type: contracts

text:
 11.2.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 L 40/38
 AFGØRELSE Nr. 1/2008 TRUFFET AF LUFTFARTSUDVALGET FÆLLESSKABET/SCHWEIZ, DER ER OPRETTET I HENHOLD TIL AFTALEN MELLEM DET EUROPÆISKE FÆLLESSKAB OG DET SCHWEIZISKE FORBUND OM LUFTFART
 af 16. december 2008
 om udskiftning af bilaget til aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om luftfart
 (2009/115/EF)
 LUFTFARTSUDVALGET FÆLLESSKABET/SCHWEIZ HAR —
 under henvisning til aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om luftfart, i det følgende benævnt »aftalen«, særlig artikel 23, stk. 4 —
 TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:
 Eneste artikel
 Aftalens bilag affattes som bilaget til nærværende afgørelse.
 Udfærdiget i Bruxelles, den 16. december 2008.
 På det blandede udvalgs vegne
 Daniel CALLEJA
 Leder af Fællesskabets delegation
 Matthias SUHR
 Leder af den schweiziske delegation
 BILAG
 For denne aftales vedkommende gælder følgende:
 —
 når retsakterne i dette bilag omtaler Det Europæiske Fællesskabs medlemsstater eller betingelserne for forbindelsen mellem dem, gælder omtalen også Schweiz eller betingelserne for forbindelser med Schweiz
 —
 hvis ikke andet gælder efter denne aftales artikel 15, omfatter udtrykket »EF-luftfartsselskab«, når det anvendes i nedenstående EF-direktiver og -forordninger, også luftfartsselskaber, der er driftsgodkendt og har deres vigtigste forretningsområde og eventuelle hovedkontor i Schweiz, jf. Rådets forordning (EØF) nr. 2407/92
 —
 aftalen mellem Fællesskabet og Schweiz om luftfarttransport, som er indgået mellem Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om luftfart, udvides til at dække Bulgariens territorium og Rumæniens territorium.
 1. Den tredje luftfartspakke om liberalisering og andre bestemmelser om civil luftfart
 Nr. 2407/92
 Rådets forordning af 23. juli 1992 om udstedelse af licenser til luftfartsselskaber
 (Artikel 1-18)
 Henvisningen til EF-traktatens artikel 226 i artikel 13, stk. 3, skal forstås som en henvisning til procedurerne i denne aftale.
 Nr. 2408/92
 Rådets forordning af 23. juli 1992 om EF-luftfartsselskabers adgang til luftruter inden for Fællesskabet
 (Artikel 1-10 og 12-15)
 (Bilagene ændres, så de kommer til at omfatte schweiziske lufthavne).
 (De ændringer af bilag I, der hidrører fra bilag II, kapitel 8 (Transportpolitik), afsnit G (Lufttransport), punkt 1, i akten vedrørende vilkårene for Den Tjekkiske Republiks, Republikken Estlands, Republikken Cyperns, Republikken Letlands, Republikken Litauens, Republikken Ungarns, Republikken Maltas, Republikken Polens, Republikken Sloveniens og Den Slovakiske Republiks tiltrædelse og tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for Den Europæiske Union, er gældende).
 Nr. 2409/92
 Rådets forordning af 23. juli 1992 om billetpriser og rater inden for luftfart.
 (Artikel 1-11)
 Nr. 2000/79
 Rådets direktiv af 27. november 2000 om iværksættelse af den europæiske aftale om tilrettelæggelse af arbejdstiden for mobile arbejdstagere i civil luftfart, som er indgået af Sammenslutningen af Europæiske Luftfartsselskaber (AEA), European Transport Workers' Federation (ETF), European Cockpit Association (ECA), Den Europæiske Organisation for Regionale Luftfartsselskaber (ERA) og Den Internationale Charterflysammenslutning (IACA).
 Nr. 93/104
 Rådets direktiv af 23. november 1993 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, ændret ved:
 —
 direktiv 2000/34/EF af 22. juni 2000.
 Nr. 437/2003
 Europa-Parlamentets og Rådets forordning af 27. februar 2003 om indberetning af statistiske oplysninger om passager-, fragt- og postflyvning
 Nr. 1358/2003
 Kommissionens forordning af 31. juli 2003 om gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 437/2003 om indberetning af statistiske oplysninger om passager-, fragt- og postflyvning og om ændring af bilag I og II hertil
 Nr. 785/2004
 Europa-Parlamentets og Rådets forordning af 21. april 2004 om forsikringskrav til luftfartsselskaber og luftfartøjsoperatører
 Nr. 91/670
 Rådets direktiv af 16. december 1991 om gensidig anerkendelse af personcertifikater, der giver adgang til udøvelse af funktioner i civil luftfart
 (Artikel 1-8)
 Nr. 95/93
 Rådets forordning af 18. januar 1993 om fælles regler for tildeling af ankomst- og afgangstidspunkter i Fællesskabets lufthavne, artikel 1-12, ændret ved:
 —
 Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 793/2004 af 21. april 2004 (artikel 1-2).
 Nr. 96/67
 Rådets direktiv af 15. oktober 1996 om adgang til ground handling-markedet i Fællesskabets lufthavne
 (Artikel 1-9, 11-23 og 25)
 Nr. 2027/97
 Rådets forordning af 9. oktober 1997 om luftfartsselskabers erstatningsansvar i tilfælde af ulykker (artikel 1-8), ændret ved:
 —
 Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 889/2002 af 13. maj 2002 (artikel 1-2).
 2. Konkurrenceregler
 I nedenstående tekster forstås henvisninger til traktatens artikel 81 og 82 som henvisninger til denne aftales artikel 8 og 9.
 Nr. 17/62
 Rådets forordning af 6. februar 1962 om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikler 81 og 82 (artikel 8, stk. 3), ændret ved:
 —
 forordning nr. 59/62
 —
 forordning nr. 118/63/EØF
 —
 forordning (EØF) nr. 2822/71
 —
 forordning (EF) nr. 1216/1999
 —
 forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 (artikel 1-13, 15-45).
 Nr. 2988/74
 Rådets forordning af 26. november 1974 om forældelse af adgangen til at pålægge økonomiske sanktioner inden for Det europæiske Fællesskabs transport- og konkurrenceret og af adgangen til tvangsfuldbyrdelse af disse sanktioner (Artikel 1-7), ændret ved:
 —
 forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 (artikel 1-13, 15-45).
 Nr. 3975/87
 Rådets forordning af 14. december 1987 om fastsættelse af fremgangsmåden ved anvendelse af konkurrencereglerne på virksomheder i luftfartssektoren (artikel 1-7, artikel 8, stk. 1 og 2, artikel 9-11, artikel 12, stk. 1, 2, 4 og 5, artikel 13, stk. 1 og 2, samt artikel 14-19), ændret ved:
 —
 Rådets forordning (EØF) nr. 1284/91 af 14. maj 1991 (artikel 1)
 —
 Rådets forordning (EØF) nr. 2410/92 af 23. juli 1992 (artikel 1)
 —
 Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 (artikel 1-13, 15-45).
 Nr. 3976/87
 Rådets forordning af 14. december 1987 om anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3, på visse kategorier af aftaler og samordnet praksis inden for luftfartssektoren (Artikel 1-5), senest ændret ved:
 —
 Rådets forordning (EØF) nr. 2344/90 af 24. juli 1990 (artikel 1)
 —
 Rådets forordning (EØF) nr. 2411/92 af 23. juli 1992 (artikel 1)
 —
 Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 (artikel 1-13, 15-45).
 Nr. 1617/93
 Kommissionens forordning af 25. juni 1993 om anvendelse af Traktatens artikel 85, stk. 3, på visse kategorier af aftaler, vedtagelser og samordnet praksis vedrørende fælles udarbejdelse og samordning af fartplaner, fælles drift, konsultationer om passager- og fragttakster inden for ruteflyvning samt tildeling af ankomst- og afgangstidspunkter I lufthavne (slots) (artikel 1-7), ændret ved:
 —
 Kommissionens forordning (EF) nr. 1523/96 af 24. juli 1996 (artikel 1 og 2)
 —
 Kommissionens forordning (EF) nr. 1083/1999 af 26. maj 1999
 —
 Kommissionens forordning (EF) nr. 1324/2001 af 29. juni 2001.
 Nr. 4261/88
 Kommissionens forordning af 16. december 1988 om klager, ansøgninger og høringer i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 3975/87
 (Artikel 1-14)
 Nr. 80/723
 Kommissionens direktiv af 25. juni 1980 om gennemskueligheden af de økonomiske forbindelser mellem medlemsstaterne og de offentlige virksomheder, senest ændret ved:
 —
 Kommissionens direktiv 85/413/EØF af 24. juli 1985 (artikel 1-3).
 (Artikel 1-9)
 Nr. 1/2003
 Rådets forordning af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 (artikel 1-13 og 15-45)
 (I det omfang denne forordning er relevant for anvendelsen af denne aftale. Indsættelsen af denne forordning berører ikke opgavefordelingen i henhold til denne aftale).
 Nr. 773/2004
 Kommissionens forordning af 7. april 2004 om Kommissionens gennemførelse af procedurer i henhold til EF-traktatens artikel 81 og 82
 Nr. 139/2004
 Rådets forordning af 20. januar 2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (EF-fusionsforordningen).
 (Artikel 1-18, artikel 19, stk. 1 og 2, og artikel 20-23)
 For så vidt angår fusionsforordningens artikel 4, stk. 5, gælder følgende mellem Det Europæiske Fællesskab og Schweiz:
 1)
 Hvad angår fusioner, som de er defineret i artikel 3 i forordning (EF) nr. 139/2004, og som ikke har fællesskabsdimension som defineret i samme forordnings artikel 1, og som vil kunne efterprøves i henhold til den nationale konkurrencelovgivning i mindst tre medlemsstater og Det Schweiziske Forbund, kan personer eller virksomheder som anført i samme forordnings artikel 4, stk. 2, før anmeldelsen til de kompetente myndigheder ved en begrundet erklæring meddele Europa-Kommissionen, at fusionen bør behandles af Kommissionen.
 2)
 Europa-Kommissionen videresender omgående alle erklæringer i henhold til artikel 4, stk. 5, i forordning (EF) nr. 139/2004 og ovenstående afsnit til Det Schweiziske Forbund.
 3)
 Har Det Schweiziske Forbund tilkendegivet, at det ikke indvilliger i anmodningen om at henvise sagen, forbliver kompetencen hos den kompetente schweiziske konkurrencemyndighed, og sagen henvises ikke fra Det Schweiziske Forbund i henhold til dette afsnit.
 Hvad angår de nævnte tidsfrister i fusionsforordningens artikel 4, stk. 4 og 5, artikel 9, stk. 2 og 6, og artikel 22, stk. 2, gælder følgende:
 1)
 Europa-Kommissionen fremsender omgående alle relevante dokumenter i henhold til artikel 4, stk. 4 og 5, artikel 9, stk. 2 og 6, og artikel 22, stk. 2, til den kompetente schweiziske konkurrencemyndighed.
 2)
 De tidsfrister, der er anført i forordning (EF) nr. 139/2004, artikel, stk. 4 og 5, artikel 9, stk. 2 og 6, og artikel 22, stk. 2, begynder for Det Schweiziske Forbunds vedkommende at løbe, når den kompetente schweiziske konkurrencemyndighed modtager de relevante dokumenter.
 Nr. 802/2004
 Kommissionens forordning af 7. april 2004 om gennemførelse af Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser.
 (Artikel 1-24)
 3. Luftfartssikkerhed
 Nr. 3922/91
 Rådets forordning af 16. december 1991 om harmonisering af tekniske krav og administrative procedurer inden for civil luftfart (artikel 1-3, artikel 4, stk. 2, artikel 5-11 og artikel 13), senest ændret ved:
 —
 Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1899/2006 af 12. december 2006
 —
 Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1900/2006 af 20. december 2006
 —
 Kommissionens forordning (EF) nr. 8/2008 af 11. december 2007.
 Nr. 94/56/EF
 Rådets direktiv af 21. november 1994 om fastlæggelse af de grundlæggende principper for undersøgelse af flyvehavarier og flyvehændelser inden for civil luftfart
 (Artikel 1-13)
 Nr. 2004/36
 Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 21. april 2004 om sikkerhed forbundet med tredjelandes luftfartøjer, der benytter Fællesskabets lufthavne (artikel 1-9 og 11-14)
 Nr. 768/2006
 Kommissionens forordning af 19. maj 2006 om gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/36/EF med hensyn til indsamling og udveksling af oplysninger om sikkerhed i forbindelse med luftfartøjer, der benytter Fællesskabets lufthavne, og forvaltning af informationssystemet
 Nr. 2003/42
 Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 13. juni 2003 om indberetning af hændelser inden for civil luftfart
 (Artikel 1-12)
 Nr. 1592/2002
 Europa-Parlamentets og Rådets forordning af 15. juli 2002 om fælles regler for civil luftfart og om oprettelse af et europæisk luftfartssikkerhedsagentur (i det følgende benævnt »forordningen«), ændret ved:
 —
 Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1643/2003 af 22. juli 2003
 —
 Kommissionens forordning (EF) nr. 1701/2003 af 24. september 2003
 —
 Kommissionens forordning (EF) nr. 334/2007 af 28. marts 2007
 —
 Kommissionens forordning (EF) nr. 103/2007 af 2. februar 2007 om forlængelse af den overgangsperiode, der er omhandlet i artikel 53, stk. 4.
 Luftfartssikkerhedsagenturet (EASA) har også i Schweiz de beføjelser, som forordningens bestemmelser tillægger det.
 Kommissionen har også i Schweiz de beføjelser, der er overdraget den i forbindelse med afgørelser i henhold til artikel 10, stk. 2, stk. 4 og stk. 6, artikel 16, stk. 4, artikel 29, stk. 3, litra i), artikel 31, stk. 3, artikel 32, stk. 5, og artikel 53, stk. 4.
 Uanset den generelle forståelse, der er anført i første afsnit af bilaget til aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om luftfart, er Schweiz ikke omfattet af betegnelsen »medlemsstat« i denne forordnings artikel 54 eller i de bestemmelser i Rådets afgørelse 1999/468/EF, som der henvises til dér.
 Intet i forordningen må fortolkes på en sådan måde, at EASA bemyndiges til at handle på Schweiz’ vegne i forbindelse med internationale aftaler, medmindre der er tale om at bistå med overholdelsen af dets forpligtelser i henhold til sådanne aftaler.
 Forordningens bestemmelser gælder i forbindelse med aftalen med følgende tilpasninger:
 a)
 Artikel 9 ændres således:
 i)
 I stk. 1 indsættes ordene »eller Schweiz« efter udtrykket »Fællesskabet«.
 ii)
 I stk. 2, litra a), indsættes ordene »eller Schweiz« efter udtrykket »Fællesskabet«.
 iii)
 Stk. 2, litra b) og c), udgår.
 iv)
 Følgende stykke tilføjes:
 »3. Når Fællesskabet forhandler med et tredjeland for at indgå en aftale, som fastsætter, at en medlemsstat eller EASA må udstede certifikater på grundlag af certifikater udstedt af det pågældende tredjelands luftfartsmyndigheder, bestræber det sig på at opnå et tilbud fra Schweiz om en lignende aftale med det pågældende tredjeland.
 Schweiz bestræber sig på sin side på at indgå aftaler med tredjelande, som svarer til Fællesskabets aftaler med disse.«
 b)
 I artikel 20 indsættes følgende stykke:
 »4. Uanset artikel 12, stk. 2, litra a), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Fællesskaberne kan schweiziske statsborgere, som råder over alle deres borgerrettigheder, blive ansat på kontrakt af agenturets administrerende direktør.«
 c)
 I artikel 21 indsættes følgende stykke:
 »Schweiz anvender over for agenturet protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter, jf. bilag A til nærværende bilag, i overensstemmelse med tillægget til bilag A.«
 d)
 I artikel 28 indsættes følgende stykke:
 »Schweiz deltager fuldt ud i bestyrelsen og har i denne de samme rettigheder og forpligtelser som EU-medlemsstater, med undtagelse af stemmeret.«
 e)
 I artikel 48 indsættes følgende stykke:
 »8. Schweiz medvirker til at yde det finansielle bidrag, der er omhandlet i stk. 1, litra a), efter følgende formel:
 S (0,2/100) + S [1 - (a + b) 0,2/100] c/C
 hvor:
 S
 =
 den del af EASA’s budget, som ikke dækkes af de gebyrer og betalinger, der er omhandlet i stk. 1, litra b) og c)
 a
 =
 antallet af associerede stater
 b
 =
 antallet af medlemsstater i EU
 c
 =
 Schweiz’ bidrag til ICAO’s budget
 C
 =
 EU-medlemsstaternes og de associerede staters samlede bidrag til ICAO’s budget.«
 f)
 I artikel 50 indsættes følgende stykke:
 »Bestemmelserne om Fællesskabets finanskontrol i Schweiz af deltagerne i agenturets aktiviteter findes i bilag B til nærværende bilag.«
 g)
 Bilag II til forordningen udvides til at omfatte følgende luftfartøjer som produkter, der er omfattet af artikel 2, stk. 3, litra a), punkt ii), i Kommissionens forordning (EF) nr. 1702/2003 af 24. september 2003 om gennemførelsesbestemmelser for luftdygtigheds- og miljøcertificering af luftfartøjer og hermed forbundet materiel, dele og apparatur og for certificering af konstruktions- og produktionsorganisationer (1):
 A/c - [HB IDJ] - type CL600-2B19
 A/c - [HB-IGM] - type Gulfstream G-V-SP
 A/c - [HB-IIS, HB-IIY, HB-IMJ, HB-IVL, HB-IVZ, HB-JES] - type Gulfstream G-V
 A/c - [HB-IBX, HB-IKR, HB-IMY, HB-ITF, HB-IWY] - type Gulfstream G-IV
 A/c - [HB-XJF, HB-ZCW, HB-ZDF, HB-ZDO] - type MD 900.
 Nr. 736/2006
 Kommissionens forordning af 16. maj 2006 om Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagenturs arbejdsmetoder ved standardinspektioner
 Nr. 488/2005
 Kommissionens forordning af 21. marts 2005 om Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagenturs vederlag og gebyrer, senest ændret ved:
 —
 Kommissionens forordning (EF) nr. 779/2006 af 24. maj 2006.
 Nr. 1702/2003
 Kommissionens forordning af 24. september 2003 om gennemførelsesbestemmelser for luftdygtigheds- og miljøcertificering af luftfartøjer og hermed forbundet materiel, dele og apparatur og for certificering af konstruktions- og produktionsorganisationer, ændret ved:
 —
 Kommissionens forordning (EF) nr. 381/2005 af 7. marts 2005
 —
 Kommissionens forordning (EF) nr. 706/2006 af 8. maj 2006
 —
 Kommissionens forordning (EF) nr. 335/2007 af 28. marts 2007
 —
 Kommissionens Forordning (EF) nr. 375/2007 af 30. marts 2007.
 Inden for rammerne af denne aftale skal forordning bestemmelserne forstås således:
 Artikel 2 ændres således:
 I stk. 3, 4, 6, 8, 10, 11, 13 og 14 ændres datoen »28. september 2003« til »ikrafttrædelsesdatoen for afgørelsen truffet af Luftfartsudvalget Fællesskabet/Schweiz, som indføjer forordning nr. 1592/2002 i bilaget til forordningen«.
 Nr. 2042/2003
 Kommissionens forordning af 20. november 2003 om vedvarende luftdygtighed af luftfartøjer og luftfartøjsmateriel, -dele og -apparatur og om godkendelse af organisationer og personale, der deltager i disse opgaver, senest ændret ved:
 —
 Kommissionens forordning (EF) nr. 707/2006 af 8. maj 2006.
 —
 Kommissionens Forordning (EF) nr. 376/2007 af 30. marts 2007.
 Nr. 104/2004
 Kommissionens forordning af 22. januar 2004 om fastsættelse af regler for organisation og sammensætning af klagenævnet for Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagentur
 Nr. 593/2007
 Kommissionens forordning (EF) nr. 593/2007 af 31. maj 2007 om Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagenturs gebyrer og afgifter
 Nr. 2111/2005
 Europa-Parlamentets og Rådets forordning af 14. december 2005 om opstilling af en fællesskabsliste over luftfartsselskaber med driftsforbud i Fællesskabet og oplysning til passagerer om det transporterende luftfartsselskabs identitet, samt ophævelse af artikel 9 i direktiv 2004/36/EF
 Nr. 473/2006
 Kommissionens forordning af 22. marts 2006 om gennemførelsesbestemmelser til den fællesskabsliste over luftfartsselskaber med driftsforbud i Fællesskabet, der er omhandlet i kapitel II i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2111/2005
 Nr. 474/2006
 Kommissionens forordning af 22. marts 2006 om opstilling af fællesskabslisten over luftfartsselskaber med driftsforbud i Fællesskabet i henhold til kapitel II i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2111/2005, senest ændret ved:
 —
 Kommissionens forordning (EF) nr. 715/2008 af 24. juli 2008.
 Denne forordning finder anvendelse i Schweiz, så længe den er i kraft i EU.
 4. Luftfartssikkerhed
 Nr. 2320/2002
 Europa-Parlamentets og Rådets forordning af 16. december 2002 om fastsættelse af fælles bestemmelser om sikkerhed inden for civil luftfart (artikel 1-8 og 10-13), ændret ved:
 —
 Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 849/2004 af 29. april 2004.
 Nr. 622/2003
 Kommissionens forordning af 4. april 2003 om foranstaltninger til gennemførelse af grundlæggende fælles normer for luftfartssikkerhed, ændret ved:
 —
 Kommissionens forordning (EF) nr. 68/2004 af 15. januar 2004
 —
 Kommissionens forordning (EF) nr. 781/2005 af 24. maj 2005
 —
 Kommissionens forordning (EF) nr. 857/2005 af 6. juni 2005
 —
 Kommissionens forordning (EF) nr. 65/2006 af 13. januar 2006
 —
 Kommissionens forordning (EF) nr. 240/2006 af 10. februar 2006
 —
 Kommissionens forordning (EF) nr. 831/2006 af 2. juni 2006
 —
 Kommissionens forordning (EF) nr. 1448/2006 af 29. september 2006
 —
 Kommissionens forordning (EF) nr. 1546/2006 af 4. oktober 2006
 —
 Kommissionens forordning (EF) nr. 1862/2006 af 15. december 2006
 —
 Kommissionens forordning (EF) nr. 437/2007 af 20. april 2007
 —
 Kommissionens forordning (EF) nr. 358/2008 af 22. april 2008.
 Nr. 1217/2003
 Kommissionens forordning af 4. juli 2003 om specifikationer for nationale kvalitetskontrolprogrammer vedrørende sikkerhed inden for civil luftfart
 Nr. 1486/2003
 Kommissionens forordning af 22. august 2003 om fastlæggelse af procedurer for Kommissionens inspektioner af sikkerheden inden for civil luftfart
 (Artikel 1-13 og 15-18)
 Nr. 1138/2004
 Kommissionens forordning af 21. juni 2004 om en fælles definition af kritiske zoner i security-beskyttede områder i lufthavne.
 5. Lufttrafikstyring
 Nr. 549/2004
 Europa-Parlamentets og Rådets forordning af 10. marts 2004 om rammerne for oprettelse af et fælles europæisk luftrum (rammeforordningen).
 Kommissionen besidder i Schweiz den kompetence, som den er tildelt i henhold til artikel 6, artikel 8, stk. 1, og artikel 10, 11 og 12.
 Uanset den horisontale tilpasning beskrevet i det første led i bilaget til aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om luftfart, er Schweiz ikke omfattet af henvisningerne til »medlemslandene« i artikel 5 i forordning 549/2004 og i bestemmelserne i afgørelse 1999/468/EF.
 Nr. 550/2004
 Europa-Parlamentets og Rådets forordning af 10. marts 2004 om udøvelse af luftfartstjenester i det fælles europæiske luftrum (luftfartstjenesteforordningen).
 Kommissionen besidder i Schweiz den kompetence, som den er tildelt i henhold til artikel 16, som ændret i det følgende.
 Inden for rammerne af denne aftale skal forordningens bestemmelser læses med følgende justeringer:
 a)
 Artikel 3 ændres således:
 I stk. 2 indsættes ordene »og Schweiz« efter ordet »Fællesskabet«.
 b)
 Artikel 7 ændres således:
 I stk. 1 og stk. 6 indsættes ordene »og Schweiz« efter ordet »Fællesskabet«.
 c)
 Artikel 8 ændres således:
 I stk. 1 indsættes ordene »og Schweiz« efter ordet »Fællesskabet«.
 d)
 Artikel 10 ændres således:
 I stk. 1 indsættes ordene »og Schweiz« efter ordet »Fællesskabet«.
 e)
 Artikel 16, stk. 3, affattes således:
 »3. Kommissionen fremsender sin afgørelse til medlemsstaterne og underretter tjenesteudøveren herom, for så vidt denne er retligt berørt.«
 Nr. 551/2004
 Europa-Parlamentets og Rådets forordning af 10. marts 2004 om organisation og udnyttelse af det fælles europæiske luftrum (luftrumsforordningen).
 De beføjelser, Kommissionen har i henhold til artikel 2, artikel 3, stk. 5, og artikel 10, har den også i Schweiz
 Nr. 552/2004
 Europa-Parlamentets og Rådets forordning af 10. marts 2004 om interoperabilitet i det europæiske lufttrafikstyringsnet (interoperabilitetsforordningen)
 De beføjelser, Kommissionen har i henhold til artikel 4 og 7 samt artikel 10, stk. 3, har den også i Schweiz.
 Inden for rammerne af denne aftale skal forordningens bestemmelser læses med følgende justeringer:
 a)
 Artikel 5 ændres således:
 I stk. 2 indsættes ordene »eller Schweiz« efter ordet »Fællesskabet«.
 b)
 Artikel 7 ændres således:
 I stk. 4 indsættes ordene »eller Schweiz« efter ordet »Fællesskabet«.
 c)
 Bilag III ændres således:
 I afsnit 3, andet og sidste led, indsættes ordene »eller Schweiz« efter ordet »Fællesskabet«
 Nr. 2096/2005
 Kommissionens forordning af 20. december 2005 om fælles krav til udøvelse af luftfartstjenester
 De beføjelser, Kommissionen har i henhold til artikel 9, har den også i Schweiz.
 Nr. 2150/2005
 Kommissionens forordning af 23. december 2005 om fastsættelse af fælles regler for fleksibel udnyttelse af luftrummet
 Nr. 1033/2006
 Kommissionens forordning af 4. juli 2006 om procedurekravene for flyveplaner i fasen før flyvning i det fælles europæiske luftrum
 Nr. 1032/2006
 Kommissionens forordning af 6. juli 2006 om krav til automatiske systemer til udveksling af flyvedata med henblik på anmeldelse, koordination og overdragelse af flyvninger mellem flyvekontrolenheder
 Nr. 2006/23
 Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 5. april 2006 om et EF-flyveledercertifikat
 Nr. 730/2006
 Kommissionens forordning af 11. maj 2006 om luftrumsklassifikation og adgang til flyvninger udført efter visuelflyvereglerne over flyveniveau 195
 Nr. 219/2007
 Rådets forordning af 27. februar 2007 om oprettelse af et fællesforetagende til udvikling af en ny generation af det europæiske lufttrafikstyringssystem (SESAR)
 Nr. 633/2007
 Kommissionens forordning af 7. juni 2007 om krav til anvendelse af en flyvedataoverførselsprotokol med henblik på anmeldelse, samordning og overdragelse af flyvninger mellem flyvekontrolenheder
 6. Miljø og støj
 Nr. 2002/30
 Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/30/EF af 26. marts 2002 om bestemmelser og procedurer med henblik på indførelse af støjrelaterede driftsrestriktioner i Fællesskabets lufthavne (artikel 1-12 og 14-18)
 (De ændringer af bilag I, der hidrører fra bilag II, kapitel 8 (Transportpolitik), afsnit G (Lufttransport), punkt 2, i akten vedrørende vilkårene for Den Tjekkiske Republiks, Republikken Estlands, Republikken Cyperns, Republikken Letlands, Republikken Litauens, Republikken Ungarns, Republikken Maltas, Republikken Polens, Republikken Sloveniens og Den Slovakiske Republiks tiltrædelse og tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for Den Europæiske Union, er gældende).
 Nr. 80/51
 Rådets direktiv af 20. december 1979 om begrænsning af støj fra subsoniske luftfartøjer (artikel 1-9), ændret ved:
 —
 Direktiv 83/206/EØF.
 Nr. 89/629
 Rådets direktiv af 4. december 1989 om begrænsning af støjemissionen fra civile subsoniske jetfly
 (Artikel 1-8)
 Nr. 92/14
 Rådets direktiv af 2. marts 1992 om begrænsning af operationen af flyvemaskiner, der henhører under bind I, del II, kapitel 2, i bilag 16 til konventionen angående civil luftfart, anden udg. (1988)
 (Artikel 1-11)
 7. Forbrugerbeskyttelse
 Nr. 90/314
 Rådets direktiv af 13. juni 1990 om pakkerejser, herunder pakkeferier og pakketure
 (Artikel 1-10)
 Nr. 93/13
 Rådets direktiv af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler
 (Artikel 1-11)
 Nr. 2299/89
 Rådets forordning af 24. juli 1989 om en adfærdskodeks for edb-reservationssystemer (artikel 1-22), ændret ved:
 —
 Rådets forordning nr. 3089/93
 —
 Rådets forordning nr. 323/1999 af 8. februar 1999.
 Nr. 261/2004
 Europa-Parlamentets og Rådets forordning af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91.
 (Artikel 1-18)
 8. Diverse
 Nr. 2003/96
 Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet
 (Artikel 14, stk. 1, litra b), og artikel 14, stk. 2).
 9. Bilag
 A:
 Protokol vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter
 B:
 Finanskontrol af schweiziske deltagere i Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagenturs aktiviteter
 (1) EUT L 243 af 27.9.2003, s. 6.
 BILAG A
 PROTOKOL VEDRØRENDE DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS PENGEMIDLER, AKTIVER OG FORRETNINGER
 DE HØJE KONTRAHERENDE PARTER,
 SOM TAGER I BETRAGTNING, at De Europæiske Fællesskaber og Den Europæiske Investeringsbank i henhold til artikel 28 i traktaten om oprettelse af et fælles Råd og en fælles Kommission for disse Fællesskaber, på medlemsstaternes områder skal nyde de for opfyldelsen af deres opgaver nødvendige privilegier og immuniteter,
 ER BLEVET ENIGE OM følgende bestemmelser, der knyttes som bilag til denne traktat.
 KAPITEL I
 DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS EJENDOM, PENGEMIDLER, AKTIVER OG FORRETNINGER
 Artikel 1
 Fællesskabernes lokaler og bygninger er ukrænkelige. De er fritaget for ransagning, rekvisition, beslaglæggelse og ekspropriation.
 Fællesskabernes ejendom og aktiver kan ikke uden bemyndigelse fra Domstolen gøres til genstand for tvangsforanstaltninger, hvad enten disse er af administrativ eller judiciel art.
 Artikel 2
 Fællesskabernes arkiver er ukrænkelige.
 Artikel 3
 Fællesskaberne, deres aktiver, indtægter og øvrige ejendom er fritaget for alle direkte skatter.
 Medlemsstaternes regeringer skal, hver gang det er muligt, træffe egnede forholdsregler med henblik på eftergivelse eller tilbagebetaling af indirekte skatter og afgifter, der indgår i prisen for fast ejendom eller løsøre, når Fællesskaberne til tjenestebrug foretager større indkøb, hvis pris omfatter skatter og afgifter af denne art. Anvendelsen af disse bestemmelser må dog ikke fordreje konkurrencevilkårene inden for Fællesskaberne.
 Der indrømmes ingen fritagelse for afgifter, skatter og gebyrer, som blot udgør betaling for almennyttige offentlige ydelser.
 Artikel 4
 Fællesskaberne er fritaget for al told såvel som for forbud og restriktioner vedrørende indførsel og udførsel af genstande, der er bestemt til tjenestebrug; de således indførte genstande må ikke afhændes i det land, til hvilket de er blevet importeret — hverken mod eller uden vederlag — medmindre det sker på betingelser, som godkendes af det pågældende lands regering.
 Fællesskaberne er endvidere fritaget for al told samt for forbud og restriktioner vedrørende indførsel og udførsel af deres publikationer.
 Artikel 5
 Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab må ligge inde med valuta af enhver art og have konti i enhver møntsort.
 KAPITEL II
 MEDDELELSER OG PASSÉRSEDLER
 Artikel 6
 Fællesskabernes institutioner skal med hensyn til deres tjenstlige meddelelser og forsendelse af alle deres dokumenter på enhver medlemsstats område tilstås samme behandling, som den pågældende stat tilstår diplomatiske repræsentationer.
 Fællesskabernes institutioners tjenstlige korrespondance og andre tjenstlige meddelelser må ikke være genstand for censur.
 Artikel 7
 1. Formændene for Fællesskabernes institutioner kan for disse institutioners medlemmer og ansatte udstede passérsedler, hvis form bestemmes af Rådet, og som skal anerkendes af medlemsstaternes myndigheder som gyldig rejselegitimation. Disse passérsedler udstedes til tjenestemænd og andre ansatte i henhold til de betingelser, der er fastsat i vedtægten for tjenestemænd og i ansættelsesvilkårene for andre ansatte i Fællesskaberne.
 Kommissionen kan indgå aftaler om anerkendelse af disse passérsedler som gyldig rejselegitimation på tredjelands område.
 2. Bestemmelserne i artikel 6 i protokollen vedrørende privilegier og immuniteter for Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab finder dog fortsat anvendelse på de medlemmer og andre ansatte i institutionerne, der ved denne traktats ikrafttræden er i besiddelse af den i nævnte artikel omhandlede passérseddel, indtil bestemmelserne i stk. 1 ovenfor tages i anvendelse.
 KAPITEL III
 MEDLEMMER AF EUROPA-PARLAMENTET
 Artikel 8
 Europa-Parlamentets medlemmer er hverken administrativt eller på anden måde undergivet nogen begrænsning i deres bevægelsesfrihed på vej til eller fra Europa-Parlamentets mødested.
 Med hensyn til toldforhold og valutakontrol tilstås Europa-Parlamentets medlemmer:
 a)
 af deres egen regering samme lettelser som tilstås højere tjenestemænd, der begiver sig til udlandet i midlertidigt officielt hverv
 b)
 af de øvrige medlemsstaters regeringer samme lettelser, som tilstås repræsentanter fra fremmede regeringer i midlertidigt officielt hverv.
 Artikel 9
 Europa-Parlamentets medlemmer kan hverken eftersøges, tilbageholdes eller retsligt forfølges på grund af meningstilkendegivelser eller stemmeafgivelser under udøvelsen af deres hverv.
 Artikel 10
 Under Europa-Parlamentets mødeperioder nyder medlemmerne:
 a)
 på deres eget lands område de immuniteter, der tilstås medlemmerne af deres lands lovgivende forsamling
 b)
 på en anden medlemsstats område fritagelse for enhver form for tilbageholdelse og retsforfølgning.
 De er ligeledes dækket af immuniteten på vej til eller fra Europa-Parlamentets mødested.
 Immuniteten kan ikke påberåbes af et medlem, som gribes på fersk gerning, og kan ikke hindre Europa-Parlamentets ret til at ophæve et af dets medlemmers immunitet.
 KAPITEL IV
 REPRÆSENTANTER FOR MEDLEMSSTATERNE, SOM DELTAGER I ARBEJDET I DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS INSTITUTIONER
 Artikel 11
 Repræsentanterne for medlemsstaterne, som deltager i arbejdet i Fællesskabernes institutioner, såvel som deres rådgivere og tekniske eksperter, nyder under udøvelsen af deres hverv og under rejse til og fra mødestedet sædvanlige privilegier, immuniteter og lettelser.
 Denne artikel finder ligeledes anvendelse på medlemmerne af Fællesskabets rådgivende organer.
 KAPITEL V
 DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS TJENESTEMÆND OG ØVRIGE ANSATTE
 Artikel 12
 Fællesskabernes tjenestemænd og øvrige ansatte skal, uanset deres nationalitet, på hver af medlemsstaternes områder nyde følgende privilegier og immuniteter:
 a)
 fritagelse for retsforfølgning for de i embeds medfør foretagne handlinger, herunder mundtlige og skriftlige ytringer, dog med det forbehold, at bestemmelserne i traktaterne dels om reglerne vedrørende tjenestemænds og andre ansattes ansvar over for Fællesskaberne, dels om Domstolens kompetence til at afgøre tvister mellem Fællesskaberne og deres tjenestemænd og øvrige ansatte, finder anvendelse. Denne fritagelse gælder også efter tjenesteforholdets ophør
 b)
 fritagelse sammen med deres ægtefæller og familiemedlemmer, der forsørges af dem, for indvandringsrestriktioner og bestemmelser om registrering af udlændinge
 c)
 med hensyn til valuta- og omvekslingsbestemmelser de samme lettelser, som sædvanligvis indrømmes tjenestemænd i internationale organisationer
 d)
 ret til ved deres tiltræden af stillingen i det pågældende land toldfrit at indføre deres bohave og ejendele, samt ret til ved udløbet af deres tjenestetid i det pågældende land toldfrit at genudføre deres bohave og ejendele, i begge tilfælde under forbehold af de betingelser, som regeringen i det land, hvori retten udøves, måtte finde fornødne
 e)
 ret til toldfrit til personligt brug at indføre deres motorkøretøj, såfremt det er erhvervet i deres sidste bopælsland eller i det land, hvor de er statsborgere, under de vilkår, der gælder på dette lands hjemmemarked, samt ret til toldfrit at genudføre det, i begge tilfælde under forbehold af de betingelser, som regeringen i det pågældende land måtte finde fornødne.
 Artikel 13
 Løn, vederlag og honorarer, som Fællesskaberne udbetaler sine tjenestemænd og øvrige ansatte, beskattes til fordel for Fællesskaberne på de betingelser og efter den fremgangsmåde, som fastsættes af Rådet på grundlag af forslag fra Kommissionen.
 Tjenestemændene og de øvrige ansatte fritages for national beskatning af løn, vederlag og honorarer, som de modtager fra Fællesskaberne.
 Artikel 14
 Fællesskabernes tjenestemænd og øvrige ansatte, som udelukkende med henblik på virksomhed i Fællesskabernes tjeneste tager ophold på en anden medlemsstats område end den stat, hvori de ved deres tiltræden i Fællesskabernes tjeneste havde bopæl i skattemæssig henseende, skal med hensyn til beskatning af indkomst og formue og til arveafgift samt til anvendelsen af de mellem Fællesskabernes medlemsstater indgåede overenskomster til undgåelse af dobbeltbeskatning af begge de nævnte stater betragtes, som om de havde bevaret deres tidligere bopæl, under forudsætning af, at denne var beliggende i en af Fællesskabernes medlemsstater. Denne bestemmelse finder ligeledes anvendelse på ægtefællen i det omfang, denne ikke er selverhvervende, og på børn, som de i denne artikel nævnte personer tager vare på og forsørger.
 Løsøre, der tilhører de i foregående stykke omhandlede personer, og som befinder sig på opholdslandets område, fritages for arveafgift i denne stat; ved fastsættelsen af sådan afgift betragtes løsøret, med forbehold af tredjelands ret og af eventuel anvendelse af bestemmelser i internationale overenskomster vedrørende dobbeltbeskatning som om det befandt sig i den stat, hvor det skattemæssige hjemsted findes.
 En bopæl, der udelukkende er erhvervet med henblik på virksomhed i andre internationale organisationers tjeneste, tages ikke i betragtning ved anvendelsen af denne artikels bestemmelser.
 Artikel 15
 På forslag af Kommissionen fastlægger Rådet med enstemmighed den ordning for sociale ydelser, som skal gælde for Fællesskabernes tjenestemænd og øvrige ansatte.
 Artikel 16
 På forslag af Kommissionen og efter høring af andre interesserede institutioner, bestemmer Rådet, på hvilke grupper af Fællesskabernes tjenestemænd og øvrige ansatte bestemmelserne i artiklerne 12, 13, stk. 2, og artikel 14 finder anvendelse helt eller delvis.
 Medlemsstaternes regeringer vil med regelmæssige mellemrum blive underrettet om navn, stilling og adresse på de tjenestemænd og øvrige ansatte, der tilhører disse grupper.
 KAPITEL VI
 PRIVILEGIER OG IMMUNITETER FOR DE REPRÆSENTATIONER FOR TREDJELANDE, DER ER AKKREDITERET HOS DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER
 Artikel 17
 Den medlemsstat, på hvis område Fællesskabernes hovedsæde befinder sig, indrømmer de af tredjeland hos Fællesskaberne akkrediterede repræsentationer sædvanlige diplomatiske privilegier og immuniteter.
 KAPITEL VII
 GENERELLE BESTEMMELSER
 Artikel 18
 Privilegier, immuniteter og lettelser indrømmes Fællesskabernes tjenestemænd og øvrige ansatte udelukkende i Fællesskabernes interesse.
 Enhver af Fællesskabernes institutioner skal ophæve den en tjenestemand eller anden ansat tilståede immunitet, såfremt den skønner, at ophævelse af immuniteten ikke strider mod Fællesskabernes interesser.
 Artikel 19
 Ved anvendelse af denne protokol handler Fællesskabernes institutioner i gensidig forståelse med de pågældende medlemsstaters ansvarlige myndigheder.
 Artikel 20
 Artiklerne 12-15 og 18 finder anvendelse på Kommissionens medlemmer.
 Artikel 21
 Artiklerne 12-15 og 18 finder anvendelse på Domstolens dommere, generaladvokater, justitssekretær og assisterende referenter med forbehold af bestemmelserne i artikel 3 i protokollen om Domstolens statut vedrørende dommernes og generaladvokaternes fritagelse for retsforfølgning.
 Artikel 22
 Denne protokol finder ligeledes anvendelse på Den Europæiske Investeringsbank, på medlemmerne af dens organer, på dens personale og på de repræsentanter for medlemsstaterne, der deltager i dens arbejde, dog med forbehold af bestemmelserne i protokollen om bankens vedtægter.
 Den Europæiske Centralbank er i øvrigt fritaget for alle skatter og afgifter eller lignende i anledning af kapitaludvidelser såvel som forskellige formaliteter, som måtte være forbundet hermed i den stat, hvor banken har sit hjemsted. Opløsning eller likvidation af instituttet giver ikke anledning til beskatning. Endelig skal bankens og dens organers arbejde, for så vidt det udøves under de i vedtægterne fastlagte betingelser, ikke medføre pålæggelse af omsætningsafgifter.
 Artikel 23
 Denne protokol gælder også for Den Europæiske Centralbank, for medlemmerne af dens besluttende organer og for dens personale med forbehold af bestemmelserne i protokollen om statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank.
 Den Europæiske Centralbank er i øvrigt fritaget for alle skatter og afgifter eller lignende i anledning af kapitaludvidelser såvel som forskellige formaliteter, som måtte være forbundet hermed i den stat, hvor banken har sit hjemsted. Bankens og dens besluttende organers virksomhed i henhold til statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank pålægges ikke nogen form for omsætningsafgift.
 Ovennævnte bestemmelser gælder også for Det Europæiske Monetære Institut. Opløsning eller likvidation af instituttet giver ikke anledning til beskatning.
 TIL BEKRÆFTELSE HERAF har undertegnede befuldmægtigede underskrevet denne protokol.
 Udfærdiget i Bruxelles, den ottende april nitten hundrede og femogtres.
 Tillæg til BILAG A
 NÆRMERE BESTEMMELSER FOR ANVENDELSEN AF PROTOKOLLEN VEDRØRENDE DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS PRIVILEGIER OG IMMUNITETER I SCHWEIZ
 1. Udvidelsen af anvendelsen til Schweiz
 Henvisninger til medlemsstaterne i protokollen om De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter (i det følgende benævnt »protokollen«) omfatter også Schweiz, medmindre andet udtrykkeligt fastsættes i de følgende bestemmelser.
 2. Agenturets fritagelse for indirekte skatter (herunder moms)
 Der opkræves ikke moms for goder og tjenester, der eksporteres fra Schweiz. Moms, der opkræves ved levering af goder og tjenester til tjenestebrug til agenturet i Schweiz, skal ifølge protokollens artikel 3, stk. 2, tilbagebetales. Momsfritagelsen gives, hvis godets eller tjenestens samlede faktiske fakturerede købspris andrager i alt mindst 100 schweiziske francs (CHF) (inkl. skatter og afgifter).
 Momsen tilbagebetales efter indsendelse af de relevante schweiziske formularer til »Administration fédérale des contributions, Division principale de la TVA«. Ansøgningerne behandles i princippet inden for tre måneder fra indsendelsen af ansøgningen og de nødvendige bilag.
 3. Nærmere bestemmelser for anvendelsen af reglerne for agenturets personale
 For så vidt angår protokollens artikel 13, stk. 2, fritager Schweiz ifølge egne retsprincipper agenturets tjenestemænd og øvrige ansatte, jf. artikel 2 i Rådets forordning (Euratom, EKSF, EØF) nr. 549/69 (1), for alle skatter, der opkræves af de føderale, kantonale og kommunale myndigheder af lønninger, vederlag og honorarer, der udbetales af Fællesskabet, og som beskattes til fordel for Fællesskabet.
 Schweiz betragtes ikke som en medlemsstat i betydningen i punkt 1 ovenfor med henblik på anvendelsen af protokollens artikel 14.
 Agenturets tjenestemænd og øvrige ansatte samt medlemmerne af deres familie, der er tilsluttet ordningen for sociale ydelser for Fællesskabets tjenestemænd og øvrige ansatte, tilsluttes ikke obligatorisk den schweiziske socialforsikringsordning.
 Kun EF-Domstolen er kompetent i alle spørgsmål vedrørende forholdet mellem agenturet eller Kommissionen og dets personale med hensyn til anvendelsen af Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 259/68 (2) og andre bestemmelser i fællesskabsretten om arbejdsforhold.
 (1) Rådets forordning (Euratom, EKSF, EØF) nr. 549/69 af 25.3.1969 om fastsættelse af de grupper af De Europæiske Fællesskabers tjenestemænd og øvrige ansatte, på hvilke bestemmelserne i artikel 12, artikel 13, stk. 2, og artikel 14 i protokollen vedrørende Fællesskabernes privilegier og immuniteter skal finde anvendelse (EFT L 74 af 27.3.1969, s. 1).
 (2) Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 259/68 af 29.2.1968 om vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber og om ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i disse Fællesskaber samt om særlige midlertidige foranstaltninger for tjenestemænd i Kommissionen (Vilkårene for de øvrige ansatte) (EFT L 56 af 4.3.1968, s. 1).
 BILAG B
 FINANSKONTROL AF SCHWEIZISKE DELTAGERE I DET EUROPÆISKE LUFTFARTSSIKKERHEDSAGENTURS AKTIVITETER
 Artikel 1
 Direkte kommunikation
 Agenturet og Kommissionen kommunikerer direkte med de deltagere i agenturets aktiviteter, der enten som kontrahenter, deltagere i agenturets programmer, modtagere af en betaling over agenturets eller Kommissionens budget eller som underkontrahenter er hjemmehørende i Schweiz. De pågældende kan direkte til Kommissionen og agenturet sende alle oplysninger og relevante dokumenter, som de skal meddele i henhold til de instrumenter, der henvises til i denne aftale, samt til de kontrakter og aftaler, der er indgået, og de beslutninger, der er truffet i medfør af disse instrumenter.
 Artikel 2
 Kontrol
 1. Ifølge Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (1) og den finansforordning, som agenturets bestyrelse vedtog den 26. marts 2003 i overensstemmelse med Kommissionens forordning (EF, Euratom) nr. 2343/2002 af 23. december 2002 om rammefinansforordning for de organer, der er omhandlet i artikel 185 i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1602/2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (2), og ifølge de øvrige bestemmelser, som nærværende afgørelse henviser til, kan det i kontrakter og aftaler, der indgås, og beslutninger, der træffes med modtagere hjemmehørende i Schweiz fastsættes, at agenturets og Kommissionens ansatte eller andre, som de har givet beføjelse dertil, til enhver tid kan foretage videnskabelig, finansiel, teknologisk og anden revision hos dem og deres underkontrahenter.
 2. Ansatte i agenturet eller Kommissionen eller andre af agenturet eller Kommissionen hertil bemyndigede personer skal have uhindret adgang til arbejdssteder, arbejder og dokumenter samt alle nødvendige informationer, herunder også i elektronisk form, med henblik på gennemførelse af denne revision. Denne adgang skal udtrykkeligt fremgå af kontrakter eller aftaler, der indgås ifølge de instrumenter, som nærværende aftale henviser til.
 3. Den Europæiske Revisionsret har samme rettigheder som Kommissionen.
 4. Revisionen kan finde sted fem år efter nærværende afgørelses ophør eller i overensstemmelse med bestemmelserne i kontrakterne og aftalerne eller de pågældende beslutninger.
 5. Den schweiziske forbundsfinanskontrol underrettes på forhånd om revisioner, der gennemføres på schweizisk område. Denne underretning er ikke en retlig forudsætning for gennemførelsen af disse revisioner.
 Artikel 3
 Kontrol på stedet
 1. Som led i denne aftale bemyndiges Kommissionen (OLAF) til at foretage kontrol og inspektion på stedet på schweizisk område i overensstemmelse med betingelserne og reglerne i Rådets forordning (Euratom, EF) nr. 2185/96 af 11. november 1996 om Kommissionens kontrol og inspektion på stedet med henblik på beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser mod svig og andre uregelmæssigheder (3).
 2. Kommissionen forbereder og gennemfører kontrol og inspektion på stedet i nært samarbejde med den schweiziske forbundsfinanskontrol eller andre af denne udpegede kompetente schweiziske myndigheder, som underrettes i god tid om kontrollens og inspektionens indhold, formål og retsgrundlag, således at de kan yde den fornødne bistand. Med henblik herpå kan de kompetente schweiziske myndigheder deltage i kontrollen og inspektionen på stedet.
 3. Hvis de berørte kompetente schweiziske myndigheder ønsker det, gennemføres den pågældende kontrol og inspektion på stedet af Kommissionen og de kompetente schweiziske myndigheder i fællesskab.
 4. Hvis deltagerne i programmet modsætter sig kontrol eller inspektion på stedet, yder de schweiziske myndigheder i overensstemmelse med de nationale bestemmelser Kommissionens inspektører den bistand, der er nødvendig for, at de kan udføre den kontrol og inspektion på stedet, som de er blevet pålagt.
 5. Kommissionen meddeler hurtigst muligt den schweiziske forbundsfinanskontrol alle oplysninger om uregelmæssigheder eller mistanke om uregelmæssigheder, som den har fået kendskab til under gennemførelsen af kontrollen eller inspektionen på stedet. Kommissionen skal under alle omstændigheder underrette ovennævnte myndighed om resultatet af kontrollen og inspektionen.
 Artikel 4
 Information og konsultation
 1. For at sikre at dette bilag gennemføres korrekt, foretager de kompetente myndigheder i Schweiz og i Fællesskabet jævnligt udveksling af oplysninger, og de iværksætter konsultationer, når den ene eller den anden af parterne anmoder herom.
 2. De kompetente schweiziske myndigheder underretter straks agenturet og Kommissionen om alle elementer, de får kendskab til, som kan give formodning om eventuelle uregelmæssigheder i forbindelse med indgåelsen og gennemførelsen af kontrakter, der indgås i henhold til de instrumenter, som denne afgørelse henviser til.
 Artikel 5
 Fortrolighed
 Alle oplysninger, der er blevet meddelt eller modtaget i medfør af dette bilag, er, uanset formen, omfattet af tavshedspligt og nyder den samme beskyttelse som den, lignende oplysninger har efter den schweiziske lovgivning og efter de tilsvarende bestemmelser, der gælder for Fællesskabets institutioner. Oplysningerne må ikke meddeles til andre end dem, der i fællesskabsinstitutionerne, medlemsstaterne eller i Schweiz i kraft af deres hverv skal have kendskab til dem, eller anvendes til andre formål end til at sikre en effektiv beskyttelse af parternes finansielle interesser.
 Artikel 6
 Administrative foranstaltninger og sanktioner
 Uden at det berører anvendelsen af den schweiziske strafferet, kan agenturet eller Kommissionen pålægge administrative foranstaltninger og sanktioner i overensstemmelse med Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 og Kommissionens forordning (EF, Euratom) nr. 2342/2002 af 23. december 2002 samt Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser (4).
 Artikel 7
 Inddrivelse og tvangsfuldbyrdelse
 Agenturets eller Kommissionens beslutninger, der vedtages som led i anvendelsen af denne aftale, og som indebærer en forpligtelse for andre end stater til at betale en pengeydelse, kan tvangsfuldbyrdes i Schweiz.
 Fuldbyrdelsespåtegning skal efter en prøvelse, der kun omfatter ægtheden af det pågældende fuldbyrdelsesgrundlag, påføres af den myndighed, som den schweiziske regering har udpeget og anmeldt for agenturet og Kommissionen. Tvangsfuldbyrdelsen skal finde sted efter de schweiziske retsplejeregler. Lovligheden af den beslutning, der udgør fuldbyrdelsesgrundlaget, er underlagt De Europæiske Fællesskabers Domstols kontrol.
 Afgørelser, der træffes af De Europæiske Fællesskabers Domstol i medfør af en voldgiftsbestemmelse, har fuldbyrdelseskraft på samme betingelser.
 (1) EFT L 248 af 16.9.2002, s. 1.
 (2) EFT L 357 af 31.12.2002, s. 72.
 (3) EFT L 292 af 15.11.1996, s. 2.
 (4) EFT L 312 af 23.12.1995, s. 1.


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 9.2.2015
 MT
 Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea
 C 46/14
 Sentenza tal-Qorti tal-Ġustizzja (It-Tmien Awla) tal-11 ta’ Diċembru 2014 (talba għal deċiżjoni preliminari tal-Corte suprema di cassazione – L-Italja) – Idexx Laboratories Italia srl vs Agenzia delle Entrate
 (Kawża C-590/13) (1)
 ((Rinviju għal deċiżjoni preliminari - Tassazzjoni indiretta - VAT - Sitt Direttiva - Artikoli 18 u 22 - Dritt għal tnaqqis - Akkwisti intrakomunitarji - Reverse charge - Rekwiżiti sostantivi - Rekwiżiti proċedurali - Nuqqas ta’ osservanza tar-rekwiżiti proċedurali))
 (2015/C 046/19)
 Lingwa tal-kawża: it-Taljan
 Qorti tar-rinviju
 Corte suprema di cassazione
 Partijiet fil-kawża prinċipali
 Rikorrenti: Idexx Laboratories Italia srl
 Konvenuta: Agenzia delle Entrate
 Dispożittiv
 L-Artikoli 18(1)(d) u 22 tas-Sitt Direttiva tal-Kunsill 77/388/KEE, tas-17 ta’ Mejju 1977, fuq l-armonizzazzjoni tal-liġijiet tal-Istati Membri dwar taxxi fuq id-dħul mill-bejgħ – Sistema komuni ta’ taxxa fuq il-valur miżjud: bażi uniformi ta’ stima, kif emendata bid-Direttiva tal-Kunsill 91/680/KEE, tas-16 ta’ Diċembru 1991, għandhom jiġu interpretati fis-sens li dawn id-dispożizzjonijiet jinkludu rekwiżiti proċedurali tad-dritt għal tnaqqis, li l-ksur tagħhom, f’ċirkustanzi bħal dawk inkwistjoni fil-kawża prinċipali, ma jistgħux iwasslu għat-telf ta’ dan id-dritt.
 (1) ĠU C 24, 25.01.2014.


type: legislation

text:
 Avis juridique important
 |
 51995PC0199(03)
 Propuesta de REGLAMENTO (CE) DEL CONSEJO por el que se modifica el Reglamento (CEE) n° 1107/70 relativo a las ayudas concedidas en el sector de los transportes por ferrocarril, por carretera y por vía navegable /* COM/95/199 FINAL - SYN 95/0123 */
 Diario Oficial n° C 318 de 29/11/1995 p. 0012
 Propuesta de Reglamento (CE) del Consejo por el que se modifica el Reglamento (CEE) n° 1107/70 relativo a las ayudas concedidas en el sector de los transportes por ferrocarril, por carretera y por vía navegable (95/C 318/10) (Texto pertinente a los fines del EEE) COM(95) 199 final - 95/0123(SYN)(Presentada por la Comisión el 15 de septiembre de 1995)EL CONSEJO DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS,Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea y, en particular, su artículo 75,Vista la propuesta de la Comisión,En cooperación con el Parlamento Europeo,Visto el dictamen del Comité Económico y Social,Considerando que el Reglamento (CEE) n° 1107/70 del Consejo (1), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) . . . y, en particular, el punto 1 de su artículo 3, prevé que los Estados miembros podrán conceder ayudas que tengan como fin facilitar el desarrollo de formas y técnicas de transporte más económicas para la colectividad, así como el fomento del transporte combinado;Considerando que los crecientes problemas de saturación de los ejes viales y ferroviarios, seguridad de los transportes, medio ambiente, ahorro energético y calidad de vida del ciudadano requieren, en interés público, un mayor desarrollo y un mayor aprovechamiento de las posibilidades que ofrece el transporte por vía navegable, en particular aumentando su competitividad;Considerando que los costes de transbordo constituyen una parte importante de los costes totales de transporte por vía navegable; que es fundamental para el desarrollo del sistema de transporte fluvial que se realicen inversiones importantes en las instalaciones de transbordo a fin de que éstas resulten más eficaces y mejor adaptadas a los requisitos logísticos actuales y contribuyan así al deseable desarrollo de la navegación interior;Considerando que, a tal fin, conviene favorecer las inversiones en infraestructuras o equipos para las terminales fluviales que permitan crear o aumentar el tráfico por vía navegable; que, por tanto, conviene que se pongan a disposición de las empresas interesadas ayudas concedidas por los Estados miembros o por medio de recursos estatales;Considerando que conviene crear condiciones armonizadas para la concesión de dichas ayudas al desarrollo del transporte por vía navegable y evaluar periódicamente sus repercusiones;Considerando que estas ayudas deben concederse durante un periodo suficientemente largo a fin de que dichas inversiones de equipos tengan tiempo de crear un mercado y aportar nuevo tráfico a la vía navegable; que resulta oportuno mantener vigente hasta el 31 de diciembre de 1999 tal régimen de ayudas, y que conviene que el Consejo se pronuncie, en las condiciones previstas por el Tratado, sobre el régimen que debe aplicarse posteriormente o, llegado el caso, sobre las condiciones con las que finalizará dicho régimen;Considerando que resulta necesaria una adaptación de las disposiciones comunitarias relativas a las ayudas y que procede, por tanto, modificar el Reglamento (CEE) n° 1107/70,HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO:Artículo 1 En el punto 1 del artículo 3 del Reglamento (CEE) n° 1107/70, se añadirá la letra siguiente:«f) hasta el 31 de diciembre de 1999, cuando las ayudas se concedan con carácter temporal y tengan por objeto facilitar el desarrollo del transporte por vía navegable, ayudas para:- inversiones en infraestructura de terminales fluviales, o- inversiones en equipos fijos y móviles necesarios para el transbordo de y hacia la vía navegable.Las ayudas concedidas no podrán ser superiores al 50 % del importe total de la inversión.Los beneficiarios de estas ayudas deberán comprometerse a conseguir un tonelaje nuevo o suplementario de transporte por la vía navegable, que se determinará con las autoridades competentes de los Estados miembros, por una duración de cinco años. En caso de incumplimiento de dicho compromiso, la autoridad competente recuperará la ayuda en cuestión.La Comisión presentará cada dos años un informe al Parlamento Europeo y al Consejo sobre el balance de la aplicación de tales medidas, precisando, en particular, la asignación de las ayudas, su importe y su repersución sobre el transporte por vía navegable. Los Estados miembros proporcionarán a la Comisión los datos necesarios para la elaboración de dicho informe.A más tardar, el 31 de julio de 1999, el Consejo se pronunciará, a propuesta de la Comisión y en las condiciones previstas en el Tratado, sobre el régimen que deba aplicarse posteriormente o, llegado el caso, sobre el modo de poner fin a dicho régimen.».Artículo 2 El presente Reglamento entrará en vigor el vigésimo día siguiente al de su publicación en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas.El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro.(1) DO n° L 130 de 15. 6. 1970, p. 1.


text:
 Svarīgs juridisks paziņojums
 |
 22000D1109(26)
 Oficiālais Vēstnesis L 284 , 09/11/2000 Lpp. 0059 - 0060
 EEZ Apvienotās komitejas LēmumsNr. 71/1999(1999. gada 2. jūnijs),ar ko groza EEZ līguma 31. protokolu par sadarbību noteiktās jomās ārpus četrām pamatbrīvībāmEEZ APVIENOTĀ KOMITEJA,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas zonas līgumu, kas grozīts ar protokolu, ar kuru pielāgo Eiropas Ekonomikas zonas līgumu, še turpmāk "Līgums", un jo īpaši tā 86. un 98. pantu,tā kā(1) Līguma 31. protokols grozīts ar EEZ Apvienotās komitejas 1999. gada 26. februāra Lēmumu Nr. 27/1999 [1];(2) ir lietderīgi paplašināt Līguma Līgumslēdzēju pušu sadarbību, lai iekļautu Kopienas rīcības programmu civilās aizsardzības jomā atbilstoši Padomes Lēmumam 98/22/EK [2];(3) Līguma 31. protokols tādēļ būtu jāgroza, lai šī paplašinātā sadarbība var sākties ar 1998. gada 1. janvāri,IR PIEŅĒMUSI ŠĀDU LĒMUMU.1. pantsLīguma 31. protokola 10. pantā (Civilā aizsardzība) pievieno šo:"5. No 1998. gada 1. janvāra EBTA valstis piedalās 8. punktā minētajā Kopienas rīcības programmā.6. EBTA valstis sniedz finansiālu ieguldījumu 8. punktā minētajā Kopienas rīcības programmā saskaņā ar Līguma 82. panta 1. punkta a) apakšpunktu.7. EBTA valstis pilnībā piedalās EK komitejas darbībā, kas palīdz EK komisijai 8. punktā minētās Kopienas rīcības programmas vadībā, attīstībā un īstenošanā.8. Šāds Kopienu tiesību akts, kā arī no tā izrietošie akti, ir šā panta mērķis:- 398 D 0022: Padomes 1997. gada 19. decembra Lēmums 98/22/EK, ar ko izveido Kopienas rīcības programmu civilās aizsardzības jomā (OV L 8, 14.1.1998., 20. lpp.)."2. pantsŠis lēmums stājas spēkā 1999. gada 3. jūnijā ar noteikumu, ka EEZ Apvienotajai komitejai ir sniegti visi paziņojumi saskaņā ar Līguma 103. panta 1. punktu.To piemēro no 1998. gada 1. janvāra.3. pantsŠo lēmumu publicē Eiropas Kopienu Oficiālā Vēstneša EEZ iedaļā un EEZ papildinājumā.Briselē, 1999. gada 2. jūnijāEEZ Apvienotās komitejas vārdā —priekšsēdētājsF. Barbaso[1] OV L 148, 22.6.2000., 54. lpp.[2] OV L 8, 14.1.1998., 20. lpp.--------------------------------------------------


text:
N ° C 304/4 Diario Oficial de las Comunidades Europeas 14. 11.87
 II
 (Actos jurídicos preparatorios)
 COMISIÓN
 Propuesta de Reglamento (CEE) del Consejo sobre un programa de investigación y desarrollo
 en el ámbito de la metrología aplicada y de los análisis químicos para la Comunidad Económica
 Europea (1988-1992)
 (Oficina Comunitaria de Referencias — BCR)
 COM(87) 444 final/2
 (Presentada por la Comisión al Consejo el 5 de octubre de 1987)
 (87/C 304/04)
 EL CONSEJO DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS, Considerando que los trabajos sobre metrología y análi-
 sis químicos que se están efectuando en algunos Estados
 de la Asociación europea de libre cambio (AELC) po-
 Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Econó- drían coordinarse útilmente con los trabajos comunita-
 mica Europea y, en particular, el apartado 2 de su artí- rios efectuados de conformidad con el programa actual;
 culo 130 Q,
 Considerando que el CREST ha emitido su dictamen,
 Vista la propuesta de la Comisión,
 HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO:
 En cooperación con el Parlamento Europeo, Artículo 1
 1. Por el presente Reglamento se adopta un programa
 Visto el dictamen del Comité Económico y Social, de investigación y desarrollo para la Comunidad Econó-
 mica Europea en el campo de la metrología aplicada y de
 los análisis químicos, de acuerdo con lo definido en el
 Considerando que la Comunidad se ha fijado a sí misma Anexo, por un período de 5 años y con efectos desde el
 el objetivo de la consecución del mercado interior en 1 de enero de 1988.
 1992, para lo cual deberá eliminar los obstáculos técnicos
 al comercio, principalmente mediante la armonización de 2. El trabajo experimental se llevará a cabo bajo con-
 normas y de reglamentos técnicos; trato. Los participantes podrán ser organizaciones indus-
 triales, institutos de investigación y universidades estable-
 cidas en la Comunidad.
 Considerando que el Programa Marco de actividades
 Comunitarias en el campo de la Investigación y del De-
 Artículo 2
 sarrollo Tecnológico, adoptado por el Consejo para el
 período de 1987 a 1991, incluye el apoyo a la aplicación
 Los fondos que se estiman necesarios para la ejecución
 de normas técnicas; del programa (de 1988 a 1992) ascienden a 59,2 millones
 de ECU, incluyendo los gastos de una plantilla de 32
 colaboradores.
 Considerando que la eliminación de otros obstáculos téc-
 nicos exige que los laboratorios de los Estados miembros
 posean los medios técnicos necesarios para garantizar la Artículo 3
 aplicación uniforme de normas, reglamentos técnicos y
 directivas; La Comisión será responsable de la ejecución del pro-
 grama. Será asistida en su función de gestión del Pro-
 grama por el Comité consultivo de gestión y coordina-
 Considerando que resulta importante para conseguir este ción (CGC) (Normas Científicas y Tecnológicas), creado
 objetivo que la Comunidad apoye actividades de colabo- por la Decisión 84/338/Euratorn, CECA, CEE del Con-
 ración que tengan por objetivo la armonización de las sejo (').
 mediciones y de los análisis químicos en los Estados
 miembros, para garantizar la concordancia de los resul-
 tados de pruebas y controles; (') DO n° L 177 de 4. 7. 1984, p. 25.
 ---pagebreak--- 14. 11.87 Diario Oficial de las Comunidades Europeas N" C 304/5
 Artículo 4 con la Comunidad acuerdos-marco sobre cooperación
 científica y técnica.
 Durante el tercer año, se procederá a la revisión del
 programa. Los resultados de dicha revisión deberán co- 2. La Comisión queda autorizada a negociar los
 municarse al Consejo y al Parlamento Europeo. Como acuerdos contemplados en el apartado 1 en el campo de
 consecuencia de la misma, la Comisión podrá presentar la metrología aplicada y de los análisis químicos.
 una propuesta de revisión del programa según los proce-
 dimientos adecuados. Artículo 6
 Artículo 5 El presente Reglamento entrará en vigor el 1 de enero de
 1988.
 1. La Comisión queda autorizada a negociar acuerdos
 de cooperación con terceros países, en los ámbitos a los El presente Reglamento será obligatorio en todos sus
 que se refiere el programa y, en particular, con aquellos elementos y directamente aplicable en cada Estado
 Estados europeos no miembros, que hayan concluido miembro.
 ---pagebreak--- N ° C 304/6 Diario Oficial de las C o m u n i d a d e s E u r o p e a s 14.11.87
 ANEXO
 PROGRAMA DE INVESTIGACIÓN Y DESARROLLO EN EL CAMPO DE LA METROLOGÍA
 APLICADA Y DE LOS ANÁLISIS QUÍMICOS
 (Oficina Comunitaria de Referencia — BCR)
 El objetive de este programa consiste en mejorar la fiabilidad de los análisis químicos y de las mediciones
 físicas (metrología aplicada) de forma que se consiga una concordancia de resultados en todos los Estados
 miembros.
 Los proyectos se seleccionarán de entre los campos que sean de importancia prioritaria para la Comunidad
 teniendo en cuenta factores económicos, ambientales o de sanidad pública.
 En particular, los campos prioritarios serán los siguientes:
 — análisis de alimentos y de productos agrarios
 — análisis ambiental
 — análisis biomédico
 — análisis de metales, incluyendo análisis de superficies
 — mediciones físicas (metrología aplicada).
 Las actividades incluirán en particular:
 — ejecución de programas de medición en colaboración (intercomparaciones)
 — mejora de los métodos de análisis y medición
 — mejora de los instrumentos necesarios para las mediciones de alta precisión
 — desarrollo de normas de transferencia
 — preparación y certificación de materiales de referencia
 — almacenamiento y distribución de materiales de referencia
 — becas para jóvenes científicos en temas incluidos en el programa
 — intercambio de científicos en temas incluidos en el programa.


text:
 27.3.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 80/5
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 11. února 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État — Francie) — Graphic Procédé v. Ministère du budget, des comptes publics et de la fonction publique
 (Věc C-88/09) (1)
 („Daně - Šestá směrnice o DPH - Reprografická činnost - Pojmy „dodání zboží“ a „poskytování služeb“ - Kritéria rozlišení“)
 2010/C 80/09
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Conseil d'État
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Graphic Procédé
 Žalovaný: Ministère du budget, des comptes publics et de la fonction publique
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Conseil d'État — Výklad čl. 2 odst. 1, čl. 5 odst. 1 a čl. 6 odst. 1 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) — Reprografie — Kritéria, která musí být zohledněna pro odlišení dodání zboží od poskytování služeb ve smyslu šesté směrnice
 Výrok
 Článek 5 odst. 1 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně musí být vykládán v tom smyslu, že reprografická činnost naplňuje znaky dodání zboží, pokud se omezuje na prosté rozmnožení dokumentů na nosiče, přičemž právo s nimi nakládat je převedeno z reprografa na zákazníka, který si kopie originálu objednal. Taková činnost však musí být kvalifikována jako „poskytování služeb“ ve smyslu čl. 6 odst. 1 šesté směrnice 77/388, pokud je patrné, že jsou s touto činností spojeny doplňkové služby, které mohou být vzhledem ke svému významu pro jejich příjemce, k času nezbytnému k jejich provedení, ke zpracování, jež si vyžadují původní dokumenty, a k podílu na celkových nákladech, které toto poskytování služeb představuje, převládající v poměru k dodání zboží, takže pro jejich příjemce představují samotný cíl.
 (1) Úř. věst. C 113, 16.5.2009.


type: wikipedia

text:
Mali, officielt Republikken Mali (fransk: République du Mali) er en indlandsstat i Vestafrika. Mali er det syvendestørste land i Afrika og grænser mod nord til Algeriet, mod øst til Niger, mod syd til Burkina Faso og Elfenbenskysten, mod sydvest til Guinea og mod vest til Senegal og Mauretanien.
 Dagens Mali var tidligere en del af tre vestafrikanske riger, som kontrollerede Trans-Sahara-handelen: Ghanariget, Maliriget (som Mali er navngivet efter) og Songhai-Imperiet. Sent i 1800'erne kom Mali under fransk kontrol og blev en del af Fransk Sudan. Mali fik sin uafhængighed i 1959 sammen med Senegal, som Føderationen Mali. Året efter blev Føderationen Mali en uafhængig nation. Efter lang tid med etpartistyre førte et statskup i 1991 til en ny forfatning og Mali blev en demokratisk flerpartistat. I januar 2012 udbrød der et oprør i det nordlige Mali og den nye stat Azawad blev udråbt. Konflikten blev yderligere kompliceret af et militærkup i marts. Med støtte fra franske styrker generobrede regeringsstyrker kontrollen med det meste af området og der blev afholdt præsidentvalg i 2013.
 Mali er et konstitutionelt demokrati inddelt i otte regioner. Malis nordlige grænser når midten af Sahara, mens landets sydlige region med størstedelen af indbyggerne har floderne Niger og Senegal. Landets økonomi bestemmes hovedsageligt af landbrug og fiskeri. Nogle af Malis naturressourcer er guld, uran og salt. Mali er et af verdens fattigste lande.
 Den maliske befolkning, ca. 12 millioner, med etniske grupper fra Subsaharisk Afrika, som har historiske, kulturelle, sproglige og religiøse ligheder. Fransk er det officielle sprog og islam er den mest udbredte religion. Landet har en varieret hverdagskultur pga. sin etniske og geografiske forskellighed.
 Historie
 Mali var tidligere en del af tre vestafrikanske riger, som kontrollede Trans-Sahara-handelen med guld, salt og andre varer. Disse sahariske kongeriger havde ingen strenge geopolitiske grænser og heller ikke etniske identiter. Det ældste af disse riger var Ghanariget, som domineredes af soninkérne, et mande-talende folk. Nationen udvidede sig i Vestafrika fra det 8. århundrede til 1078, da den blev besat af almoraviderne.
 Maliriget, der senere blev skabt i den øvre Niger-flod, fik stor betydning i det 14. århundrede. I Maliriget var de ældgamle byer Djenné og Timbuktu centre for handel og læren om islam. Riget forfaldt som resultat af en intern intrige og blev fortrængt af Songhai-Imperiet i det 15. århundrede. Songhai-folket havde sin oprindelse i det nuværende nordvestlige Nigeria. Songhai-Imperiet havde i lang tid været et stærkt styre i Vestafrika og stod tilbage som en genstand for Malirigets styre. I det sene 14. århundrede, fik Songhai sin uafhængighed fra Maliriget, udvidede sig og indbefattede den østlige del af Maliriget. Rigets kollaps var for det meste resultatet af berbernes invasion i 1591. Songhai-Imperiets fald markerede slutningen på regionens rolle som et handelscenter. Ved de nye de europæiske styrkers etablering af havruter mistede Trans-Sahara-handelsruterne deres betydning.
 I kolonitiden kom Mali under fransk kontrol sent i 1800-tallet. I 1905 var det meste af området under fransk kontrol som en del af Fransk Sudan. Tidligt i 1959 forenede Mali og Senegal sig til Føderationen Mali. Føderationen fik uafhængighed fra Frankrig 20. juni 1960. Senegal trak sig fra føderationen i august 1960. Modibo Keïta blev valgt som den første præsident og etablerede en etpartistat med uafhængig afrikansk og socialistisk orientering, som havde tætte bånd til Østen, og gennemførte en ekstensiv nationalisering af økonomiske resurser.
 I november 1968 blev Keïtas regime styrtet i et ikke-blodigt militærkup ledet af Moussa Traoré. Det følgende militærledede regime med Traoré som præsident prøvede at ændre økonomien i landet. Det blev forpurret af politisk tumult og tørke mellem 1968 og 1974. Traorés regime mødte begyndende uro i det sene 1970'ere og tre kupforsøg. Dog undertrykte Traorés regime alle uligheder til sent i 1980’erne. Regeringen fortsatte med at forsøge økonomiske reformer, og den almindelige borger blev i stigende grad misfornøjet. Voksende krav for et flerpartisk demokrati gjorde, at Traorés regime tillod begrænset politisk liberalisering, men nægtede at indlede et demokratisk system. I 1990 begyndte sammenhængende modstandsbevægelser at dukke op og situationen blev kompliceret af den stigende etniske vold mod nord, fulgt af tuareg-folkets tilbagevenden til Mali. Anti-regeringsprotester i 1991 førte til et kup, en overgangsregering og en ny forfatning. I 1992 vandt Alpha Oumar Konaré Malis første flerpartivalg. Efter sit genvalg i 1997 satte præsident Konaré gang i politiske og økonomiske reformer og bekæmpede korruption. I 2002 vandt Amadou Toumani Touré valget. Han var tidligere general og leder af militæraspektet i demokratiets opstand i 1991. Mali var frem til 2012 et af de mest politisk og socialt stabile lande i Afrika.
 Løsrivelsesbevægelsen i Azawad
 I januar 2012 begyndte en gruppe tuareger fra Den Nationale Bevægelse for et Frit Azawad (MNLA) et oprør i det nordlig Mali, for en selvstændig stat i Azawadområdet. Det er soldater, der har kæmpet for Muammar Gaddafi i Libyen.
 De var svært bevæbnede med våben medbragt fra det Libyske borgerkrigs-kaos, og fik i i marts tilslutning fra radikale islamister i gruppen Ansar Dine ("Troens Forsvarere").
 Den 22. marts gennemførte en officer i den maliske hær Amadou Sanogo et militærkup i Bamako. Juntaen kalder sig CNRDRE (Le Comité National pour la Restauration de la Democratie et le Redressement de l’Etat).
 Den officielle begrundelse var, at hæren i nord var underbemandet og dårligt udstyret. Men han var støttet af en stigende utilfredshed med landets politiske klasse og især præsident Amadou Toumani Touré. Han gik i skjul, og landets forfatning fra 1992 blev sat ud af kraft.
 I slutningen af marts indtog MNLA og Ansar Dine de to hovedbyer Gao og Kidal, og den maliske hær jagedes helt ud af den nordlige del af landet. Den 2. april indtages Timbuktu.
 Fredag d. 6. april 2012 erklærede Tuareg-bevægelsen Den uafhængige stat Azawad (fransk: État indépendant de l'Azawad), uafhængig fra Mali. Der var begyndende splittelse mellem tuaregerne i MNLA og islamisterne i Ansar Dine, men de forsøgte at styrke samarbejdet, hvilket medførte at landet 26. maj skiftede navn til "Den islamiske republik Azawad".
 Den 6. april trådte også Amadou Toumani Touré tilbage og afløstes 12. april af Dioncounda Traoré som midlertidig præsident.
 I juni udtalte en talsmand for Ansar Dine, at det er gruppens ønske at indføre sharia i ”hele Mali” og en uafhængig stat i nord-Mali; samtidig er der sammenstød mellem dem og MNLA, lige som der opstår flere lokale modstandsgrupper.
 Det Vestafrikanske Økonomiske Fællesskab, ECOWAS, vedtog 16. juni at indsætte en interventionsstyrke på 3.270 mand, hovedsageligt fra Nigeria, Senegal og Niger. Den skal ”stabilisere og konsolidere” overgangsmagten i Bamako og sammen med den maliske hær ”generobre” den nordlige del af landet, men først når alle muligheder for dialog med oprørerne i nord er udtømte, som det hedder i en erklæring. FNs generalsekretær Ban Ki-moon støtter dette initiativ.
 Konflikten har sendt over 320.000 maliere på flugt, og der er desperat nød i området. FNs Børnefond (UNICEF) oplyser, at 12 millioner mennesker trues af akut sult på tværs af Sahel-bæltet, og at situationen i Mali forværrer problemet.
 UNESCO satte 28. juni 2012 Timbuktu på listen over Verdensarvsområder i fare.
 Både karavanebyens kulturmindesmærker og en pyramide, rejst af regenten i 1495, er truet af yderligtgående islamisters og lovløse elementers hærgen.
 Premierminister Cheick Modibo Diarra blev 11. december 2012 arresteret af 20 soldater fra den militære base Kati.
 Det var fra samme militære base, at statskuppet d. 21. marts 2012 blev gennemført. Senere samme dag erklærede Cheick Modibo Diarra at han og hans regering gik af.
 Den konstituerede præsident Diouncounda Traoré har d. 12. december udnævnt Django Sissoko som ny konstitueret premierminister.
 Politik og regering
 Mali er et konstitutionelt demokrati undergivet en forfatning fra 12. januar 1992, der blev ændret i 1999. Forfatningen var udarbejdet efter en traditionel adskillelse af magten mellem udøvende, lovgivende og dømmende magt.Regeringens system beskrives som semi-præsidentisk. Systemet betegnes som semi-præsidentielt.
 Den udøvende magt overdrages til præsidenten, som vælges i en periode på fem år og har en begrænsning på to perioder. Præsidenten er statsoverhoved og de væbnede styrkers øverstkommanderende. Premierministeren udpeges af præsidenten og er regeringschef og styrer ministerrådet. Nationalforsamlingen er Malis eneste lovgivende magt og består af repræsentanter, som vælges i 5-årige perioder. Efter valgene i 2007 har Alliance pour la démocratie et le progrès 113 ud af 160 sæder i forsamlingen. Forsamlingen holder to forsamlinger hvert år og debatterer og stemmer på lovgivningen, indsendt af et medlem eller af regeringen.
 Forfatningen sørger for en uafhængig domstol, men den udøvende magt fortsætter med at udøve indflydelse på det dømmende område ved at udpege dommere og overser både de dømmende funktioner og den lave håndhævelse. Malis højeste domstol er højesteretten, som både har dømmende og administrative styrker og en adskilt forfatningsdomstol, der sørger for dømmende gennemgang af lovgivende handlinger og står som en valgdommer. Adskillige lavere domstole eksisterer, selv om landsbychefer og ældre skal løse uenigheder i byområder.
 Militæret tog magten ved et statskup den 22. marts 2012, hvilket udsatte præsident og parlamentsvalg. Da valgene blev gennemført i 2013 opnåede den nuværende præsident Ibrahim Boubacar flertal, og blev indsat i præsidentembedet den 4. september 2013.
 Udenrigsrelationer
 Malis udenrigspolitiske orientering er i stigende grad blevet vigtig og vestlige igennem tiden. Siden institutionen af en demokratisk regering i 2002, er Malis relationer med Vesten og USA blevet forbedret betydeligt. Mali har endnu et længevarende forhold til Frankrig, den tidligere styrer. Mali er aktiv i regionale organisationer som den Afrikanske Union. Ved at kontrollere og løse regionale konflikter, som i Elfenbenskysten, Liberia og Sierra Leone, er Malis vigtigste udenlandske mål. Mali føler sig truet af potentialet for konflikter i nabolandene, og forholdet med disse er ofte svære. Generel usikkerhed langs grænser mod nord inkluderer banditter ved krydsningsgrænserne og terrorisme, der tilbageholder problemer i regionale forhold.
 Militær
 Malis militær består af en hær, som består af landstyrker, en lille flåde og et luftvåben. Militæret er underbetalt, lidt bevæbnet og har brug for mere rationalisering. Organiseringen lider af indblandingen fra uregelmæssige tuaregstyrker, der er gået ind i det regulære militær i 1992-aftalen mellem regeringen og tuareg-oprørsstyrker. Militæret har holdt lav profil siden demokratiets overgang i 1992. Den nuværende præsident, Amadou Toumani Touré, er en tidligere hærgeneral.
 Azawad
 Fredag d. 6. april 2012 erklærede Tuareg-bevægelsen en del af Mali uafhængig og navngav deres nye stat Den uafhængige stat Azawad. Lørdag d. 26. maj gik Tuareg-bevægelsen, i et forsøg på at styrke Azawad, i samarbejde med de islamistiske oprørere i Ansar Dine, og landet er nu kendt som "Den islamiske republik Azawad". Ansar Dine har siden fordrevet Tuareg-bevægelsen og er gået i gang med at destruere kulturarv. Azawad er ikke internationalt anerkendt.
 Administrativ inddeling
 Mali er inddelt i otte regioner (régions) og et distrikt. Hver region har en guvernør. Siden Malis regioner er enorme, inddeles landet i yderligere 49 cercle, og 288 arrodissmenter i alt. Borgmestre og valgte byrådsmedlemmer styrer arrondissemneterne.
 Regionerne er nummererede, oprindelig fra vest mod øst, med romertal. Hovedstaden Bamako administreres separat og udgør sit eget distrikt.
 De otte regioner og Bamako District ses nedenfor. Folketallene er fra folketællingerne i 1998 og 2009.
 Geografi
 Mali er en indlandsstat i Vestafrika og grænser i nord mod Algeriet, i øst mod Niger, i syd mod Burkina Faso og Elfenbenskysten, i sydvest mod Guinea og i vest mod Senegal og Mauretanien. Med sine 1.240.000 km2 er Mali det 24. største land og kan arealmæssigt sammenlignes med Angola eller Sydafrika. Det meste af landet ligger i det sydlige Sahara, som skaber tørre årstider. Landet strækker ud mod sydvest, gennem det subtropiske Sahel-bælte til den sudanesiske savannezone. Mali har for det meste et fladt terræn og rejser sig til de nordlige sletter, som dækkes af sand. Mount Hombori er med sine 1.153 meter over havet det højeste punkt i Mali, mens det laveste ligger ved floden Senegal med 23 m.
 Klima
 Landets klima går fra subtropisk mod syd til gold mod nord. Meget af landet modtager forsømmende regn, og tørke er hyppigt. Mellem det sene juni til det tidlige december ligger årsregnen. I løbet af denne tid er oversvømmelser floden Niger almindelige. Nationen har betydelige naturresurser som guld, uran, fosfat, kaolinit, salt og kalksten, der er meget benyttede. Mali har mødt talrige miljøforandringer, heraf ørkenspredning, afskovning, erosion og utilstrækkelig vandforsyning af drikkevand.
 Økonomi
 Mali er et af verdens fattigste lande. En arbejders gennemsnitlige årsløn er omtrent US$ 1.500. Mellem 1992 og 1995 forsøgte Mali et økonomisk justeringsprogram, som resulterede i økonomisk vækst og mindre uligevægt. Programmet forbedrede sociale og økonomiske vilkår og førte til, at Mali den 31. maj 1995 kunne optages i WTO. Landets BNP er vokset som resultat. I 2002 var BNP på US$ 3,4 mia., hvilket blev forøget til US$ 5,8 mia. i 2005, som står til 17,6% i årstilvækst.
 Malis vigtigste industri er landbrug. Bomuld er landets største eksportvare og sælges til Senegal og Elfenbenskysten. I løbet af 2002 blev der produceret 620.000 ton bomuld i Mali, men bomuldspriserne faldt i 2003. Ud over bomuld dyrkes ris, hirse, majs, grøntsager, tobak og træ. Guld, husdyr og landbrug står for 80% af Malis eksport. 80% af arbejderne er beskæftiget i landbruget, mens 15% er beskæftiget i servicesektoren. Årstidernes skiften fører dog til sæsonbetinget midlertidig arbejdsløshed blandt mange landarbejdere.
 I samarbejde med International Development Association lempede Mali i 1991 håndhævelsen af minedriftsreglerne. Det førte til fornyet udenlandsk interesse og investering i mineindustrien. Guld findes i den sydlige region, og Mali har en tredjestørste guldproduktion i Afrika (efter Sydafrika og Ghana). Fund af guld – Malis hovedeksportsprodukt fra 1999 – har afbødet de negative følger af fald i bomuldspriserne og uro hos den vigtige handelspartner Elfenbenskysten. Andre naturresurser er kaotin, salt, fosfat og kalksten.
 Elektricitet og vand leveres af Energie du Mali, og tekstiler frembringes af Industry Textile du Mali. Mali har fået effektiv vandkraft, der skaffer over halvdelen af elektriciteten. I 2002 blev 700 kWh produceret af vandkraft i Mali. Regeringen deltager i udenlandsk involvering, angående handel og privatisering. Mali gennemgik økonomiske reformer i begyndelsen af 1988 ved at underskrive aftaler med Verdensbanken og Den Internationale Valutafond. Fra 1988 til 1996 reformerede regeringen offentlige virksomheder. Efter aftalen blev 16 virksomheder privatiseret, 12 delvist privatiseret og 20 afviklet. To hovedvirksomheder, Societé de Telecommunications du Mali (SOTELMA) og Cotton Ginning Company (CMDT), forventedes at blive privatiseret i 2008.
 Samfund
 Demografi
 I juli 2007 havde Mali en befolkning på ca. 12 millioner, med en årstilvækst på 2,7%. Befolkningen forventedes at nå 13.506.000 indbyggere i 2010. I 2002 levede 68% af befolkningen i byområder og 5-10% var nomadiske. Mere end 90% af befolkningen lever i landets sydlige del, især i Bamako, der har over 1 million indbyggere.
 I 2007 var omkring 48% af malierne under 15 år, 49% var 15-64 år, og 3 % var 65 år eller ældre. Medianalderen var 15,9 år. Fødselsraten i 2007 var 49,6 fødsler pr. 1.000, og den samlede fertilitetsrate var 7,5 børn pr. kvinde. Dødsraten i 2007 var 16,5 dødsfald pr. 1.000. Den forventede levealder var 49,5 år (47,6 for mænd og 51,5 for kvinder). Mali har en af verden største børnedødeligheder, med 217 dødsfald pr. 1.000.
 Malis befolkning har etniske grupper fra Subsahara, som har historiske, kulturelle, sproglige og religiøse ligheder. Folket bambara er langt den største etniske og udgør 36,5% af befolkningen. Samlet udgør bambara, soniké og malinké alle fra den brede mandé-gruppe 50% af befolkningen. Andre betydelige grupper er fulaniere (17%), voltaic (12%), songhai og tuareg og moor (10%). Mali har historisk set gode inter-etniske forhold, selv om arvelige slaveriforhold eksisterer som spændte forhold mellem songhai og tuareg.
 Fransk er Malis officielle sprog, men 40 eller mere afrikanske sprog bruges også af de adskillige etniske grupper. Omkring 80% af Malis befolkning kan kommunikere på bambara, som er landets lingua franca og handelssprog. Anslået 90% af malierne er muslimer (mest sunnier), 9% tilhører traditionelle religioner og 1% er kristne (omkring to-tredje romersk-katolske og en-tredje protestanter). Ateisme og agnosticisme er sjælden hos malierne, og de fleste udøver deres religion hver dag. Islam udøves i Mali moderat, tolerant og indføres i lokale levevilkår; forhold mellem muslimer og tilhængere af mindretalsreligioner er generelt fredelig. Forfatningen opretter en sekulær stat og sørger for tros- og religionsfrihed og regeringen accepterer for det meste denne ret.
 Sundhed og uddannelse
 Mali har talrige sundhedsudfodringer i fattigdom, fejlernæring og mangelfuld hygiejne og kloakering. Malis sundheds- og udviklingsindikatorer er blandt de værste i verden. I 2000 havde blot 62-65% af befolkningen adgang til sikkert drikkevand og 69% til forsyningsservice. I 2001 havde anvendte regeringen omkring US$ 4 pr. indbygger til sundhed og sygdomsbehandling. Medicinske faciliteter er meget begrænset, og medicin findes kun i små mængder. Malaria og andre infektioner forårsaget af leddyr er almindelige i Mali, det samme er tallet af infektionssygdomme som kolera og tuberkulose. Malis børn lider også af fejlernæring og en lavt immunforsvar. Anslået 1,9% af den voksne befolkning havde HIV/AIDS og var blandt de laveste i Subsaharisk Afrika.
 Uddannelse i Mali er principielt gratis og en pligt i ni år; mellem syv-16 år. Systemet omfatter seks års fri grundskole i starten af syvende år, fulgt af seks års gymnasium. Antallet af elever i Malis grundskoler er dog lavere, fordi familierne ikke kan dække udgifterne til skoleuniformer, bøger, mad og skolepenge. I skoleåret 2000-01 gik 61% af børnene i den skolepligtige alder i grundskolen (71% drenge og 51% piger); i slutningen af 1990’erne gik 15% af årgangene i gymnasiet (20% drenge og 10% piger). Uddannelsessystemet plages af mangel på skoler i byområderne og mangel på lærere og materialer. Anslået læsefærdighed i Mali ligger mellem 27-30% til 46,4%, med læsefærdigheder betydeligt lavere hos kvinder end mænd.
 Kultur
 Musik og litteratur
 Maliske musiktraditioner er hentet fra griotterne, der er kendt som ”mindeholdere”. Malisk musik er mangeartet og har mange forskellige genrer. Berømte maliske musikere er koramusikeren Toumani Diabaté, guitaristen Ali Farka Touré, bandet Tinariwen og adskillige afro-pop-artister som Salif Keita, duoen Amadou et Mariam og Oumou Sangare.
 Til trods for, at Malis litteratur er mindre kendt end musikken, har Mali altid været et af Afrikas mest livlige intellektuelle centre. Malis litterære traditioner er hovedsageligt mundtlig, med jalis, der reciterer eller synger historier fra overleveringen. Amadou Hampâté Bâ, Malis kendteste historikere, brugte meget af sit liv på at dokumentere disse mundtlige traditioner. Den mest kendte roman er Yambo Ouologuems Le devoir de violence (dansk: "Pligten til vold"), der vandt Prix Renaudot i 1968, men blev beskyldt for plagiat. Andre kendte forfattere fra Mali er Baba Traoré, Ousmane Sembene, Modibo Sounkalo Keita, Massa Makan Diabaté, Moussa Konaté og Fily Dabo Sissoko.
 Den varierede hverdagskultur afspejler landets etniske og geografiske forskelle. De fleste maliere bærer flagrende, farverige dragter boubous, som er typisk vestafrikansk. Maliere deltager ofte i festivaler, danse og ceremonier.
 Køkken
 Ris og hirse er vigtige ingredienser i malianske mad, der er stærkt baseret på kornprodukter. Korn tilberedes ofte med sovse lavet af spinat-og baobabblade, med tomat eller med jordnød, eventuelt tilsat grillet kylling, lam, okse eller ged. Malisk mad varierer efter region.
 Sport
 Den mest populære sport i Mali er fodbold, der blev mere fremtrædende, efter at Mali var vært for African Nations Cup i 2002. I de fleste byer spilles jævnligt fodboldkampe. de mest populære nationalhold er Djoliba, Stad og Real. Uformel fodbold spilles ofte af unge med et bundt klude som bold. Landet har haft adskillige spillere på franske hold, fx Salif Keita og Jean Tigana.
 Basketball er en anden populær sport; Malis basketballlandshold for kvinder er det eneste afrikanske basketballhold, der dystede i Sommer-OL 2008. Traditionel brydning (la lutte) er også almindeligt, selv om interessen er faldet de senere år. Spillet wari, en variation af kalaha, er en almindelig hobby.
 Noter
 Litteratur
 "Background Note: Mali". Maj 2008. Det amerikanske udenrigsministerium.
 Chitunda, Julio. "Ruiz looks to strengthen Mali roster ahead of Beijing". FIBA.com (13. marts 2008). Hentet 24. juni 2008.
 The world’s largest cities and urban areas in 2006 – Urban areas ranked 201 to 300 City Mayors.com Besøgt 23. maj 2008.
 Constitution of Mali . En engelsk version er også mulig.
 Hudgens, Jim, Richard Trillo, and Nathalie Calonnec. The Rough Guide to West Africa. Rough Guides (2003). .
 Koné, Denis. Mali: "Résultats définitifs des Législatives". Les Echos (Bamako) (13. august 2007). Besøgt 24. juni 2008.
 "Mali". UNAIDS. Besøgt 3. juni 2008.
 "Mali ". The World Factbook. United States CIA. 19. juni 2008.
 "Mali". WHO 2005.
 Mali country profile. Library of Congress Federal Research Division (januar 2005). Denne artikel indeholder tekst fra denne kilde, som er public domain.
 "Malian Men Basketball" . Africabasket.com. Besøgt 3. juni 2008.
 Michelle Crabill and Bruce Tiso. Mali Resource Website . Fairfax County Public Schools. January 2003. Besøgt 4. juni 2008.
 Milet, Eric & Jean-Luc Manaud. Mali. Editions Olizane (2007). .
 Mwakikagile, Godfrey. Military Coups in West Africa Since The Sixties, Huntington, New York: Nova Science Publishers, 2001.
 Pye-Smith, Charlie & Rhéal Drisdelle. Mali: A Prospect of Peace? Oxfam (1997). .
 "Rank Order – Area ". The World Factbook. United States Central Intelligence Agency. 2. juli 2008.
 Velton, Ross. Mali. Bradt Travel Guides (2004). .
 World Population Prospects: The 2006 Revision Population Database . 2006. United Nations Population Division. Besøgt 3. juli 2008.
 Eksterne henvisninger
 Regering
 Regeringens officielle portal
 Generelle referencer
 BBC News’ landeprofil – Mali
 The World Factbook – Mali
 Andre
 Mali på Open Directory Project
 Officiel turismeside
 Lande i Afrika
 Indlandsstater
 Forhenværende franske kolonier
 Republikker


text:
Ba scríbhneoir é Aodán Mac Póilin (1948 – 29 Nollaig 2016) a bhí gníomhach ar son na Gaeilge i dTuaisceart Éireann. Fuair sé bás ar 29 Nollaig 2016.
 Saol
 Rugadh i mBéal Feirste é, agus bhí sé ina chónaí i nGaeltacht Bhéal Feirste. D'fhreastail sé ar Ollscoil Uladh agus bhain sé bunchéim agus M.Phil sa Léann Éireannach amach. Iar-mhúinteoir a bhí ann.
 Eagraíochtaí
 Sa bhliain 1990 Ghlac sé post mar Stiúrthóir ar Iontaobhas Ultach. Dar le beo.ie, "Bhí an dearg-ghráin ag go leor de náisiúnaithe na sé chontae ar an eagras Iontaobhas Ultach sna nóchaidí de bhrí gurbh é rialtas na Breataine a chuir maoiniú ar fáil dó ag an am agus chaith go leor acu go suarach leis an té a bhí agus atá i gceannas air, an Béal Feirsteach Aodán Mac Póilín."
 Deir Risteard Mac Gabhann go raibh "cluiche an-chontúirteach á imirt acu" maidir le Mac Póilin, agus "Bhí clúmhilleadh ar siúl ag cuid de na colúnaithe a bhí ag scríobh ina éadan. Ag an am, bhí go leor gealt ag dul thart a d’amharcfadh air seo agus b’fhéidir a ghlacfadh treoir uaidh agus a dhéanfadh dochar d’Aidan. Sin an eagla is mó a bhí air. Bhí seisean ag siúl thart fá na ceantair seo i rith ama sin, bhí sé ina chónaí i gceartlár Bhaile Andarsan.”
 Bhí Mac Póilin gníomhach sa Bhiúró Eorpach do Theangacha Neamhfhorleathana agus i gComhairle Caidrimh Pobail Thuaisceart Éireann, agus bhí sé mar Chathaoirleach ar an chéad Ghaelscoil i dTuaisceart Éireann. Ba bhall boird le Foras na Gaeilge, Colm Cille, agus Comhairle Craoltóireachta Thuaisceart Éireann é. Is comhalta é de na boird seo a leanas: Cultúr na hÉireann, Comhairle na Gaelscolaíochta, agus Aonad Seamus Heaney, Ollscoil na Banríona, Béal Feirste, faoi láthair.
 Maígh sé go raibh buntáiste le fáil ag aontachtaithe an Tuaiscirt má chuireann siad béim ar an mbaint atá acu leis an tír as ar tháinig cuid mhaith dá muintir. Bunaíodh an Preispitéireachas, an creideamh Protastúnach is mó i dTuaisceart Éireann, in Albain – agus dar leis, ofrálann an tír sin féiniúlacht pholaitiúil Bhriotanach nach bhfuil Sasanach, rud a mheallfadh aontachtaithe a mhothaíonn deighilt idir iad féin agus Westminster.
 Saothair
 Bhí altanna scríofa agus léachtanna tugtha ag Mac Póilin ar go leor ábhar a bhaineann le cúrsaí cultúir, litríochta agus teanga. Bhí Mac Póilin mar eagarthóir ar na leabhair seo leanas: Styles of Belonging: the cultural identities of Ulster (1992), Ruined Pages, New Selected Poems of Padraic Fiacc (1994), The Irish Language in Northern Ireland (1997). Ba bhall de phainéal eagarthóireachta Leabhar Mór na Gaeilge (2002) é.
 Tagairtí
 Scríbhneoirí Éireannacha
 Daoine as Contae Aontroma
 Básanna in 2016
 Daoine as Béal Feirste


text:
C 55/22 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 20.2.98
 El paÂrrafo quinto del artículo 32 ter del Real decreto de Archivo del asunto C-169/97 (1)
 21 de diciembre de 1967, por el que se establece el Regla- (98/C 55/43)
 mento general relativo a las pensiones de jubilación y de
 supervivencia de los trabajadores por cuenta ajena, esta-
 blece que: «Se consideraraÂ que el trabajador por cuenta Mediante auto de 18 de septiembre de 1997, el Presidente
 ajena, que ejerció un empleo en calidad de tal durante el del Tribunal de Justicia de las Comunidades Europeas ha
 período comprendido entre el 1 de enero de 1938 y el 1 decidido archivar el asunto C-169/97: Comisión de las
 de enero de 1945 y por el cual efectuó un pago cuyo Comunidades Europeas contra RepuÂblica Portuguesa.
 importe alcanza el importe anual citado en el paÂrrafo
 segundo, efectuó pagos suficientes como para que se acre- (1) DO C 199 de 28.6.1997.
 dite un empleo habitual y principal durante todo el
 período comprendido entre la fecha en la que finalizó el
 empleo probado y el 1 de enero de 1946.».
 El paÂrrafo sexto del artículo 32 ter del mencionado Real
 decreto de 21 de diciembre de 1967 establece que: «La
 presunción prevista en los dos paÂrrafos anteriores sólo Archivo del asunto C-193/96 (1)
 seraÂ desvirtuada para los períodos de empleo por los que
 (98/C 55/44)
 el interesado pueda pretender una pensión en virtud de
 otro reÂgimen belga, con exclusión del reÂgimen de los tra-
 bajadores por cuenta propia, o de un reÂgimen de un país Mediante auto de 25 de septiembre de 1997, el Presidente
 extranjero.». de la Sala Sexta del Tribunal de Justicia de las Comunida-
 des Europeas ha decidido archivar el asunto C-193/96
 Una disposición como la prevista en el paÂrrafo sexto del
 (petición de decisión prejudicial del Verwaltungsgericht
 artículo 32 ter del Real decreto de 21 de diciembre de
 Köln): Richard Buchen GmbH contra Bezirksregierung
 1967 ¿constituye una claÂusula de reducción, de suspensión
 Köln.
 o de supresión contenida en la legislación de un Estado
 miembro, claÂusula a la que se refiere el apartado 2 del
 artículo 46 ter del Reglamento (CEE) no 1408/71 y que no (1) DO C 210 de 20.7.1996.
 es aplicable a una prestación calculada de conformidad
 con el inciso i) de la letra a) del apartado 1 del artículo 46?
 Archivo del asunto C-205/97 (1)
 Archivo del asunto C-322/96 (1) (98/C 55/45)
 (98/C 55/42)
 Mediante auto de 5 de diciembre de 1997, el Presidente
 Mediante auto de 12 de septiembre de 1997, el Presidente del Tribunal de Justicia de las Comunidades Europeas ha
 del Tribunal de Justicia de las Comunidades Europeas ha decidido archivar el asunto C-205/97 (petición de decisión
 decidido archivar el asunto C-322/96 (petición de decisión prejudicial del Supremo Tribunal Administrativo): Fazenda
 prejudicial del Supremo Tribunal Administrativo): ICT Ð PuÂblica contra AssociacËaÄo Nacional de Transportes PuÂbli-
 InduÂstria e ComeÂrcio TeÃxtil, SA contra Fazenda PuÂblica. cos RodoviaÂrios de Mercadorias (Antram), en presencia
 del MinisteÂrio PuÂblico.
 (1) DO C 336 de 9.11.1996.
 (1) DO C 252 de 16.8.1997.


text:
Le jeudi 16 juillet 1970 est le 197 jour de l'année 1970.
 Naissances
 Éric Artiguste, joueur français de rugby à XV
 Apichatpong Weerasethakul, réalisateur, scénariste, producteur et artiste contemporain thaïlandais
 Brandon Wade, homme d'affaires américain
 Dariusz Białkowski, céiste polonais
 Elke Krystufek, artiste
 Kaspar Michel, politicien suisse
 Paolo Rudelli, prélat catholique et nonce apostolique italien
 Pierre Wazem, auteur de bandes dessinées
 Raimonds Miglinieks, joueur de basket-ball letton
 Roberto Grau, joueur de rugby argentin
 Wang Hee-kyung, archère sud-coréenne
 Yinka Davies, chanteuse nigériane
 Décès
 Frank Nelson (né le 22 mai 1887), joueur américain de baseball
 Haim-Moshe Shapira (né le 26 mars 1902), politicien israélien
 Hector Gratton (né le 13 août 1900), compositeur, chef d'orchestre, arrangeur, pianiste canadien
 Événements
 Création du Behesht-e Zahra, cimetière iranien
 Début des jeux du Commonwealth britannique de 1970
 Voir aussi
 16 juillet et juillet 1970