada.3. Uue programmi "Tedis" vastuvõtmisel uuendatakse käesolevat lepingut vaikival kokkuleppel uue programmi kehtivusajaks, kui kumbki lepinguosalistest ei lõpeta seda kolme kuu jooksul pärast uue programmi vastuvõtmist. Lõike 2 sätteid kohaldatakse endiselt.4. Kui ühendus otsustab programmi "Tedis" uuendada, muudetakse vastavalt ka A ja B lisa, kui lepinguosalised ei ole kokku leppinud teisiti.5. Käesolevat lepingut ei loeta lõppenuks ainuüksi seetõttu, et uue programmi "Tedis" vastuvõtmine on viibinud.6. Lõigete 2 ja 3 sätetest olenemata võib kumbki lepinguosalistest lõpetada käesoleva lepingu, teatades sellest kolm kuud ette. Käesoleva lepingu lõpetamise ja/või lõppemise ajal pooleliolevaid projekte ja töid jätkatakse kuni nende lõpuleviimiseni käesolevas lepingus sätestatud tingimustel.Artikkel 7Käesoleva lepingu A, B ja C lisa on selle lahutamatud osad.Artikkel 8Lepinguosalised kiidavad käesoleva lepingu heaks oma menetluste kohaselt. Leping jõustub järgmise kuu esimesel päeval pärast seda, kui lepinguosalised on teineteisele teatanud vastavate menetluste lõpuleviimisest.Artikkel 9Käesolev leping koostatakse kahes eksemplaris hispaania, hollandi, inglise, itaalia, kreeka, portugali, prantsuse, saksa ja taani keeles ning kõik need tekstid on võrdselt autentsed.Sõlmitud tuhande üheksasaja kaheksakümne üheksanda aasta seitsmendal detsembril Brüsselis.Euroopa Ühenduste Nõukogu nimelJean VidalGianluigi GiolaŠveitsi Konföderatsiooni valitsuse nimelBénédict de Tscharner--------------------------------------------------A LISAProgrammi "Tedis" eesmärgid 1988.–1989. aastaks on järgmised:1) kooskõlastada ühenduse tasandil eri liikmesriikides tehtavat tööd kaubanduse elektrooniliste andmevahetussüsteemide arendamiseks;2) teavitada võimalikke kasutajaid;3) teatada Euroopa riist- ja tarkvaratootjatele võimalustest, mida pakub elektrooniline andmevahetus;4) anda logistilist abi Euroopa valdkonna rühmadele;5) võtta telekommunikatsiooni- ja standardamispoliitikas arvesse kaubanduse elektroonilise andmevahetuse erinõudeid liikmesriikides ning liikmesriikide ja ühenduse vahel; teha selleks ettevalmistustööd;6) aidata kaasa kaubanduse elektroonilistes andmevahetussüsteemides kasutatava tark- ja riistvara vastavuse kontrollkeskuste rajamisele;7) otsida lahendusi õiguslikele probleemidele, mis võivad takistada kaubanduse elektroonilise andmevahetuse arengut, ning jälgida, et seda ei pärsiks ka piiravad telekommunikatsiooniala õigusaktid;8) tutvuda kaubanduse elektrooniliste andmevahetussüsteemide turvanõuetega, et tagada edastatavate sõnumite konfidentsiaalsus;9) uurida ühenduse keelte rohkusest tulenevaid eriküsimusi ning seoses sellega võimalust kasutada mitmekeelsusest tulenevate probleemide lahendamiseks masintõlkeprogrammide Systran ja Eurotra rakendamisel saadud või oodatud tulemusi;10) uurida, kas on otstarbekas edendada spetsiaalse tarkvara väljatöötamist kaubanduse elektroonilise andmevahetuse jaoks;11) koostada nimekiri olemasolevatest ja kavandatavatest valdkonnaprojektidest kaubanduse elektroonilise andmevahetuse alal ning teha nende võrdlev analüüs;12) teha kindlaks kaubanduse elektrooniliste andmevahetussüsteemide rakendamisel tekkivad erivajadused, mida oleks hõlpsam rahuldada ühenduse abiga;13) uurida eriti põhjalikult võimalusi abi andmiseks väike- ja keskmise suurusega ettevõtjatele, et aidata neil aktiivsemalt osaleda kaubanduse elektroonilises andmevahetuses;14) kaaluda võimalusi toetada katseprojekte, mille järkjärguline rakendamine kiirendaks üldkasutatavate lahenduste leidmist ühist huvi pakkuvatele probleemidele, mis esinevad enamiku kaubanduse elektrooniliste andmevahetussüsteemide puhul.--------------------------------------------------B LISAFinantskalkulatsioonid 1989. aastaksProgrammi "Tedis" teostamiseks vajalikud kulukohustuste assigneeringud, millest on maha arvatud sõidukulud ja EDIFACTi juhatuse sekretariaadiga seotud ekspertide töötasud: 3840000 eküüd.Kalkuleeritud Šveitsi osamaks: 147456 eküüd.--------------------------------------------------C LISAFinantseeskirjadArtikkel 1Käesolevas lisas on esitatud lepingu artiklis 4 nimetatud Šveitsi osamaksu käsitlevad sätted ja eeskirjad.Artikkel 21. Šveitsi osamaksu haldab EFTA sekretariaat.2. Igal aastal saadab komisjon tema ja EFTA sekretariaadi vahel kokkulepitud ajal sekretariaadile sissenõude, mis vastab kõikide EFTA riikide osamaksule kulude katmisel vastavalt lepingutele, millega nad on ühinenud programmiga "Tedis".3. Osamaksu suurus esitatakse nii Šveitsi frankides kui ka eküüdes, mille koosseis on kindlaks määratud nõukogu määruses (EMÜ) nr 3180/78. Osamaksu suurus eküüdes määratakse kindlaks sissenõude kuupäeva seisuga.4. EFTA sekretariaat esitab komisjonile kõikide EFTA riikide osamaksud iga-aastaste kulude katmiseks nendega sõlmitud lepingute kohaselt hiljemalt kolm kuud pärast seda, kui EFTA sekretariaat on saanud sissenõude. Osamaksu tasumisega viivitamise korral maksab EFTA sekretariaat viivist ühenduse liikmesriikides maksetähtpäeval kehtiva kõrgeima diskontomäära alusel. Seda määra tõstetakse 0,25 % iga viivitatud kuu eest.5. Kõrgendatud määra kohaldatakse kogu viivitusaja suhtes.6. Assigneeringute haldamisel kohaldatakse Euroopa ühenduste üldeelarvet käsitlevaid kehtivaid finantsmäärusi.7. Iga aasta lõpus koostatakse programmi "Tedis" assigneeringute aruanne ning saadetakse teadmiseks Šveitsile ja EFTA sekretariaadile.--------------------------------------------------


type: caselaw

text:
 15.1.2011
 SV
 Europeiska unionens officiella tidning
 C 13/27
 Talan väckt den 11 oktober 2010 — Frankrike mot kommissionen
 (Mål T-488/10)
 ()
 2011/C 13/53
 Rättegångsspråk: franska
 Parter
 Sökande: Republiken Frankrike (ombud: E. Belliard, G. de Bergues och N. Rouam)
 Svarande: Europeiska kommissionen
 Sökandens yrkanden
 Sökanden yrkar att tribunalen ska
 —
 ogiltigförklara det angripna beslutet i sin helhet, och
 —
 förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
 Grunder och huvudargument
 Sökanden yrkar ogiltigförklaring av Europeiska kommissionens beslut nr K(2010) 5229 av den 28 juli 2010 om innehållande av en del av bidraget från Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF) till samlade programplaneringen för mål 1 avseende gemenskapens strukturåtgärder i regionen Martinique i Frankrike. Genom detta beslut innehålls hela bidraget från ERUF som beviljats projektet ”Semesterby Club Méditerranée-Les Boucaniers”, vilket uppgick till 12 460 000 euro.
 Sökanden anför fyra grunder till stöd för sin talan.
 Som första grund gör sökanden gällande att kommissionen har åsidosatt artikel 2.1 i rådets direktiv 93/37/EEG av den 14 juni 1993 om samordning av förfarandena vid tilldelning av offentliga upphandlingskontrakt för bygg- och anläggningsarbeten (1) genom att den ansåg att de bygg- och anläggningskontrakt som träffats för renovering och utvidgning av ”Semesterby Méditerranée-Les Boucaniers” utgjorde sådana kontrakt som hade finansierats direkt till mer än 50 procent av de upphandlande myndigheterna. Dessa arbeten har i praktiken endast finansierats med 29,92 procent av kostnaderna för projektet. De skattelättnader som delägarna i de privata bolagen har fått på grund av sina investeringar i projektet kan inte anses utgöra sådan finansiering som avses i artikel 2.1 i direktiv 93/37/EEG.
 Som andra grund, vilken kan delas upp i två delgrunder, gör sökanden gällande att kommissionen har åsidosatt artikel 2.2 i direktiv 93/37/EEG, genom att den ansåg att de bygg- och anläggningskontrakt som träffats för renovering och utvidgning av ”Semesterby Méditerranée-Les Boucaniers” avsåg uppförande av anläggningar för sport, rekreation och fritid i den mening som avses i denna bestämmelse.
 Sökanden hävdar att kommissionen borde ha beaktat allmänna näringsgrensindelningen inom Europeiska gemenskapen (NACE-nomenklaturen), vilken införts genom förordning nr 3037/90 (2), vilken det hänvisas till i artikel 2.2 i direktiv 93/37/EEG. Denna nomenklatur skiljer mellan, å ena sidan, hotell- och restaurangverksamhet och, å andra sidan, rekreations-, kultur- och sportverksamhet.
 Sökandena hävdar även att artikel 2.2 i direktiv 93/37/EEG rör kontrakt som till sin natur omfattas av de upphandlande myndigheternas traditionella behov och följaktligen avser anläggningar för sport, rekreation och fritid som är öppna för allmänheten och inte sådana som är förbehållna privata kunder.
 Som tredje grund hävdar sökanden att kommissionen har åsidosatt sin motiveringsskyldighet enligt artikel 296 andra stycket FEUF genom att den inte på ett klart och otvetydigt sätt har redogjort för skälen till att renoveringen och utvidgningen av ”Semesterby Méditerranée-Les Boucaniers” avsåg uppförande av anläggningar för sport, rekreation och fritid i den mening som avses i artikel 2.2 i direktiv 93/37/EEG.
 Som fjärde grund gör sökanden, i andra hand, gällande att kommissionen har åsidosatt proportionalitetsprincipen genom att tillämpa en korrigeringssats på 100 procent på bidraget från ERUF, trots att arbetena avseende anläggningar för sport och fritid utgjorde knappt tio procent av projektet.
 (1) EGT L 199, s. 54.
 (2) Rådets förordning (EEG) nr 3037/90 av den 9 oktober 1990 om statistisk näringsgrensindelning i Europeiska gemenskapen (EGT L 293, s. 1; svensk specialutgåva, område 2, volym 7 s. 152).


type: other

text:
Az ismertetés napja: 2008. szeptember 9.1(1)
 C‐465/07. sz. ügy
 (A Nederlandse Raad van State [Hollandia] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
 „Menekült jogállás – A menekült jogállás nyújtásának feltételeire vonatkozó minimumszabályok – Az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény 3. cikkével megegyező szintű védelem”
 1. A jelen előzetes döntéshozatalra utalás alapjául szolgáló jogvita lehetőséget ad a Bíróságnak arra, hogy a harmadik országok állampolgárainak, illetve a hontalan személyeknek menekültként vagy a más okból nemzetközi védelemre jogosultként való elismerésének feltételeiről és az e státuszok tartalmára vonatkozó minimumszabályokról szóló, 2004. április 29‐i 2004/83/EK tanácsi irányelv(2) (a továbbiakban: irányelv) 15. cikke értelmében a menekült jogállás alapján harmadik országok állampolgárainak nyújtott kiegészítő védelemre vonatkozó feltételeket pontosítsa. A kérdéseket előterjesztő bíróság kérelmének megfogalmazása arra kéri a közösségi bíróságot, hogy a közösségi védelem terjedelmének és az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4‐én aláírt európai egyezmény (a továbbiakban: EJEE) 3. cikkében meghatározott védelem terjedelmének összehasonlító vizsgálatát végezze el. Egy ilyen kérdés e két jogrend közötti viszonyhoz vezet vissza, amely viszony az olyan alapvető jogok, mint a menedékjog, védelmét biztosító európai térség létrehozásának célja szempontjából nem hanyagolható el. Ennél is jelentősebb a jelen ügyben előtérbe kerülő alapvető kérdés, amely annak meghatározására irányul, hogy a tényleges veszély, amelynek a személy ki van téve, milyen fokú egyéniesítése szükséges ahhoz, hogy az irányelv által nyújtott kiegészítő védelemben részesülhessen.
 I – Az alapügy tényállása, a jogi háttér és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
 2. Az ügy alapjául, amelynek keretében előzetes döntéshozatal végett kérdéseket terjesztettek a Bíróság elé, az iraki állampolgár M. Elgafaji és N. Elgafaji Hollandiában benyújtott, ideiglenes tartózkodási engedély kiadása iránti kérelmének a Staatssecretaris van Justitie általi elutasítása szolgált.
 3. A Staatssecretaris van Justitie, az alapügy alperese, a 2006. december 20‐i elutasító határozatát azzal indokolta, hogy álláspontja szerint az alapügy felperesei nem bizonyították megfelelően, hogy a származási országukban súlyos és egyedi sérelem tényleges veszélyének lennének kitéve. Különösen a külföldiek jogállásáról szóló, 2000. évi holland törvény (Vreemdelingenwet 2000, a továbbiakban: Vw 2000) 29. cikke (1) bekezdésének b) és d) pontjára, és az ezzel kapcsolatban kialakított értelmezésre támaszkodik.
 4. A Vw 2000 29. cikke (1) bekezdésének b) és d) pontja értelmében:
 b) aki bizonyította, hogy alapos oka van feltételezni, hogy kitoloncolása esetén kínzás, vagy embertelen, illetve megalázó bánásmód vagy büntetés tényleges veszélyének lenne kitéve;
 d) akinek a származási országába való visszatérés a [Staatssecretaris van Justitie] megítélése szerint az ottani általános helyzetre tekintettel méltánytalanul súlyos megterhelést jelentene.”
 5. A külföldiekről szóló 2000. évi körlevél (Vreemdelingencirculaire 2000, a továbbiakban: 2000. évi körlevél) a 2006. december 20‐án hatályos C1/4.3.1. pontja kimondja:
 „A [Vw 2000] 29. cikke (1) bekezdésének b) pontja akkor teszi lehetővé a tartózkodási engedély kiadását, ha a külföldi megfelelően bizonyította, hogy alapos oka van feltételezni, hogy kitoloncolása esetén kínzás vagy embertelen, illetve megalázó bánásmód vagy büntetés tényleges veszélyének lenne kitéve”. E rendelkezés, amint azt a 2000. évi körlevél megállapítja, az EJEE azon 3. cikkén nyugszik, amely értelmében „[s]enkit sem lehet kínzásnak, vagy embertelen, megalázó bánásmódnak vagy büntetésnek alávetni”. Így tehát, egy olyan országba való kitoloncolás, amelyben valaki az ilyen bánásmód tényleges veszélyének lenne kitéve, e cikkbe ütközik. Ha e tényleges veszély fennállását bizonyították, az illetékes holland hatóságok főszabály szerint menekültügyi ideiglenes tartózkodási engedélyt adnak ki.
 6. A felperesek úgy vélik, hogy bizonyították a tényleges veszélyt, amelynek az Irakba történő kitoloncolásuk esetén ki lennének téve. Az érvelésük alátámasztása érdekében a sajátos ténybeli körülményeikre hivatkoznak. Ily módon arra hivatkoznak, hogy a síita eredetű M. Elgafaji hozzávetőleg két éven át a személyzetnek a „zöld zóna” és a repülőtér közötti szállítását biztosító Janusian security brit szervezetnél biztonsági őrként dolgozott Bagdadban. Márpedig M. Elgafaji nagybátyját, aki ugyanezen szervezetnél dolgozott, fegyveresek vették célba, a halotti bizonyítvány annyit említ, hogy terrortámadás következtében lelte halálát. Néhány nappal rá M. Elgafaji és szunnita származású felesége, N. Elgafaji ajtajára fenyegető levelet tűztek, amely „halál a kollaboránsokra” feliratot tartalmazta. Ezen események következtében az Elgafaji házaspár menedékjog iránti kérelmet nyújtott be Hollandiában, ahol M. Elgafaji anyja, apja és lánytestvérei is élnek.
 7. A Staatssecretaris van Justitie azonban úgy értékelte, hogy az alapügy felperesei által benyújtott dokumentumok, és különösen a hivatalos iratok hiánya nem elegendő annak bizonyításához, hogy a származási országukba való kitoloncolásuk esetén fenyegetettségnek lennének kitéve, ily módon a helyzetük nem tartozik a Vw 2000 29. cikke (1) bekezdése b) és d) pontjának hatálya alá.
 8. A kérelmezők vitatták ezt a határozatot az irányelv 15. cikke c) pontjából – összefüggésben annak 2. cikke e) pontjával – eredő jogosultságra hivatkozva.
 9. Az irányelv 2. cikkének e) pontja ugyanis a kiegészítő védelemre jogosult személyt a következőképpen határozza meg: „harmadik ország olyan állampolgára, illetve olyan hontalan személy, aki nem minősül menekültnek, de akivel kapcsolatban megalapozott okokból azt kell feltételezni, hogy származási országába, illetőleg hontalan személy esetében a korábbi szokásos tartózkodási helye szerinti országba való visszatérése esetén a 15. cikk szerinti súlyos sérelem elszenvedése tényleges veszélyének lenne kitéve [...]”.
 10. A 15. cikk értelmében pedig „az alábbiak minősülnek súlyos sérelemnek:
 11. A felperesek megjegyzik, hogy a Vw 2000 29. cikke (1) bekezdésének b) pontja kizárólag a 15. cikk b) pontjában meghatározott eseteket öleli fel, és csaknem szó szerint veszi át azokat. Tekintettel arra, hogy az említett 15. cikk c) pontjában meghatározott fenyegetettség különbözik az azt megelőző esetektől, és hogy az esetüket ezen rendelkezés felöleli, ennek alapján a menedékjog iránti kérelmük kedvező elbírálásban kellett volna, hogy részesüljön, de legalábbis kedvező elbírálásban részesülhetett volna.
 12. A Staatssecretaris van Justitie ezt a jogalapot elutasítja. A Staatssecretaris van Justitie szerint a bizonyítási teher mindkét esetben azonos, legyen szó az irányelv 15. cikkének b) pontja értelmében vagy akár a 15. cikk c) pontja értelmében nyújtott védelemről. Ez a két rendelkezés, amint az alperes kihangsúlyozza, a Vw 2000 29. cikke (1) bekezdése b) pontjának mintájára, annak megfelelő bizonyítását követeli meg a menedékkérőktől, hogy a származási országukba való visszatérésük esetén súlyos és egyedi fenyegetettség veszélyének lennének kitéve. Ily módon, a Vw 2000 29. cikke (1) bekezdésének b) pontja keretében ennek bizonyítása hiányában nem lehet érvényesen az irányelv 15. cikkének azon c) pontjára hivatkozni, amely hasonló bizonyítékokat követel meg.
 13. Ezen határozatot követően a felperesek keresetet nyújtottak be a Rechtbankhoz (Hollandia). Ez a bíróság az irányelv releváns rendelkezéseit másképpen értelmezte. A nemzeti bíróság különösen úgy véli, hogy az irányelv 15. cikkének b) pontja és a vitatott nemzeti rendelkezés által megkövetelt fenyegetettség egyéniesítésének magas foka az irányelv 15. cikkének a származási országban kialakult fegyveres konfliktushelyzetet figyelembe vevő c) pontja tekintetében kisebb mértékben megkövetelt. A súlyos és egyedi fenyegetettség fennállásának a kérelmezőt terhelő bizonyítása ily módon könnyebb lehet az irányelv 15. cikkének c) pontja, mint a 15. cikk b) pontjának alkalmazása keretében. Következésképpen a Rechtbank a 2006. december 20‐án hozott, a kiegészítő védelem nyújtását elutasító határozatokat hatályon kívül helyezte, mivel az irányelv 15. cikkének c) pontja keretében megkövetelt bizonyítási terhet a 15. cikk b) pontjának– amelyet a Vw 2000 29. cikke (1) bekezdésének b) pontja átvesz – alkalmazása érdekében megkövetelt bizonyítási teherhez igazították. A holland igazságügy‐miniszternek ezen bíróság véleménye szerint meg kellett volna vizsgálnia, hogy a kérelmezőknek az irányelv 15. cikke c) pontjában meghatározott súlyos sérelem miatt a Vw 2000 29. cikke (1) bekezdésének d) pontja alapján nem adhatott volna‐e ki ideiglenes tartózkodási engedélyt.
 14. A kérdéseket előterjesztő bíróság, a Nederlandse Raad van State, amelyhez a jogvitában fellebbezést nyújtottak be, az irányelv vonatkozó rendelkezéseinek az alperes és az első fokon eljáró bíróság álláspontjain keresztül kifejtett értelmezését illetően nehézségekbe ütközött. Sőt, az irányelv 15. cikkének c) pontját 2006. december 20‐án még nem ültették át a holland jogba, amikor M. Elgafaji és N. Elgafaji a kérelmüket benyújtották. Továbbá annak mérlegelése érdekében, hogy ilyen átültetésre szükség volt‐e, a Raad van State az eljárást felfüggesztette, és előzetes döntéshozatal végett a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
 „1) Úgy kell‐e értelmezni az [...] irányelv 15. cikkének c) pontját, hogy e rendelkezés kizárólag olyan helyzetben biztosít védelmet, amelyre az [EJEE] 3. cikke – az Emberi Jogok Európai Bíróságának ítélkezési gyakorlata szerinti értelmezésben – is alkalmazandó, vagy úgy, hogy az az [EJEE] 3. cikkéhez képest kiegészítő vagy másfajta védelmet biztosít?
 15. A kérdéseket előterjesztő bíróság az első kérdésével lényegében arra keresi a választ, hogy a menedékkérők tekintetében a 15. cikk c) pontja kiegészítő védelmet vagy pedig egyszerűen az EJEE 3. cikkéből eredővel egyenértékű védelmet nyújt‐e. A második kérdés a kiegészítő védelemben való részesítés feltételeinek meghatározására irányul.
 16. Más szavakkal a Bíróságot arra kérik fel, hogy foglaljon állást az irányelv 15. cikkének c) pontja által biztosított védelemnek az EJEE 3. cikke által nyújtott védelemhez viszonyított terjedelméről. A felek észrevételei lényegében erre a kérdésre vonatkoznak. Mindenekelőtt azonban a 3. cikknek és az Emberi Jogok Európai Bírósága ebből következő ítélkezési gyakorlatának a tagállamok általi eltérő értelmezését bizonyítják. Ezek az ellentétek abban mutatkoznak meg, hogy még azon tagállamok közül is, amelyek úgy vélik, hogy az irányelv 15. cikkének c) pontja már az EJEE által nyújtott védelemhez képest nem nyújt kiegészítő védelmet, néhányan mégis úgy értékelik, hogy az egyezmény által biztosított védelem a Strasbourgi Bíróság ítélkezési gyakorlatára tekintettel azon esetekre is kiterjed, amelyeket más tagállamok ezzel szemben az irányelv hatálya alól kizárni igyekeznek, pontosan arra tekintettel, hogy az irányelv által nyújtott kiegészítő védelem nem haladja meg az EJEE értelmében nyújtható védelmet.
 17. Az EJEE 3. cikkének terjedelmével kapcsolatos ezen véleménykülönbségek csak látszólag takarják el a vita lényegét, amely valójában a közösségi jog alapján a menedékkérő számára elismerendő védelem terjedelmére vonatkozik. Ily módon a menedékkérők számára a közösségi jog által nyújtott védelem tényleges jogi elemzését megelőzően a felek által előadott észrevételekre tekintettel hasznos lehet az előzetes döntéshozatal végett előterjesztett kérdések megválaszolása érdekében az EJEE 3. cikkének értelmezéséből és figyelembevételéből eredő vitára visszatérni.
 A – A kérdéseket előterjesztő bíróságnak adandó választ illetően az EJEE 3. cikkének terjedelmére és figyelembevételére vonatkozó megjegyzések
 18. Az EJEE 3. cikke és az irányelv 15. cikke hatályának összehasonlításán túl a Bíróságtól – elsősorban és lényegében – azt kérdezik, hogy az irányelv értelmében nyújtott védelem csakis azon helyzetekre vonatkozik‐e, amelyekben az adott személy a sajátos vagy konkrét körülményei miatt az alapvető jogai különösen súlyos megsértésének áldozatává válhat, vagy pedig a szóban forgó védelem felöleli azon helyzeteket is, amelyekben az adott személy az általánosan eluralkodott megkülönböztetés nélküli erőszak miatt hasonló veszélynek lehet kitéve.
 19. Meggyőződésem szerint az ezen kérdésre adandó válaszra nem lehet az EJEE 3. cikkéből következtetni, hanem elsősorban az irányelv 15. cikke c) pontjának szemszögéből kell azt keresni. A közösségi rendelkezések ugyanis – bármely rendelkezésről legyen is szó – független értelmezést kapnak, következésképpen nem változhatnak az Emberi Jogok Európai Bírósága ítélkezési gyakorlatának fejlődése szerint, illetve attól nem függhetnek.
 20. Másrészt hozzá kell tenni, hogy az egyezménynek a Strasbourgi Bíróság által történő értelmezése olyan dinamikus értelmezés, amely folyamatosan fejlődik. A dinamikus értelmezés szempontjából hangsúlyozandó, hogy az EJEE 3. cikke értelmezésének útja nem volt egyenes, és hogy az Emberi Jogok Európai Bírósága jelenleg ezen cikknek szélesebb tartalmat, ennélfogva nagyobb terjedelmet tulajdonít.(3) Továbbá, ezen rendelkezés értelmezése fejlődik, következésképpen nem lehet állandó. Ezen feltételek mellett nem a közösségi bíróság feladata az egyezmény 3. cikke értelmezésének megállapítása.
 21. Mindazonáltal nem hagyható figyelmen kívül az EJEE‐nek a szóban forgó közösségi rendelkezések értelmezésében betöltött jelentősége. Az irányelv célja olyan, menedékhez való alapvető jog kialakítása, amely maguknak a tagállamoknak a közös alkotmányos hagyományain és az EJEE‐n nyugvó általános közösségi jogelvekből ered, amint azokat egyébként a 2000. november 7‐én Nizzában kihirdetett, az Európai Unió Alapjogi Chartája (HL C 364., 1. o.) is megfogalmazza.(4) Márpedig, amint már volt alkalmam egy korábbi ügyben kihangsúlyozni, „noha a Charta önmagában nem elegendő jogalap ahhoz, hogy a jogalanyokat személy szerint megillető jogokat keletkeztessen, amelyekre azok közvetlenül hivatkozhatnak, értelmezési szempontként mégsem marad hatástalan az EU 6. cikk (2) bekezdésében foglalt jogok védelmében tett intézkedések tekintetében. E vonatkozásban a Chartának kettős rendeltetése lehet. Először, megteremtheti egy olyan jog fennállásának vélelmét, amelynek létezését a tagállamok közös alkotmányos hagyományainak vagy az EJEE rendelkezéseinek kell megerősíteniük. Másodszor, ha valamely jog a közösségi jogrend által védett alapvető jognak tekintendő, a Charta különösen hasznos eszközt jelent e jog tartalmának, alkalmazási körének és hatályának meghatározásához”(5).
 22. Ebben a vonatkozásban a közösségi ítélkezési gyakorlatban az EJEE két fő okból jelenik meg. Elsősorban azért, mert az egyes tagállamok által az egyezmény irányában tanúsított elkötelezettség nyilvánvalóvá teszi, hogy ezen jogok státusza megfelel a tagállamok közös értékeinek, akik tehát szükségszerűen ezek megőrzését és az Európai Unió keretébe való beillesztését kívánják. Továbbá, az alapvető jogoknak a közösségi jogrendben való védelme az alapvető jogok védelmét biztosító más európai rendszerek mellett párhuzamosan biztosított. Ez utóbbiak felölelik mind a nemzeti jogrendekben kialakított rendszereket, mind pedig az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény következtében kialakított rendszereket. Bizonyos, hogy ezen védelmi mechanizmusok mindegyike sajátos célokat tűz ki, és hogy ezek a mechanizmusok saját jogi intézkedések segítségével alakulnak ki, néha azonban ugyanazon ténybeli körülményekre alkalmazandók. Ebben az összefüggésben minden egyes fennálló védelmi rendszernek a függetlensége megőrzése mellett figyelemmel kell azt kísérnie, hogy a többi rendszer ugyanazon alapvető jogokat hogyan értelmezi és fejleszti, nem csupán a konfliktusok veszélyének minimumra csökkentése érdekében, hanem az alapvető jogok védelmét biztosító európai térség informális kialakításának folyamatában való részvétel érdekében is. Az ily módon kialakított európai térség nagyrészt az európai szintű fennálló különböző védelmi rendszerek eltérő mértékű egyedi hozzájárulásának eredménye.
 23. Továbbá, jóllehet a Strasbourgi Bíróság ítélkezési gyakorlata a közösségi alapvető jogok értelmezésének nem kötelezően alkalmazandó forrása, ezen jogok tartalmának és az Európai Unió keretében való terjedelmének meghatározásában azonban kiindulópontot jelent. Sőt, az ilyen jellegű figyelembevétel elengedhetetlen annak biztosítása érdekében, hogy az emberi jogok és az alapvető szabadságok tiszteletben tartásán alapuló Unió(6) hozzájárul ezen jogok védelmének az európai térségben való kiterjesztéséhez. E tekintetben teljesen természetes, hogy az Alapjogi Charta elismerve, hogy „[a]mennyiben [...] olyan jogokat tartalmaz, amelyek megfelelnek az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezményben biztosított jogoknak, akkor e jogok tartalmát és terjedelmét azonosnak kell tekinteni azokéval, amelyek az említett egyezményben szerepelnek”(7), hozzáfűzi, hogy „[e]z a rendelkezés nem akadályozza meg azt, hogy az Unió joga kiterjedtebb védelmet nyújtson”(8).
 24. Mindezen okokra tekintettel meg kell jegyezni, hogy nem annyira annak megállapításáról van szó, hogy az irányelv által meghatározott kiegészítő védelem többé-kevésbé azonos‐e az egyezmény alapján biztosított védelemmel, hanem inkább ennek közösségi tartalmának meghatározásáról; ez a cél azonban egyáltalán nem zárja ki az EJEE alkalmazásából következő ítélkezési gyakorlat figyelembevételét.
 B – Az irányelv 15. cikke c) pontjának értelmezése
 25. Az értelmezés nem könnyű feladat, és a vitáknak olyannyira nagy teret enged, hogy az értelmezés végeredményben művészetnek, írásmagyarázatnak tekinthető. Ritkán fordul elő azonban, hogy egy nagyrészt hasonló, közös érveken alapuló érvelés alapján az eredmény mégis ellentétes legyen, és ezáltal magához az értelmezés módszeréhez kelljen visszanyúlni.
 1. Ellentétes értelmezés hasonló érvelés mellett
 26. Szembeötlő, hogy az irányelv (25) és (26) preambulumbekezdését a felek felváltva alkalmazzák a 15. cikk c) pontjának egymással szöges ellentétben álló értelmezésének alátámasztása érdekében. Ily módon az egyik nézet szerint ezen preambulumbekezdésekből az következik, hogy a megkülönböztetés nélküli erőszak és a polgári személy életének vagy sértetlenségének fenyegetettsége közötti egyedi kapcsolat követelménye azt feltételezi, hogy a kérelmező bizonyítja, hogy egyedi ismérvek alapján érintett, míg a másik nézet szerint ezek a preambulumbekezdések a megkövetelt egyedi vonatkozás eltávolítására irányulnak. Ugyanakkor néhányan – és itt nem feltétlenül azokról van szó, akik azt az álláspontot képviselik, hogy az irányelv 15. cikkének c) pontja szempontjából megkövetelt egyedi vonatkozásnak gyengébbnek kell lennie, mint az EJEE 3. cikk alkalmazása tekintetében megköveteltnek – úgy vélik, hogy a 15. cikk c) pontja az EJEE 3. cikkéhez képest kiegészítő védelmet jelent, míg mások azt egyenértékűnek tekintik.
 27. Ily módon a (25) preambulumbekezdés, amely értelmében „[...] [e] kritériumok [amelyek alapján a nemzetközi védelmet kérők kiegészítő védelemre jogosultként ismerhetők el] a tagállamok emberi jogi okmányok alapján fennálló nemzetközi kötelezettségein és a fennálló gyakorlatokon alapulnak”, a 15. cikk c) pontjának a két fő érvelésben lényegesen eltérő olvasata alapjául szolgál. Ebben az értelemben a holland kormány és az Egyesült Királyság ebből a preambulumbekezdésből arra következtet, hogy az irányelv 15. cikke és különösen annak c) pontja az EJEE 3. cikkét veszi át, amellyel kapcsolatban az ítélkezési gyakorlat – ezen államok véleménye szerint – erős egyedi vonatkozást követel meg.(9) Legalábbis úgy értékelik ezen preambulumbekezdés értelmében, hogy a közösségi jogalkotó nem szándékozott a tagállamokra olyan jellegű új kötelezettségeket róni, amelyek a harmadik országok állampolgárainak szélesebb védelmet nyújtanak a menedékjog terén. Ezáltal minimalizálják vagy akár megkerülik a (25) preambulumbekezdésben a más nemzetközi és európai emberi jogi okmányokra, valamint a tagállamokban létező gyakorlatokra való hivatkozást. Az államok valóban igen eltérő védelmi rendszereket alakítottak ki, az egységesség hiánya azonban nem vezethet azok értelmező értékének kizárásához. Így az, hogy egyes államok a belső jogrendjükben az EJEE 3. cikke által biztosítottnál magasabb szintű védelmet írtak elő, nem hagyható figyelmen kívül.(10) A svéd kormány pontosan ebben az értelemben hivatkozik a (25) preambulumbekezdésben foglalt, a tagállamokban létező gyakorlatokra való utalásra annak érdekében, hogy ebből arra következtessen, hogy a 15. cikk c) pontjában meghatározott védelem tehát szükségszerűen kiegészíti a 15. cikk a) és b) pontjában meghatározott védelmet. Az EJEE és különösen annak 3. cikke által már biztosított védelemhez képest kiegészítő védelmet jelent, amelyet egyébként szó szerint vesz át az irányelv 15. cikkének b) pontja.
 28. Továbbá, bár a felek a 15. cikk c) pontjának értelmezését alátámasztandó kölcsönösen hivatkoznak az irányelv (26) preambulumbekezdésére, amely értelmében „[v]alamely ország lakosságát vagy lakosságának bizonyos csoportját rendszeresen fenyegető veszélyek önmagukban általában nem keletkeztetnek olyan egyéni fenyegetettséget, amely súlyos sérelemnek minősülne”, ezen rendelkezés alapján mégis egymásnak ellentmondó értelmezésre jutnak. Ily módon a felek többsége szerint e preambulumbekezdés szükségszerűen megköveteli a menedékkérőtől az egyedi vonatkozás bizonyítását, az „általában” kifejezésre való utalással azt a főszabályt felállítva, hogy az a veszély, amelynek valamely ország lakossága vagy lakosságának bizonyos csoportja rendszeresen ki van téve, nem jelent egyedi fenyegetettséget. Következésképpen az irányelv nem szándékozik a 15. cikkének c) pontjában meghatározott megkülönböztetés nélküli erőszak helyzeteit lefedni. Ezen feltételek mellett a menedékkérőt csakis a saját ismérvei miatt érintő fenyegetettség bizonyítása esetén lehet indokolt kiegészítő védelemben részesíteni. Az Olasz Köztársaság ezzel szemben úgy véli, hogy az „általában” kifejezés azt feltételezi, hogy más körülmények között, azaz az „általánostól” eltérő kivételes esetekben a veszély, amelynek a lakosság vagy a lakosság bizonyos csoportja rendszeresen ki van téve, „egyedi fenyegetettség”-nek minősülhet. Ezt a gondolatmenetet folytatva, ezen értelmezés alapján a kivételes körülmények tehát az irányelv 15. cikkének c) pontja által lefedett körülmények.
 29. Ily módon az irányelv megalkotása, aszerint hogy az Európai Közösségek Bizottságának eredeti javaslatát követve az egyedi fenyegetettség követelményének kifejezett bevezetése vagy a nemzeti védelmi rendszerek közül a legjobb átvételének szándéka mellett érvelnek, az egyik vagy a másik értelmezést ugyanúgy alátámaszthatja.
 30. Végeredményben el kell ismerni, hogy maga az irányelv 15. cikke c) pontjának szövege a két értelmezési irány azonos súlyát eredményezi. Ez azonban nem gátolhatja meg a menedékhez való alapvető jog biztosításához megfelelő értelmezés felismerését.
 2. Az értelmezés módszere
 31. Bizonyosan el kell ismerni, hogy ilyen körülmények között az értelmező arra ítéltetett, hogy megkísérelje összebékíteni az első látásra összeegyeztethetetlent. Ezért ebben a munkában az érintett jogszabály elsődleges célja kell, hogy vezesse. Másképpen szólva olyan értelmezéshez kell jutnia, amely – elismerve mindenekelőtt, hogy a 15. cikk c) pontja lényegében véve a „megkülönböztetés nélküli erőszak” fogalmához kötődik – figyelembe kell, hogy vegye az egyedi fenyegetettség követelményét is.(11)
 32. Ezért számomra úgy tűnik, hogy az az értelmezés, miszerint a 15. cikk c) pontja a megkülönböztetés nélküli erőszak bármely helyzetét lefedi, figyelmen kívül hagyná az értelmezés e kettős feltételét, ugyanúgy mint az az értelmezés, miszerint az „egyedi fenyegetettség” fogalma olyan fenyegetettségnek felel meg, amely egy személyt (vagy egy társadalmi csoportot, amelyhez tartozik) sajátos vagy konkrét ismérvei miatt érint, ellentétes lenne a 15. cikk c) pontjával, amely pontosan, sőt kifejezetten a megkülönböztetés nélküli erőszak helyzeteire alkalmazandó.(12) Ezen tényezőkre tekintettel következetlen lenne egyes tagállamokkal együtt úgy tekinteni, hogy a 15. cikk c) pontja a 15. cikk a) pontjához és a 15. cikk b) pontjához képest nem nyújt kiegészítő védelmet. Hogyan is lehetne úgy érteni, hogy a 15. cikk c) pontja csakis az a) és b) pontban meghatározott esetekre vonatkozó másodlagos védelemben való részesítés lehetőségének olyan helyzetekben való tisztázására szolgál, amelyekben megkülönböztetés nélküli erőszakról is szó van, ha az a) és b) pont általánosan, a megkülönböztetés nélküli erőszak ilyen összefüggésétől függetlenül alkalmazandó. Képtelenség lenne ugyanis olyan különös szabállyal rendelkezni, amely az általános szabály által nyújtott védelmet azáltal pontosítja, hogy ez azokban az esetekben is alkalmazandó, amelyekben a védelem még inkább elengedhetetlen.
 33. Valójában a 15. cikk c) pontjának értelmezése azt feltételezi, amint már hangsúlyoztam, hogy az irányelv elsődleges céljához és a menedékhez való alapvető joghoz ragaszkodjunk. Az ezen irányelv által követett cél a nemzetközi védelem nyújtása olyan személy számára, aki olyan helyzetbe került, hogy a legalapvetőbb jogai (mint az élethez való jog, a kínzás elkerüléséhez való jog, stb.) közül valamely jog sérelmének elszenvedése veszélyezteti. Továbbá az irányelv által mind a menekült jogállás, mind a kiegészítő védelem elismerése tekintetében megállapított feltételt olyan intézkedésként kell érteni, amely lehetővé teszi ezen veszély és az alapvető jogok sérelmének bekövetkezése valószínűségének értékelését. Ennélfogva a kiegészítő védelem elismeréséhez megkövetelt egyedi vonatkozás jelentőségét és jellegét ebből a szempontból kell vizsgálni.
 34. Az egyedi vonatkozás követelménye ugyanis azon vélelem felállításához vezet, miszerint a sajátos okok miatt vagy bizonyos csoporthoz való tartozása miatt érintett személy az alapvető jogai sérelmének elszenvedése különös veszélyének lenne kitéve. Ehhez hozzájárul, hogy a hátrányos megkülönböztetés, amely az egyéniesítéshez vagy a társadalmi csoporthoz való tartozáshoz természetszerűleg kapcsolódik, tehát annak velejárója, ezen alapvető jogok sérelmét súlyosbítja. Márpedig nehezen tagadható, hogy hasonló logika alapján fennállhatnak olyan körülmények, amelyek mellett az alapvető jogok súlyos megsértése bármiféle megkülönböztetés hiányában is bekövetkezhet. Ezen utóbbi eset a 15. cikk, és különösen a 15. cikk c) pontja által lefedni kívánt helyzetekre utal vissza, mégpedig: a megkülönböztetés nélküli erőszak helyzeteire, amelyek adott esetben olyannyira súlyosak, hogy minden, ezen erőszak körébe eső személy a sérthetetlensége vagy az élete elleni súlyos támadás veszélyének lehet kitéve. Ez a veszély, amennyiben azt mérni kell, valójában azon veszélyeztetettségnek felel meg, amelynek a menekült jogállásra vagy a 15. cikk a) és b) pontjának alkalmazására jogosultak ki vannak téve.
 35. Ebből a szempontból az „egyedi” fenyegetettség feltétele teljesen indokolt. Ez a követelmény annak tisztázását szolgálja, hogy a megkülönböztetés nélküli erőszaknak olyannak kell lennie, hogy az szükségszerűen valószínű és komoly veszélyeztetettséget jelent a menedékkérő számára. Az egyedi veszély magas foka és az egyéni ismérvektől függő veszély közötti különbségtétel jelentősége egyértelmű. Ugyanis, még ha egy személy nem is a saját ismérvei miatt érintett, nem kevésbé érintett azonban egyedileg, amennyiben a megkülönböztetés nélküli erőszak lényegesen megemeli az élete vagy a sértetlensége, más szavakkal az alapvető jogai elleni súlyos támadás veszélyét.
 36. A feltett második kérdés pontosabb és különösen a menedékkérőt terhelő bizonyítási teher szempontjából való megválaszolása érdekében meg kell jegyezni, hogy a megkövetelt egyedi vonatkozást illető bizonyítási teher bizonyosan kevésbé jelentős a 15. cikk c) pontja szerint érintett személy számára, mint a 15. cikk a) és b) pontja szempontjából. Mindenesetre a bizonyítási teher jelentősebb a megkülönböztetés nélküli erőszak bizonyítását illetően, amely erőszaknak (megkülönböztetés nélküli értelemben) általánosnak és olyan súlyosnak kell lennie, hogy megalapozza azt az erős vélelmet, hogy a szóban forgó személy annak célpontjában áll. Felidézendő ugyanis az irányelv (26) preambulumbekezdésének olvasata, miszerint ez az erőszak meghaladja ország lakosságát vagy lakosságának bizonyos csoportját rendszeresen fenyegető veszélyeket.
 37. Ez a két aspektus valójában szorosan kapcsolódhat egymáshoz: a személy minél inkább egyedileg érintett (például egy bizonyos társadalmi csoporthoz való tartozása miatt), annál kevésbé szükséges annak bizonyítása, hogy az országában vagy annak bizonyos területén olyan súlyos megkülönböztetés nélküli erőszaknak van kitéve, hogy komoly a veszélye annak, hogy ennek személyes áldozatává válik. Ugyanígy, minél kevésbé tudja az adott személy az egyedi érintettséget bizonyítani, annál súlyosabbnak és megkülönböztetés nélkülinek kell lennie az erőszaknak ahhoz, hogy e személy a kért kiegészítő védelemben részesülhessen.
 38. Végeredményben csakis ez az értelmezés teszi lehetővé az irányelv által kitűzött elsődleges cél megvalósítását. Minden más lehetőség indokolatlan megkülönböztetést keletkeztetne a menedékkérők között a számukra elismerhető védelmet illetően. Ez ahhoz a képtelen eredményhez vezetne, hogy minél inkább megkülönböztetés nélküli az erőszak, és következésképpen minél magasabb az élet vagy a sértetlenség elleni támadással veszélyeztetett személyek száma, annál kevésbé lenne jelentős a közösségi védelem. Amennyiben ugyanis az egyedi vonatkozást akként kell érteni, hogy az megköveteli, hogy a személy a saját ismérvei miatt legyen érintett, még az olyan súlyos megkülönböztetés nélküli erőszak körülményei között is, hogy egy adott területről származó személyeket egyénileg fenyegető veszély jelentősebb, mint a menekült jogállást kérőket fenyegető veszély, akkor csakis ez utóbbiak részesülnének védelemben, jóllehet olyan területről származnak, ahol az alapvető jogaik sérelme nem olyannyira súlyos, és ahol az erőszak nem olyannyira „megkülönböztetés nélküli”. Más szavakkal, az irányelv alapján nyújtott védelem azon kérdésre adott választól függne, hogy a személyt az alapvető jogai tekintetében megkülönböztetik‐e, vagy sem, de nem függne az ezen alapvető jogokat fenyegető veszély fokától. Ez azt jelentené, hogy a menekült jogállás egyetlen célja az egyes alapvető jogok tekintetében megkülönböztetett személyek védelme, de nem irányul ugyanezen alapvető jogok hasonló vagy akár súlyosabb megsértése áldozatainak védelmére, amennyiben ezek a jogsértések általánosak.
 39. Végül felidézendő, hogy Emberi Jogok Európai Bíróságának legutóbbi ítélkezési gyakorlata(13), amely értelmében egy személy megkülönböztetés nélküli erőszak esetén nemzetközi védelemben részesülhet, amennyiben bizonyítja, hogy a sajátos ismérvei miatt egyedileg érintett, nem a kiegészítő védelemre vonatkozik, hanem a menekült jogállás elismerésére. Egyébként az említett bíróság által követett célkitűzés az EJEE 3. cikke alapján nyújtott védelemnek a kínzással vagy embertelen, illetve megalázó bánásmóddal fenyegetett személyekre való kiterjesztésében áll. Következésképpen a menedékkérők nemzetközi védelme korlátozásának szándéka nemcsak hogy ellentétesnek tűnik a Strasbourgi Bíróság ítélkezési gyakorlatával, hanem azon feltételek átültetése is nehéz lenne, amelyek valójában csakis a menekült jogállás elismerése iránti kérelmekre vonatkoznak, egyébként csakis az EJEE 3. cikkére vagy bizonyos esetekben a 2. cikkére tekintettel.
 40. Mindezekre tekintettel az irányelv 15. cikkének c) pontját akként kell értelmezni, hogy az akkor biztosít kiegészítő védelmet, ha az érintett személy bizonyítja, hogy az élete vagy sértetlensége fenyegetettsége tényleges veszélyének van kitéve a nemzetközi vagy belső fegyveres konfliktushelyzetekben felmerülő megkülönböztetés nélküli, olyan súlyú erőszak következtében, amely szükségszerűen valószínű és komoly fenyegetettséget jelent e személyre nézve. A nemzeti bíróságok feladata annak vizsgálata, hogy ezen feltételek teljesülnek‐e.
 41. Ugyanakkor ez a bizonyítási teher szempontjából azt jelenti, hogy a fenyegetettség egyedi jellegét nem ugyanolyan mértékben kell bizonyítani az irányelv 15. cikkének c) pontja tekintetében, mint ugyanezen cikk a) és b) pontja tekintetében. Az erőszak súlyát azonban olyan mértékben egyértelműen kell bizonyítani, hogy a kiegészítő védelmet kérelmezőt fenyegető erőszak egyszerre megkülönböztetés nélküli és súlyos jellegét illetően ne maradjon semmi kétség.
 42. Mindezekre tekintettel az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következőképpen kell válaszolni:
 „1) A harmadik országok állampolgárainak, illetve a hontalan személyeknek menekültként vagy a más okból nemzetközi védelemre jogosultként való elismerésének feltételeiről és az e státuszok tartalmára vonatkozó minimumszabályokról szóló, 2004. április 29‐i 2004/83/EK tanácsi irányelv 15. cikkének c) pontját akként kell értelmezni, hogy az akkor biztosít kiegészítő védelmet, ha az érintett személy bizonyítja, hogy az élete vagy sértetlensége fenyegetettség tényleges veszélyének van kitéve a nemzetközi vagy belső fegyveres konfliktushelyzetekben felmerülő megkülönböztetés nélküli, olyan súlyú erőszak következtében, amely szükségszerűen valószínű és komoly fenyegetettséget jelent e személyre nézve. A nemzeti bíróságok feladata annak vizsgálata, hogy ezen feltételek teljesülnek‐e.
 2) Ugyanakkor ez a bizonyítási teher szempontjából azt jelenti, hogy a fenyegetettség egyedi jellegét nem ugyanolyan mértékben kell bizonyítani az irányelv 15. cikkének c) pontja tekintetében, mint ugyanezen cikk a) és b) pontja tekintetében. Az erőszak súlyát azonban olyan mértékben egyértelműen kell bizonyítani, hogy a kiegészítő védelmet kérelmezőt fenyegető erőszak egyszerre megkülönböztetés nélküli és súlyos jellegét illetően ne maradjon semmi kétség.”
 2 – HL L 304., 12. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 7. kötet, 96. o.
 3 – Lásd különösen az EJEB, 1991. október 30‐i Vilvarajah és társai kontra Egyesült Királyság ítéletet, 37. § (13163/87., 13164/87., 13165/87., 13447/87. és 13448/87. sz. keresetlevelek), valamint a 2007. január 11‐i Salah Sheekh kontra Hollandia ítéletet, 148. § (1948/04. sz. keresetlevél).
 4 – Az irányelv (10) preambulumbekezdése nem mulasztja el ebben a vonatkozásban felidézni, hogy „[e]zen irányelv tiszteletben tartja az alapvető jogokat, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartája által elismert alapelveket. Így biztosítani kívánja különösen az emberi méltóság, valamint a menedékkérők és az őket kísérő családtagjaik menedékhez való jogának teljes körű tiszteletben tartását”.
 5 – A C‐305/05. sz., Ordre des barreaux francophones et germanophone és társai ügyben 2007. június 26‐án hozott ítéletre (EBHT 2007., I‐5305. o.) vonatkozó indítvány 48. pontja.
 6 – Lásd az EUSz. 6. cikk (1) és (2) bekezdését.
 7 – A Charta 52. cikkének (3) bekezdése. Felidézendő még, hogy a Charta 18. cikke a menedékjoggal foglalkozik, és azt elismeri.
 8 – Uo.
 9 – Lásd az EJEB, fent hivatkozott Vilvarajah kontra Egyesült Királyság ítéletet, a fent hivatkozott Salah Sheek kontra Hollandia ítéletet és a 2008. február 28‐i Saadi kontra Olaszország ítéletet (37201/06. sz. keresetlevél).
 10 – Lásd különösen az UNHCR tanulmányát, Asylum in the European Union. A study of the implementation of the Qualification directive, 2007. november, www.unhcr.org.
 11 – Egyes szerzők kritizálják a 15. cikk kétértelműségét, amelyben a megkülönböztetés nélküli erőszak fogalma számukra összeegyeztethetetlennek tűnik az egyedi fenyegetettség fogalmával; lásd különösen: McAdam, J., Complementary Protection in International Refugee Law, 70. o.
 12 – Lásd még ebben az értelemben a Bizottság észrevételeit, aki azt fejti ki, hogy „[a] [15. cikk] b) pontjához képest a c) pont feltételének többletértéke azonban abban áll, hogy ez az [egyedi] vonatkozás nem azt feltételezi, hogy az erőszak olyan sajátos formáiról van szó, amelyek úgymond név szerint az érintett személy ellen irányulnak, hanem azt, hogy a körülmények összességéből a fenyegetettség egyéniesítésére lehet következtetni”.
 13 – A fent hivatkozott Salah Sheekh kontra Hollandia ítélet, 148. §.


text:
 21.2.2019
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 L 50/20
 VYKONÁVACIE NARIADENIE KOMISIE (EÚ) 2019/298
 z 20. februára 2019,
 ktorým sa mení príloha I k nariadeniu (ES) č. 798/2008, pokiaľ ide o zápisy týkajúce sa Bieloruska, Bosny a Hercegoviny a Japonska v zozname tretích krajín, území, oblastí alebo jednotiek, z ktorých možno do Únie dovážať alebo cez jej územie prevážať určité komodity z hydiny
 (Text s významom pre EHP)
 EURÓPSKA KOMISIA,
 so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie,
 so zreteľom na smernicu Rady 2002/99/ES zo 16. decembra 2002 ustanovujúcu pravidlá pre zdravie zvierat, ktorými sa riadi produkcia, spracovanie, distribúcia a uvádzanie produktov živočíšneho pôvodu určených na ľudskú spotrebu na trh (1), a najmä na článok 8 úvodnú vetu, článok 8 ods. 1 prvý pododsek, článok 8 ods. 4 a článok 9 ods. 4 písm. c),
 so zreteľom na smernicu Rady 2009/158/ES z 30. novembra 2009 o veterinárnych podmienkach, ktorými sa spravuje obchodovanie s hydinou a násadovými vajcami v rámci Spoločenstva a ich dovoz z tretích krajín (2), a najmä na jej článok 23 ods. 1, článok 24 ods. 2 a článok 25 ods. 2,
 keďže:
 (1)
 Nariadením Komisie (ES) č. 798/2008 (3) sa stanovujú podmienky veterinárneho osvedčovania vzťahujúce sa na dovoz hydiny a výrobkov z hydiny (ďalej len „komodity“) do Únie a ich tranzitu cez jej územie vrátane skladovania počas prevozu. Stanovuje sa v ňom, že komodity sa majú do Únie dovážať a cez jej územie prevážať len z tretích krajín, území, oblastí alebo jednotiek uvedených v stĺpcoch 1 a 3 tabuľky v časti 1 prílohy I k uvedenému nariadeniu.
 (2)
 Zápis týkajúci sa Bieloruska uvedený v tabuľke v prílohe k vykonávaciemu nariadeniu Komisie (EÚ) 2015/2258 (4) sa vzťahuje iba na povolenie tranzitu vajec a vaječných výrobkov (s výnimkou mäsa z hydiny) cez Litvu. Zároveň sa však článkom 18 ods. 2 nariadenia (ES) č. 798/2008, ako aj na základe dodatočných záruk uvedených v zápise týkajúcom sa Bieloruska v stĺpci 5 tabuľky v časti 1 prílohy I k danému nariadeniu, povoľuje tranzit vajec, vaječných výrobkov a mäsa z hydiny cez Litvu. Preto by sa zápis týkajúci sa Bieloruska v časti 1 prílohy I k nariadeniu (ES) č. 798/2008 mal zmeniť tak, aby zahŕňal tranzit vajec, vaječných výrobkov, ako aj mäsa z hydiny.
 (3)
 Bosna a Hercegovina požiadala o povolenie dovozu hydinového mäsa do Únie a jeho tranzit cez Úniu a predložila informácie slúžiace na tento účel. Komisia vykonala v Bosne a Hercegovine audit, aby posúdila existujúce veterinárne kontroly mäsa z hydiny určeného na vývoz do Únie. Vzhľadom na pozitívny výsledok auditu je vhodné zapísať túto tretiu krajinu do tabuľky v časti 1 prílohy I k nariadeniu (ES) č. 798/2008.
 (4)
 Japonsko požiadalo o povolenie dovozu vajec a vaječných výrobkov do Únie a ich tranzit cez Úniu a predložilo informácie slúžiace na tento účel. Komisia vykonala v Japonsku audit, aby posúdila existujúce veterinárne kontroly vajec a vaječných výrobkov určených na vývoz do Únie. Vzhľadom na pozitívny výsledok auditu je vhodné zapísať túto tretiu krajinu do tabuľky v časti 1 prílohy I k nariadeniu (ES) č. 798/2008.
 (5)
 Japonsko predložilo Komisii svoje programy kontroly salmonely v prípade kŕdľov nosníc Gallus gallus. Zistilo sa, že dané programy kontroly ponúkajú rovnaké záruky, ako sú záruky stanovené v nariadení Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 2160/2003 (5), a preto boli schválené. Preto by sa mal povoliť dovoz vajec triedy A z Japonska do Únie a v zápise týkajúcom sa Japonska v tabuľke v časti 1 prílohy I k nariadeniu (ES) č. 798/2008 by nemali byť uvedené žiadne obmedzenia týkajúce sa týchto komodít.
 (6)
 Príloha I k nariadeniu (ES) č. 798/2008 by sa preto mala zodpovedajúcim spôsobom zmeniť.
 (7)
 Opatrenia stanovené v tomto nariadení sú v súlade so stanoviskom Stáleho výboru pre rastliny, zvieratá, potraviny a krmivá,
 PRIJALA TOTO NARIADENIE:
 Článok 1
 Časť 1 prílohy I k nariadeniu (ES) č. 798/2008 sa mení v súlade s prílohou k tomuto nariadeniu.
 Článok 2
 Toto nariadenie nadobúda účinnosť tretím dňom po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.
 Toto nariadenie je záväzné v celom rozsahu a priamo uplatniteľné vo všetkých členských štátoch.
 V Bruseli 20. februára 2019
 Za Komisiu
 predseda
 Jean-Claude JUNCKER
 (1) Ú. v. ES L 18, 23.1.2003, s. 11.
 (2) Ú. v. EÚ L 343, 22.12.2009, s. 74.
 (3) Nariadenie Komisie (ES) č. 798/2008 z 8. augusta 2008, ktorým sa ustanovuje zoznam tretích krajín, území, oblastí alebo jednotiek, z ktorých možno do Spoločenstva dovážať alebo cez jeho územie prevážať hydinu a výrobky z hydiny, a podmienky veterinárneho osvedčovania (Ú. v. EÚ L 226, 23.8.2008, s. 1).
 (4) Vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) 2015/2258 zo 4. decembra 2015, ktorým sa mení nariadenie (ES) č. 798/2008, pokiaľ ide o dovoz a prevoz jednotlivých zásielok, ktoré pozostávajú z menej ako 20 jednotiek hydiny inej ako vtáky nadradu bežce, jej násadových vajec a jednodňových kurčiat (Ú. v. EÚ L 321, 5.12.2015, s. 23).
 (5) Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 2160/2003 zo 17. novembra 2003 o kontrole salmonely a ostatných špecifikovaných zoonotických pôvodcov pochádzajúcich z potravín (Ú. v. EÚ L 325, 12.12.2003, s. 1).
 PRÍLOHA
 Časť 1 prílohy I k nariadeniu (ES) č. 798/2008 sa mení takto:
 1.
 Medzi zápisy týkajúce sa Austrálie a Brazílie sa vkladá tento zápis týkajúci sa Bosny a Hercegoviny:
 Kód ISO a názov tretej krajiny alebo územia
 Kód tretej krajiny, územia, oblasti alebo jednotky
 Opis tretej krajiny, územia, oblasti alebo jednotky
 Veterinárne osvedčenie
 Osobitné podmienky
 Osobitné podmienky
 Status dohľadu nad vtáčou chrípkou
 Status očkovania proti vtáčej chrípke
 Status kontroly salmonely (6)
 Vzor(-y)
 Ďalšie záruky
 Dátum ukončenia (1)
 Dátum začatia (2)
 1
 2
 3
 4
 5
 6
 6A
 6B
 7
 8
 9
 „BA – Bosna Hercegovina
 BA-0
 Celá krajina
 POU“
 2.
 Položka týkajúca sa Bieloruska sa nahrádza takto:
 Kód ISO a názov tretej krajiny alebo územia
 Kód tretej krajiny, územia, oblasti alebo jednotky
 Opis tretej krajiny, územia, oblasti alebo jednotky
 Veterinárne osvedčenie
 Osobitné podmienky
 Osobitné podmienky
 Status dohľadu nad vtáčou chrípkou
 Status očkovania proti vtáčej chrípke
 Status kontroly salmonely (6)
 Vzor(-y)
 Ďalšie záruky
 Dátum ukončenia (1)
 Dátum začatia (2)
 1
 2
 3
 4
 5
 6
 6A
 6B
 7
 8
 9
 „BY – Bielorusko
 BY-0
 Celá krajina
 EP, E, POU
 (vo všetkých troch prípadoch len „na tranzit cez Litvu“)
 IX“
 3.
 Medzi zápisy týkajúce sa Islandu a Kórejskej republiky sa vkladá tento zápis týkajúci sa Japonska:
 Kód ISO a názov tretej krajiny alebo územia
 Kód tretej krajiny, územia, oblasti alebo jednotky
 Opis tretej krajiny, územia, oblasti alebo jednotky
 Veterinárne osvedčenie
 Osobitné podmienky
 Osobitné podmienky
 Status dohľadu nad vtáčou chrípkou
 Status očkovania proti vtáčej chrípke
 Status kontroly salmonely (6)
 Vzor(-y)
 Ďalšie záruky
 Dátum ukončenia (1)
 Dátum začatia (2)
 1
 2
 3
 4
 5
 6
 6A
 6B
 7
 8
 9
 „JP – Japonsko
 JP-0
 Celá krajina
 EP, E“


text:
 Avis juridique important
 |
 22002D0150
 Απόφαση της Μεικτής Επιτροπής του ΕΟΧ αριθ. 150/2002 της 8ης Νοεμβρίου 2002 για την τροποποίηση του παραρτήματος XXI (Στατιστικές) της συμφωνίας για τον ΕΟΧ
 Επίσημη Εφημερίδα αριθ. L 019 της 23/01/2003 σ. 0023 - 0024
 Απόφαση της Μεικτής Επιτροπής του ΕΟΧαριθ. 150/2002της 8ης Νοεμβρίου 2002για την τροποποίηση του παραρτήματος XXI (Στατιστικές) της συμφωνίας για τον ΕΟΧΗ ΜΕΙΚΤΗ ΕΠΙΤΡΟΠΗ ΤΟΥ ΕΟΧ,Έχοντας υπόψη τη συμφωνία για τον Ευρωπαϊκό Οικονομικό Χώρο, όπως τροποποιήθηκε από το πρωτόκολλο προσαρμογής της συμφωνίας για τον Ευρωπαϊκό Οικονομικό Χώρο, εφεξής "η συμφωνία", και ιδίως το άρθρο 98,Εκτιμώντας τα ακόλουθα:(1) Το παράρτημα XXI της συμφωνίας τροποποιήθηκε από την απόφαση 110/2002, της Μεικτής Επιτροπής του ΕΟΧ αριθ. της 12ης Ιουλίου 2002(1).(2) Η απόφαση 98/715/ΕΚ της Επιτροπής, της 30ής Νοεμβρίου 1998, που αποσαφηνίζει το παράρτημα Α του κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 2223/96 του Συμβουλίου για το ευρωπαϊκό σύστημα εθνικών και περιφερειακών λογαριασμών στην Κοινότητα όσον αφορά τις αρχές μέτρησης τιμών και όγκων(2) πρέπει να ενσωματωθεί στη συμφωνία.ΑΠΟΦΑΣΙΖΕΙ:Άρθρο 1Μετά το σημείο 19δα [κανονισμός (ΕΚ) αριθ. 264/2000 της Επιτροπής] του παραρτήματος XXI της συμφωνίας, παρεμβάλλεται το ακόλουθο σημείο:"19δβ. 398 D 0715: Απόφαση 98/715/ΕΚ της Επιτροπής, της 30ής Νοεμβρίου 1998, που αποσαφηνίζει το παράρτημα Α του κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 2223/96 του Συμβουλίου για το ευρωπαϊκό σύστημα εθνικών και περιφερειακών λογαριασμών στην Κοινότητα όσον αφορά τις αρχές μέτρησης τιμών και όγκων (ΕΕ L 340 της 16.12.1998, σ. 33).Για τους σκοπούς της παρούσας συμφωνίας, οι διατάξεις της απόφασης προσαρμόζονται ως εξής:Το άρθρο 3 (ταξινόμηση μεθόδων κατά προϊόν) ισχύει για την Ισλανδία και τη Νορβηγία από την 1η Ιανουαρίου 2006."Άρθρο 2Τα κείμενα της απόφασης 98/715/ΕΚ στην ισλανδική και στη νορβηγική γλώσσα, τα οποία δημοσιεύονται στο συμπλήρωμα για τον ΕΟΧ της Επίσημης Εφημερίδας των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων, είναι αυθεντικά.Άρθρο 3Η παρούσα απόφαση τίθεται σε ισχύ στις 9 Νοεμβρίου 2002, υπό την προϋπόθεση ότι έχουν πραγματοποιηθεί προς τη Μεικτή Επιτροπή του ΕΟΧ όλες οι κοινοποιήσεις που προβλέπονται στο άρθρο 103 παράγραφος 1 της συμφωνίας(3).Άρθρο 4Η παρούσα απόφαση δημοσιεύεται στο τμήμα ΕΟΧ και στο συμπλήρωμα ΕΟΧ της Επίσημης Εφημερίδας των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων.Βρυξέλλες, 8 Νοεμβρίου 2002.Για τη Μεικτή Επιτροπή του ΕΟΧΟ ΠρόεδροςKjartan Jóhannsson(1) ΕΕ L 298 της 31.10.2002, σ. 35.(2) ΕΕ L 340 της 16.12.1998, σ. 33.(3) Δεν έχουν αναφερθεί συνταγματικές απαιτήσεις.