type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 28.11.2013
 ET
 Euroopa Liidu Teataja
 L 318/22
 EMP ÜHISKOMITEE OTSUS
 nr 120/2013,
 14. juuni 2013,
 millega muudetakse EMP lepingu XIII lisa „Transport”
 EMP ÜHISKOMITEE,
 võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut (edaspidi „EMP leping”), eriti selle artiklit 98,
 ning arvestades järgmist:
 (1)
 EMP lepingusse tuleb inkorporeerida komisjoni 3. detsembri 2012. aasta direktiiv 2012/45/EL, millega teist korda kohandatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2008/68/EÜ (ohtlike kaupade siseveo kohta) lisasid teaduse ja tehnika arenguga (1).
 (2)
 Seetõttu tuleks EMP lepingu XIII lisa vastavalt muuta,
 ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
 Artikkel 1
 EMP lepingu XIII lisa punkti 13c (Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2008/68/EÜ) lisatakse järgmine taane:
 „—
 32012 L 0045: komisjoni direktiiv 2012/45/EL, 3. detsember 2012 (ELT L 332, 4.12.2012, lk 18).”
 Artikkel 2
 Direktiivi 2012/45/EL islandi- ja norrakeelne tekst, mis avaldatakse Euroopa Liidu Teataja EMP kaasandes, on autentsed.
 Artikkel 3
 Käesolev otsus jõustub 15. juunil 2013 tingimusel, et EMP ühiskomiteele on edastatud kõik EMP lepingu artikli 103 lõike 1 kohased teated (2).
 Artikkel 4
 Käesolev otsus avaldatakse Euroopa Liidu Teataja EMP osas ja EMP kaasandes.
 Brüssel, 14. juuni 2013
 EMP ühiskomitee nimel
 eesistuja
 Gianluca GRIPPA
 (1) ELT L 332, 4.12.2012, lk 18.
 (2) Põhiseadusest tulenevaid nõudeid ei ole nimetatud.


text:
 28.5.2009
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 L 130/12
 AZ EGT VEGYES BIZOTTSÁG 24/2009 HATÁROZATA
 (2009. március 17.)
 az EGT-megállapodás I. mellékletének (Állat- és növény-egészségügyi kérdések) módosításáról
 AZ EGT VEGYES BIZOTTSÁG,
 tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodás kiigazításáról szóló jegyzőkönyvvel módosított, az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra (a továbbiakban: a megállapodás) és különösen annak 98. cikkére,
 mivel:
 (1)
 A megállapodás I. mellékletét a 2009. február 5-i 2/2009 EGT vegyes bizottsági határozat (1) módosította.
 (2)
 Az 1831/2003/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletnek a kérelmek elkészítése és megjelenési formája, valamint a takarmány-adalékanyagok értékelése és engedélyezése tekintetében történő végrehajtására vonatkozó részletes szabályokról szóló, 2008. április 25-i 429/2008/EK bizottsági rendeletet (2) bele kell foglalni a megállapodásba.
 (3)
 A 3-fitáz (Natuphos) takarmányadalékként való új felhasználásának engedélyezéséről szóló, 2008. június 6-i 505/2008/EK bizottsági rendeletet (3) bele kell foglalni a megállapodásba.
 (4)
 Az 1200/2005/EK, a 184/2007/EK, a 243/2007/EK, az 1142/2007/EK, az 1380/2007/EK és a 165/2008/EK rendeletnek egyes takarmányozási célra felhasznált adalékok engedélyezésének feltételei tekintetében történő módosításáról szóló, 2008. június 10-i 516/2008/EK bizottsági rendeletet (4) bele kell foglalni a megállapodásba.
 (5)
 A 2430/1999/EK, a 2380/2001/EK és az 1289/2004/EK rendeletnek a takarmányozási célra felhasznált egyes adalékanyagok engedélyezése vonatkozásában történő módosításáról szóló, 2008. június 17-i 552/2008/EK bizottsági rendeletet (5) bele kell foglalni a megállapodásba.
 (6)
 A HL L 173., 2008.7.3., 31. o. által helyesbített, a 6-fitáz (Quantum Phytase) takarmány-adalékanyagként való engedélyezéséről szóló, 2008. június 17-i 554/2008/EK bizottsági rendeletet (6) bele kell foglalni a megállapodásba.
 (7)
 E határozat Liechtenstein vonatkozásában nem alkalmazandó,
 A KÖVETKEZŐKÉPPEN HATÁROZOTT:
 1. cikk
 A megállapodás I. mellékletének II. fejezete a következőképpen módosul:
 1.
 A 1k. pont (2430/1999/EK bizottsági rendelet) a következő francia bekezdéssel egészül ki:
 „—
 32008 R 0552: a Bizottság 2008. június 17-i 552/2008/EK rendelete (HL L 158., 2008.6.18., 3. o.).”.
 2.
 Az 1y. (2380/2001/EK bizottsági rendelet) és az 1zy. (1289/2004/EK bizottsági rendelet) pont a következővel egészül ki:
 „ , melyet a következő rendelet módosított:
 —
 32008 R 0552: a Bizottság 2008. június 17-i 552/2008/EK rendelete (HL L 158., 2008.6.18., 3. o.).”.
 3.
 Az 1zzm. pont (1200/2005/EK bizottsági rendelet) a következő francia bekezdéssel egészül ki:
 „—
 32008 R 0516: a Bizottság 2008. június 10-i 516/2008/EK rendelete (HL L 151., 2008.6.11., 3. o.).”.
 4.
 Az 1zzzj. (184/2007/EK bizottsági rendelet), az 1zzzn. (243/2007/EK bizottsági rendelet), az 1zzzzd. (1142/2007/EK bizottsági rendelet), az 1zzzze. (1380/2007/EK bizottsági rendelet) és az 1zzzzk. (165/2008/EK bizottsági rendelet) pont a következővel egészül ki:
 „ , melyet a következő rendelet módosított:
 —
 32008 R 0516: a Bizottság 2008. június 10-i 516/2008/EK rendelete (HL L 151., 2008.6.11., 3. o.).”.
 5.
 Az 1zzzzo. pontot (393/2008/EK bizottsági rendelet) követően a szöveg a következő pontokkal egészül ki:
 „1zzzzp.
 32008 R 0505: a Bizottság 2008. június 6-i 505/2008/EK rendelete a 3-fitáz (Natuphos) takarmányadalékként való új felhasználásának engedélyezéséről (HL L 149., 2008.6.7., 33. o.).
 1zzzzq.
 32008 R 0554: a Bizottság HL L 173., 2008.7.3., 31. o. által helyesbített, 2008. június 17-i 554/2008/EK rendelete a 6-fitáz (Quantum Phytase) takarmány-adalékanyagként való engedélyezéséről.”
 6.
 A 3a. pontot (1436/98/EK bizottsági rendelet) követően a szöveg a következő ponttal egészül ki:
 „3b.
 32008 R 0429: a Bizottság 2008. április 25-i 429/2008/EK rendelete az 1831/2003/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletnek a kérelmek elkészítése és megjelenési formája, valamint a takarmány-adalékanyagok értékelése és engedélyezése tekintetében történő végrehajtására vonatkozó részletes szabályokról (HL L 133., 2008.5.22., 1. o.).”
 2. cikk
 A 429/2008/EK, az 505/2008/EK, az 516/2008/EK, az 552/2008/EK és az 554/2008/EK HL L 173., 2008.7.3., 31. o. által helyesbített rendeletnek az Európai Unió Hivatalos Lapjának EGT-kiegészítésében közzéteendő izlandi és norvég nyelvű szövege hiteles.
 3. cikk
 Ez a határozat 2009. március 18-án lép hatályba, feltéve, hogy az EGT Vegyes Bizottság a megállapodás 103. cikkének (1) bekezdésében előírt összes bejelentést megkapta (7).
 4. cikk
 Ezt a határozatot az Európai Unió Hivatalos Lapjának EGT-re vonatkozó részében és EGT-kiegészítésében kell közzétenni.
 Kelt Brüsszelben, 2009. március 17-én.
 az EGT Vegyes Bizottság részéről
 az elnök
 Alan SEATTER
 (1) HL L 73., 2009.3.19., 32. o.
 (2) HL L 133., 2008.5.22., 1. o.
 (3) HL L 149., 2008.6.7., 33. o.
 (4) HL L 151., 2008.6.11., 3. o.
 (5) HL L 158., 2008.6.18., 3. o.
 (6) HL L 158., 2008.6.18., 14. o.
 (7) Alkotmányos követelmények fennállását nem jelezték.


type: other

text:
INFO | Ochrana osobných údajov | Bonsai Centrum Košice
 1. Kupujúci berie na vedomie, že poskytnuté osobné údaje sú predávajúcim ako prevádzkovateľom spracúvané v súlade s § 10 ods. 3 písm. b) zákona č. zákona č. 122/2013 Z. z. o ochrane osobných údajov a o zmene a doplnení niektorých zákonov v platnom znení (ďalej len „zákon o ochrane osobných údajov“), keďže spracúvanie osobných údajov je nevyhnutné na plnenie zmluvy, v ktorej vystupuje dotknutá osoba ako jedna zo zmluvných strán, alebo v predzmluvných vzťahoch s dotknutou osobou alebo pri rokovaní o zmene zmluvy, ktoré sa uskutočňujú na žiadosť dotknutej osoby pre účely predaja tovaru vrátane jeho dodania kupujúcemu, a to vrátane cezhraničného prenosu osobných údajov.
 2. Kupujúci ako dotknutá strana, ktorej osobné údaje sú spracúvané predávajúcim ako prevádzkovateľom , je oprávnený kedykoľvek skontrolovať a zmeniť poskytnuté osobné údaje, ako aj zrušiť svoju registráciu po prihlásení sa v časti Váš účet na e-shop.
 3. Kupujúci môže podľa čl. 3 VOP vyjadriť pri registrácii alebo kedykoľvek neskôr svoj súhlas so spracúvaním svojich osobných údajov v súlade s § 11 ods. 1 zákona o ochrane osobných údajov pre účely marketingovej komunikácie a podpory predaja, najmä na zasielanie informácií o nových tovaroch (produktoch), zľavách, akciách a iných aktivitách predávajúceho.
 4. Predávajúci bude osobné údaje spracúvať pre účel vymedzený v týchto VOP a v súlade so zákonom o ochrane osobných údajov a dobrými mravmi.
 5. Kupujúci udeľuje súhlas so spracúvaním osobných údajov na dobu neurčitú a tento súhlas môže kupujúci kedykoľvek písomne odvolať zaslaním odvolania súhlasu na adresu sídla predávajúceho, okrem prípadov, keď zákon o ochrane osobných údajov neustanovuje inak.
 6. Predávajúci po splnení účelu spracúvania alebo uplatnení námietky zabezpečí podľa § 17 zákona o ochrane osobných údajov bezodkladne likvidáciu osobných údajov kupujúceho.
 7. Práva kupujúceho ako dotknutej osoby sú upravené najmä v § 28 zákona o ochrane osobných, pričom kupujúci má okrem iného právo na základe písomnej žiadosti od predávajúceho vyžadovať vo všeobecne zrozumiteľnej forme
 f) likvidáciu osobných údajov, ktorých účel spracúvania sa skončil alebo ak došlo k porušeniu zákona o ochrane osobných údajov.
 8. Predávajúci vybaví žiadosť kupujúceho najneskôr do 30 dní odo dňa doručenia žiadosti.
 9. Obmedzenie práv dotknutej osoby podľa § 28 ods. 2 zákona o ochrane osobných údajov (vyplývajúce z osobitného zákona alebo ak by uplatnením práv by bola porušená ochrana dotknutej osoby, alebo by boli porušené práva a slobody iných osôb oznámi predávajú bez zbytočného odkladu písomne dotknutej osobe a Úradu na ochranu osobných údajov.
 10. Spracúvané osobné údaje sú: meno, priezvisko, e-mailová adresa, adresa trvalého pobytu alebo iná adresa dodania tovaru, telefónne číslo.
 11. Predávajúci oznamuje kupujúcemu doplňujúcu informáciu ohľadom nakladania s osobnými údajmi, a to v prípade prevodu podniku alebo jeho časti alebo predaja e-shop bude databáza s osobnými údajmi poskytnutá aj inej osobe.


text:
Number: 090-80/2020
 Prosilec je želel pridobiti odločitve in sodno izvedeniško mnenje v postopku N 385/2014, opravilno številko obnovitvenega postopka oziroma odločitve, izdane v obnovi tega postopka. Organ je prosilca napotil na sklepa instančnih sodišč, ki sta objavljena na portalu sodne prakse, v preostalem delu pa je zahtevo zavrnil zaradi varstva osebnih podatkov. IP je pritožbo zavrnil v delu, ki se nanaša na napotitev, ker organ lahko na podlagi 5. odst. 6. čl. ZDIJZ prosilcu posreduje samo napotilo, kje se informacija nahaja, če je ta že enostavno javno dostopna. IP je v pritožbenem postopku ugotovil tudi, da izvedba delnega dostopa zaradi velike koncentracije varovanih osebnih podatkov, ki se med seboj prepletajo, ni mogoča pri presojanih izvedeniških mnenjih (v tem delu je IP pritožbo zavrnil), je pa možno delni dostop izvesti na sklepu prvostopenjskega sodišča, zato je v tem delu pritožbi prosilca ugodil.
 Številka: 090-80/2020/2
 Datum:22.6.2020
 Informacijski pooblaščenec po informacijski pooblaščenki Mojci Prelesnik (v nadaljevanju IP) izdaja na podlagi tretjega odstavka 27. člena Zakona o dostopu do informacij javnega značaja (Uradni list RS, št. 51/2006 – uradno prečiščeno besedilo, s spremembami in dopolnitvami; v nadaljevanju ZDIJZ), 2. člena Zakona o Informacijskem pooblaščencu (Uradni list RS, številka 113/2005 in 51/2007 – ZUstS-A, v nadaljevanju ZInfP), prvega odstavka 248. člena in prvega odstavka 252. člena Zakona o splošnem upravnem postopku (Uradni list RS, številka 24/2006 – uradno prečiščeno besedilo, s spremembami in dopolnitvami; v nadaljevanju ZUP), o pritožbi ... (v nadaljevanju prosilec), ki ga kot skrbnica zastopa ... (v nadaljevanju skrbnica prosilca), z dne 29. 4. 2020, zoper odločbo Vrhovnega sodišča RS, Tavčarjeva ulica 9, 1000 Ljubljana (v nadaljevanju organ), št. Su 231/2020, z dne 20. 3. 2020, v zadevi dostopa do informacij javnega značaja, naslednjo
 1. Pritožbi prosilca z dne 29. 4. 2020 zoper odločbo Vrhovnega sodišča RS, št. Su 231/2020, z dne 20. 3. 2020, se delno ugodi in se izpodbijana odločba delno odpravi ter se odloči, da mora organ prosilcu v roku enaintridesetih (31) dni od vročitve te odločbe posredovati fotokopijo sklepa Okrajnega sodišča v Ljubljani N 385/2014 z dne 24. 11. 2017, pri čemer je organ dolžan prekriti:
 v celotnem dokumentu:
 - ime, priimek, naslov in začasno bivališče nasprotnega udeleženca;
 na 2. strani dokumenta:
 - datum rojstva nasprotnega udeleženca;
 na 3. strani dokumenta:
 - v 4. točki obrazložitve: zadnji stavek;
 na 4. strani dokumenta:
 - v 10. točki obrazložitve: ime in priimek posameznice;
 - v 11. točki obrazložitve: navedba dveh različnih držav;
 na 5. strani dokumenta:
 - v 17. točki obrazložitve: od besedila »ugotavlja, da so pri nasprotnem udeležencu« do konca te točke;
 - v 18. točke obrazložitve: celotno besedilo;
 na 6. strani dokumenta:
 - v 22. točki obrazložitve: naslov gospodarske družbe in njena firma;
 - v 23. točki obrazložitve: ime in priimek posameznice in elektronski naslov nasprotnega udeleženca;
 na 8. strani dokumenta:
 - v 29. točki obrazložitve: od besedila »zaključek izvedenca, ko navaja« do besedila »dejstvo, da vlaga pritožbe«;
 - v 33. točki obrazložitve: od besedila »zapis pogovora s preiskovancem« do konca te točke;
 na 9. strani dokumenta:
 - v 33. točki obrazložitve: celotno besedilo;
 na 10. strani dokumenta:
 - v 42. točki obrazložitve: navedba vrste jezika;
 na 11. strani dokumenta:
 - v 45. točki obrazložitve: od besedila »v odnosu do sodišča« do besedila »Nasprotni udeleženec je v številnih«;
 - v 47. točki obrazložitve: navedba vrste jezika;
 na 12. strani dokumenta:
 - v 49. točki obrazložitve: od besedila »še povedal, da« do konca te točke;
 - v 50. točki obrazložitve: ime, priimek in naslov posameznika ter ime, priimek, izobrazba in naslov posameznice;
 - v 51. točki obrazložitve: od besedila »pojasni, da« do besedila »Nasprotni udeleženec v tej vlogi«;
 - v 52. točki obrazložitve: ime posameznika;
 na 13. strani dokumenta:
 - v 52. točki obrazložitve: priimek posameznika in od besedila »v kateri navaja, da« do konca točke;
 - v 53. točki obrazložitve: ime in priimek posameznika in posameznice in navedbo države, kjer se bo nahajal posameznik;
 - v 55. točki obrazložitve: ime in priimek posameznice ter državo, kamor naj bi posameznica odšla;
 na 14. strani dokumenta:
 - v 58. točki obrazložitve: ime in priimek posameznice;
 - v 59. točki obrazložitve: od besedila »v katerem zaključuje« do besedila »zato ponovno«;
 - v 60. točki obrazložitve: od besedila »zatrjevana« do konca te točke;
 - v opombi: od besedila »podpisano Pisarna« do konca te opombe;
 na 15. strani dokumenta:
 - v 60. točki obrazložitve: celotno besedilo;
 na 16. strani dokumenta:
 - v 62. točki obrazložitve: ime in priimek posameznice;
 na 17. strani dokumenta:
 v opombi: celotno besedilo;
 na 18. strani dokumenta:
 - v 73. točki obrazložitve: od besedila »ugotavlja, da« do konca točke;
 - v 74. točki obrazložitve: celotno besedilo;
 - v 75. točki obrazložitve: celotno besedilo;
 na 19. strani dokumenta:
 - v 76. točki obrazložitve: celotno besedilo;
 - v 77. točki obrazložitve: celotno besedilo;
 na 20. strani dokumenta:
 - v 78. točki obrazložitve: celotno besedilo;
 - v 79. točki obrazložitve: celotno besedilo;
 - v 80. točki obrazložitve: celotno besedilo;
 na 21. strani dokumenta:
 na 22. strani dokumenta:
 - v 85. točki obrazložitve: navedba funkcije, ki jo opravlja nasprotni udeleženec;
 na 24. strani dokumenta:
 - v 92. točki obrazložitve: navedba območja, na katerem je živel nasprotni udeleženec in navedba vrste dela, ki naj bi ga tam opravljal;
 - v 93. točki obrazložitve: od besedila »podani jasni znaki« do konca točke;
 - v 94. točki obrazložitve: celotno besedilo;
 na 25. strani dokumenta:
 - v 95. točki obrazložitve: celotno besedilo.
 2. Pritožba prosilca z dne 29. 4. 2020 se zavrne glede:
 - varovanih osebnih podatkov, ki jih je organ dolžan prekriti v skladu s 1. točko tega izreka;
 - sklepa Višjega sodišča v Ljubljani opr. št. II Cp 65/2018 z dne 17. 10. 2018;
 - sklepa organa opr. št. II Ips 84/2019 z dne 3. 10. 2019;
 - sodno izvedeniškega izvida in mnenja o duševnem stanju, spis opr. št. N 385/2014, prejeto dne 14. 8. 2015,
 - sodno izvedeniškega izvida in mnenja o duševnem stanju, spis opr. št. N 385/2014, prejeto dne 20. 10. 2016,
 - psihiatrično izvedenskega poročila, opr. št. N 385/2014, z dne 23. 6. 2017.
 Vrhovno sodišče RS je dne 7. 2. 2020 na podlagi 20. člena ZDIJZ od Okrajnega sodišča v Ljubljani prejelo odstopljeno vlogo, ki jo je Okrajno sodišče v Ljubljani prejelo 4. 2. 2020 in v je kateri prosilec po svoji skrbnici na podlagi določb ZDIJZ prosil za seznanitev z odločitvami in sodno izvedeniškim mnenjem v postopku N 385/2014 ter z opravilno številko obnovitvenega postopka oziroma z odločitvami, izdanimi v obnovi postopka N 385/2014.
 Organ je z odločbo št. Su 231/2020, z dne 20. 3. 2020 zahtevi prosilca delno ugodil in v obrazložitvi povzel prvi odstavek 4. člena ZDIJZ. Navedel je, da z dokumenti, ki jih zahteva prosilec, t.j. izvedeniškimi mnenji in odločitvami sodišč (pri čemer se je organ pri identifikaciji zahtevanih dokumentov omejil na vsebinske odločitve v tej zadevi) iz spisa z opr. št. N 385/2014, razpolaga, saj je v trenutku prejema zahteve razpolagal s spisom z opr. št. N 385/2014. Gre za naslednje dokumente:
 sodno izvedeniški izvid in mnenje o duševnem stanju, spis opr. št. N 385/2014, prejeto dne 14. 8. 2015,
 sodno izvedeniški izvid in mnenje o duševnem stanju, spis opr. št. N 385/2014, prejeto dne 20. 10. 2016,
 psihiatrično izvedensko poročilo, opr. št. N 385/2014, z dne 23. 6. 2017,
 sklep Okrajnega sodišča v Ljubljani N 385/2014 z dne 24. 11. 2017,
 sklep Višjega sodišča v Ljubljani II Cp 65/2018 z dne 17. 10. 2018,
 sklep organa v Ljubljani II Ips 84/2019 z dne 3. 10. 2019.
 Kot je prosilcu ob odstopu pritožbe napisalo že Okrajno sodišče v Ljubljani, se spis z opr. št. N 385/2014 po razveljavitvi sklepa sedaj vodi pod opr. št. N 736/2019. Iz vpogleda v elektronski vpisnik PUND izhaja, da je bila zadeva N 736/2019 zaključena s sklepom o ustavitvi postopka. V zvezi s sklepom Višjega sodišča v Ljubljani opr. št. II Cp 65/2018 z dne 17. 10. 2018 in sklepom organa opr. št. II Ips 84/2019 z dne 3. 10. 2019 organ ugotavlja, da sta zaradi seznanitve javnosti s sodno prakso, v anonimizirani obliki javno objavljena na portalu sodne prakse, na spletni strani www.sodnapraksa.si. Skladno s petim odstavkom 6. člena ZDIJZ, ki določa, da organ lahko prosilcu ne posreduje zahtevane informacije, ki je dostopna v prosto dostopnih javnih evidencah ali na drug način že enostavno javno dostopna (objava v uradnem glasilu, publikacijah organa, medijih, strokovni literaturi, svetovnem spletu in podobno), in mu posreduje samo napotilo, kje se informacija nahaja, je organ odločil kot izhaja iz 1. točke izreka te odločbe in prosilca napotil na spletno stran, kjer se zahtevana sklepa nahajata. Organ lahko po 3. točki prvega odstavka 6. člena ZDIJZ prosilcu zavrne dostop do zahtevane informacije, če se zahteva nanaša na osebni podatek, katerega razkritje bi pomenilo kršitev varstva osebnih podatkov v skladu z zakonom, ki ureja varstvo osebnih podatkov. Organ je povzel relevantne določbe Uredbe (EU) 2016/679 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. aprila 2016 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in prostem pretoku takih podatkov ter o razveljavitvi Direktive 95/46/ES (v nad. Splošna uredba o varstvu podatkov), ki se v Republiki Sloveniji uporablja neposredno (člen 4, pododstavek (1); drugi odstavek 4. člena; 6. člen (točka c, točka e). Organ je ugotovil, da se v preostalih zahtevanih dokumentih (sklep Okrajnega sodišča v Ljubljani opr. št. N 385/2014 z dne 24. 11. 2017 in izvedeniških mnenjih iz spisa opr. št. N 385/2014) nahajajo osebni podatki določenega oziroma določljivega posameznika, pri čemer ne obstaja zakonska obveznost, ki bi dopuščala razkritje osebnih podatkov posameznika, ki se nahajajo v presojanih dokumentih niti takšna obdelava (razkritje) ni potrebna zaradi izvajanja javne oblasti, dodeljene sodišču kot upravljavcu podatkov. Organ je pojasnil, da se zahtevani dokumenti nanašajo na zadevo, v kateri se presoja o odvzemu poslovne sposobnosti konkretnega posameznika, zato se v njih (t.j. v izvedeniških mnenjih in v sklepu prvostopenjskega sodišča, v katerem je dejansko stanje v zadevi zelo obširno opisano) nahajajo številne informacije (tudi informacije, ki jih skladno s Splošno uredbo lahko uvrstimo med posebne vrste osebnih podatkov) o konkretnem posamezniku, ki izvirajo iz njegove intimne sfere. V zahtevanih dokumentih gre namreč za predstavitev in presojo osebnih oziroma značajskih lastnosti posameznika v povezavi s presojo predloga za odvzem poslovne sposobnosti. Po presoji organa bi razkritje teh podatkov pomenilo hud poseg v zasebnost posameznika. Slednjega se je zavedal že zakonodajalec, ko je v vseh postopkih za ureditev osebnih stanj izključil javnost (43. člen Zakona o nepravdnem postopku). Organ je nadalje presodil, da tudi izvedba delnega dostopa iz 7. člena ZDIJZ v zvezi z zahtevanim sklepom Okrajnega sodišča v Ljubljani opr. št. N 385/2014 z dne 24. 11. 2017 in glede zahtevanih izvedeniških mnenj iz spisa z opr. št. N 385/2014, ki jih zahteva prosilec, ni možna in smiselna. V naštetih dokumentih gre namreč za takšen preplet informacij o določenem posamezniku, ki neposredno kažejo na določene njegove osebnostne lastnosti, da izvedba delnega dostopa ne bi imela smisla, saj bi bilo treba prekriti praktično celotno besedilo zahtevanih dokumentov. S pravno podlago oziroma pravnimi vidiki konkretnega primera (in informacijami o dejanskem stanju, kolikor so za razumevanje zadeve pomembne) pa se prosilec lahko seznani preko dokumentov (sklepov instančnih sodišč), ki so javno in v anonimizirani obliki dostopni na spletni strani sodstva v bazi sodne prakse. Organ je zato v tem delu zahtevo prosilca zavrnil na podlagi 3. točke prvega odstavka 6. člena ZDIJZ.
 Dne 29. 4. 2020 je organ zoper odločbo št. Su 231/2020, z dne 20. 3. 2020 prejel pritožbo, v kateri prosilec po svoji skrbnici predlaga, da IP pritožbi ugodi in organu oziroma Okrajnemu sodišču v Ljubljani naloži, da pritožnika seznani z zahtevanimi dokumenti, ki se nahajajo v spisu Okrajnega sodišča v Ljubljani št. N 736/2020 (prej N 385/2014) oziroma Okrajnemu sodišču v Ljubljani naloži, da prosilcu dovoli pregled spisa N 736/2019 in kopiranje dokumentov. Prosilec je dne 11. 12. 2019 na podlagi ZDIJZ pred Okrajnim sodiščem v Ljubljani vložil zaprosilo za seznanitev z dokumenti, ki se nahajajo v spisu št. N 385/2014, sedaj v spisu št. N 736/2020. Zaprosilo je Okrajno sodišče odstopilo organu, ki je z napadeno odločbo prošnjo za seznanitev dejansko v celoti zavrnilo oziroma brez spisa prošnji delno »ugodilo«, da se zaprošeni dokumenti nahajajo na spletni strani www.sodnapraksa. Z navedenim prosilec ne more biti zadovoljen, zato meni, da je pritožba utemeljena.
 Organ je z dopisom št. Su 231/2020 z dne 19. 5. 2020 pritožbo prosilca, ki ga zastopa skrbnica, z dne 29. 4. 2020, kot dovoljeno, pravočasno in vloženo po upravičeni osebi, odstopil IP, skladno z določbo prvega in drugega odstavka 245. člena ZUP.
 Prosilec je zahteval dostop do odločitev in sodno izvedeniškega mnenja v postopku iz spisa z opr. št. N 385/2014 ter z opravilno številko obnovitvenega postopka oziroma z odločitvami, izdanimi v obnovi postopka iz spisa z opr. št. N 385/2014.
 Organ je v izpodbijani odločbi prosilca seznanil z opravilno številko obnovitvenega postopka, in sicer je navedel, da se spis z opr. št. N 385/2014 po razveljavitvi sklepa vodi pod opr. št. N 736/2019. Prosilec temu ne nasprotuje. V tem pritožbenem postopku tudi ni sporno, da so predmet zahteve naslednji dokumenti, ki izpolnjujejo vse pogoje za opredelitev informacije javnega značaja iz 4. člena ZDIJZ:
 Organ je glede sklepa Višjega sodišča v Ljubljani opr. št. II Cp 65/2018 z dne 17. 10. 2018 in sklepa organa opr. št. II Ips 84/2019 z dne 3. 10. 2019 ugotovil, da sta v anonimizirani obliki javno objavljena na portalu sodne prakse, zato je prosilca napotil na spletno stran www.sodnapraksa.si. Prosilec temu oporeka, zato je IP preveril, ali sta navedena sklepa dejansko objavljena na portalu sodne prakse in ugotovil:
 sklep Višjega sodišča v Ljubljani opr. št. II Cp 65/2018 z dne 17. 10. 2018 je v anonimizirani obliki objavljen na spletni strani: http://www.sodnapraksa.si/?q=Cp%2065/2018&database[IESP]=IESP&_submit=i%C5%A1%C4%8Di&rowsPerPage=20&page=0&id=2015081111424848;
 sklep organa opr. št. II Ips 84/2019 z dne 3. 10. 2019 je v anonimizirani obliki objavljen na spletni strani: http://www.sodnapraksa.si/?q=Ips%2084/2019&database[SOVS]=SOVS&_submit=i%C5%A1%C4%8Di&rowsPerPage=20&page=0&id=2015081111434287.
 Hkrati je IP ugotovil, da je organ zadostil potrebi po konkretni napotitvi, saj je že iz začetne spletne strani (www.sodnapraksa.si) mogoče enostavno dostopati do zahtevanih dokumentov. Iskalnik namreč omogoča enostavno iskanje (v okence vpišemo npr. številko iskanega dokumenta in hkrati označimo sodišče, ki ga je izdalo) in napredno iskanje (dokumente iščemo po mnogih kategorijah: oddelek sodišča, datum seje,...), pri čemer je IP v konkretnem primeru obravnavana sklepa našel že na podlagi enostavnega iskanja.
 Organ je torej ravnal skladno z zakonom in prosilca ustrezno napotil na spletno stran. Peti odstavek 6. člena ZDIJZ namreč določa, da organ lahko prosilcu ne posreduje zahtevane informacije, ki je dostopna v prosto dostopnih javnih evidencah ali na drug način že enostavno javno dostopna (objava v uradnem glasilu, publikacijah organa, medijih, strokovni literaturi, svetovnem spletu in podobno), in mu posreduje samo napotilo, kje se informacija nahaja. ZDIJZ torej v primeru, ko je zahtevana informacija že enostavno javno dostopna, prosilcu ne daje možnosti, da bi izbiral med možnostjo, da mu organ posreduje npr. fotokopijo dokumenta, in možnostjo, da ga organ zgolj napoti na javno dostopno informacijo, ima pa to možnost izbire organ.
 Smiselno enako je glede uporabe določbe petega odstavka 6. člena ZDIJZ IP odločil tudi npr. v odločbah št. 090-274/2019 z dne 13.02.2020, št. 090-240/2016 z dne 2. 11. 2016, št. 090-198/2016 z dne 10. 10. 2016, št. 090-41/2014/4 z dne 28. 3. 2014 in št. 090-107/2012/4 z dne 28. 6. 2012.
 Na podlagi navedenega je IP zaključil, da je organ z izpodbijano odločbo pravilno odločil z napotilom, kar pomeni, da bil postopek v tem delu pravilen, da je odločba pravilna in na zakonu utemeljena, pritožba pa neutemeljena, zato je v tem delu pritožbo prosilca zavrnil, na podlagi prvega odstavka 248. člena ZUP, kot izhaja iz 2. točke izreka te odločbe.
 Organ je zahtevo prosilca za dostop do sklepa Okrajnega sodišča v Ljubljani opr. št. N 385/2014 z dne 24. 11. 2017 (v nadaljevanju sklep prvostopenjskega sodišča) in sodno izvedeniškega izvida in mnenja o duševnem stanju (spis opr. št. N 385/2014, prejeto dne 14. 8. 2015), sodno izvedeniškega izvida in mnenja o duševnem stanju (spis opr. št. N 385/2014, prejeto dne 20. 10. 2016) ter psihiatrično izvedenskega poročila (spis opr. št. N 385/2014, z dne 23. 6. 2017) (v nadaljevanju: izvedeniška mnenja) zavrnil s sklicevanjem na varstvo osebnih podatkov (3. točka prvega odstavka 6. člena ZDIJZ). Prosilec ugotovitvi organa v celoti nasprotuje, zato je IP v nadaljevanju ugotavljal, ali navedeni dokumenti vsebujejo varovane osebne podatke in ali je do te dokumentacije možen t.i. delni dostop v smislu 7. člena ZDIJZ.
 Po pregledu obravnavanih izvedeniških mnenj je IP ugotovil, da vsebujejo osebne podatke, in sicer:
 - imeni, priimka in strokovna naziva sodnih izvedencev,
 - ime in priimek sodnice,
 - naslednje podatke o obravnavanem preiskovancu: ime, priimek, naslov, datum rojstva, podatki o splošnem zdravstvenem stanju in duševnem stanju ter s tem povezane okoliščine (način vlaganja vlog, način komuniciranja, družinske razmere, izobrazba, pretekle zaposlitve, osebnostne lastnosti).
 Splošna uredba o varstvu osebnih podatkov, ki se v Republiki Sloveniji uporablja neposredno, v členu 4 (1), določa, da je osebni podatek katerakoli informacija v zvezi z določenim ali določljivim posameznikom (v nadaljnjem besedilu: posameznik, na katerega se nanašajo osebni podatki); določljiv posameznik je tisti, ki ga je mogoče neposredno ali posredno določiti, zlasti z navedbo identifikatorja, kot je ime, identifikacijska številka, podatki o lokaciji, spletni identifikator, ali z navedbo enega ali več dejavnikov, ki so značilni za fizično, fiziološko, genetsko, duševno, gospodarsko, kulturno ali družbeno identiteto tega posameznika. Splošna uredba o varstvu osebnih podatkov v členu 9 (1) navaja posebne vrste osebnih podatkov ter njihovo obdelavo. Tako sta po Splošni uredbi o varstvu osebnih podatkov prepovedani obdelava osebnih podatkov, ki razkrivajo rasno ali etnično poreklo, politično mnenje, versko ali filozofsko prepričanje ali članstvo v sindikatu, in obdelava genskih podatkov, biometričnih podatkov za namene edinstvene identifikacije posameznika, podatkov v zvezi z zdravjem ali podatkov v zvezi s posameznikovim spolnim življenjem ali spolno usmerjenostjo. Iz navedene določbe izhaja, da je izrecno prepovedana obdelava osebnih podatkov v zvezi z zdravjem. V skladu z členom 9 (2) Splošne uredbe o varstvu osebnih podatkov se prvi odstavek ne uporablja in omenjena prepoved obdelave ne velja, če velja eno od navedenega v točkah od a do j, vendar IP ugotavlja, da nobena izmed teh točk v konkretnem primeru ni izpolnjena. Splošna uredba o varstvu osebnih podatkov v členu 86 nadalje določa, da javni organi oziroma javno ali zasebno telo lahko v skladu s pravom Unije ali pravom države članice, ki velja za javni organ ali telo, razkrije osebne podatke iz uradnih dokumentov, s katerimi razpolaga zaradi opravljanja nalog v javnem interesu, da se uskladi dostop javnosti do uradnih dokumentov s pravico do varstva osebnih podatkov v skladu s to uredbo. Razkritje osebnega podatka predstavlja vrsto obdelave osebnih podatkov po členu 4 (2) Splošne uredbe o varstvu osebnih podatkov, zato je za presojo dopustnosti razkritja treba upoštevati splošne podlage za obdelavo osebnih podatkov, opredeljene v členu 6 Splošne uredbe o varstvu osebnih podatkov. Iz navedenega člena kot splošno pravilo izhaja, da je obdelava osebnih podatkov (torej tudi razkritje podatkov javnosti) zakonita (dopustna) med drugim tudi, če je obdelava potrebna za izpolnitev zakonske obveznosti, ki velja za upravljavca (točka c), ali pri izvajanju javne oblasti, dodeljene upravljavcu (točka e). Zakonsko podlago za obdelavo osebnih podatkov, upoštevajoč točko c člena 6 (1) Splošne uredbe o varstvu osebnih podatkov, lahko predstavlja tudi ZDIJZ. ZDIJZ sam po sebi ne daje organom pravne podlage, da razkrivajo oziroma dajejo na razpolago osebne podatke posameznikov, s katerimi razpolagajo zaradi izvrševanja svojih zakonitih pristojnosti. Razkritje osebnih podatkov v postopku dostopa do informacij javnega značaja je dopustno v primeru, ko gre za osebne podatke, ki hkrati pomenijo, na primer, tudi podatke o porabi javnih sredstev ali podatke, povezane z opravljanjem javne funkcije ali delovnega razmerja javnega uslužbenca (1. alineja tretjega odstavka 6. člena ZDIJZ) ali ko organ odloči, da je treba podatke razkriti zaradi prevladujočega interesa javnosti (drugi odstavek 6. člena ZDIJZ).
 Glede imena in priimka sodnice IP pojasnjuje, da Ustava RS v prvem odstavku 129. člena določa, da je funkcija sodnika trajna ter da sodnike voli državni zbor na predlog sodnega sveta (130. člen Ustave RS). Da sodniki opravljajo javno funkcijo, je razvidno tudi iz 1. člena Zakona o sodniški službi (Uradni list RS, št. 94/2007 – uradno prečiščeno besedilo s spremembami in dopolnitvami), ki določa, da sodnik, izvoljen v sodniško funkcijo, dobi položaj, ki mu ga zagotavljajo ustava, zakon, ki ureja organizacijo in pristojnost sodišč in ta zakon. Najpreciznejšo definicijo funkcionarjev pa vsebuje Zakon o sistemu plač v javnem sektorju (Uradni list RS, št. 108/09 – uradno prečiščeno besedilo, s spremembami in dopolnitvami), ki v 3. točki 2. člena določa, da so funkcionarji osebe, ki pridobijo mandat za izvrševanje funkcije s splošnimi volitvami, osebe, ki pridobijo mandat za izvrševanje funkcije izvršilne in sodne oblasti z izvolitvijo ali imenovanjem v Državnem zboru Republike Slovenije ali predstavniškem telesu lokalne skupnosti ter druge osebe, ki jih skladno z zakonom kot funkcionarje izvolijo ali imenujejo nosilci zakonodajne, izvršilne ali sodne oblasti. Iz navedenih določb izhaja, da so sodniki javni funkcionarji, ki opravljajo javno funkcijo. Sprejeto je stališče, da konkretni javni funkcionar oz. javni uslužbenec ni upravičen pričakovati zasebnosti glede svojega imena, naziva, položaja, plače, službenega naslova in vseh ostalih podatkov, ki so povezani z opravljanjem javne funkcije ali delovnega razmerja javnega uslužbenca. Takšno stališče je zavzelo tudi Upravno sodišče RS v sodbi št. I U 1410/2010-13, z dne 25. 5. 2011. 1. alineja tretjega odstavka 6. člena ZDIJZ zato predstavlja pravno podlago za razkritje osebnega imena (imena in priimka) in podpisa (ta se nahaja v sklepu prvostopenjskega sodišča, ki je obravnavan v nadaljevanju te obrazložitve) sodnice v obravnavanem primeru.
 Prav tako v konkretnem primeru niso varovani osebni podatki sodnega izvedenca (ime, priimek in strokovni naziv). Zakon o sodnih izvedencih, sodnih cenilcih in sodnih tolmačih (Uradni list RS, št. 22/18) v tretjem odstavku 22. člena določa, da je imenik sodnih izvedencev javen v delu, ki med drugim obsega tudi osebno ime in znanstveni ali strokovni naslov izvedenca. Imenik sodnih izvedencev je javno dostopen na spletni strani: https://spvt.mp.gov.si/izvedenci.html. Ker so v konkretnem primeru ime, priimek in strokovni naziv (v sklepu prvostopenjskega sodišča pa tudi znanstveni naslov in poštni naslov) izvedenca navedeni v neposredni zvezi z opravljanjem izvedenstva, ti podatki niso varovani osebni podatki.
 Ostali osebni podatki v obravnavanih izvedeniških mnenjih pa so varovani osebni podatki, ker zakonska podlaga, ki bi določala, da je te osebne podatke dovoljeno posredovati javnosti, ne obstaja, kar je IP pojasnil v nadaljevanju obrazložitve te odločbe.
 Uvodoma IP poudarja, da so vsa obravnavana izvedeniška mnenja nastala v okviru postopkov psihiatrične obravnave preiskovanca, ter posledično vsebujejo osebne podatke v zvezi z zdravjem. V tem smislu je zato treba obravnavati tako podatke o duševnem stanju kot tudi s tem povezane okoliščine (npr. način vlaganja vlog, način komuniciranja, družinske razmere, izobrazba, pretekle zaposlitve, osebnostne lastnosti), ki so v zvezi s konkretnim preiskovancem zapisane na način, da bi bil na podlagi teh podatkov posamezni preiskovanec določen ali vsaj določljiv. Kombinacija oziroma povezanost različnih osebnih podatkov med sabo (npr. navedba družinskih razmer in izobrazbe ali navedba rojstnega datuma in pretekle zaposlitve ali navedba posebnih osebnostnih lastnosti in načina vlaganja vlog) namreč vpliva na možnost, da postane oseba določena ali vsaj določljiva oziroma, da je ogrožena zasebnost posameznika. Poudariti je treba tudi, da se zahtevani dokumenti nanašajo na le na enega posameznika, v zvezi s katerim poteka presoja predloga za odvzem poslovne sposobnosti, zato se v njih, kot je pravilno poudaril tudi organ, nahajajo številne informacije o konkretnem posamezniku, ki izvirajo iz njegove intimne sfere. Gre torej za podatke, ki so izjemno specifični za konkretnega posameznika, zato bi ga bilo možno identificirati že na podlagi zelo majhnega obsega osebnih podatkov, kar bi pomenilo kršitev varstva osebnih podatkov. IP še pojasnjuje, da je Splošna uredba o varstvu osebnih podatkov v primerjavi z ZVOP-1 uvedla strožjo definicijo določljivosti fizične osebe. ZVOP-1 je namreč v 6. členu način identifikacije vezal na pogoj, da le-ta ne povzroča velikih stroškov, nesorazmerno velikega napora ali ne zahteva veliko časa. Splošna uredba o varstvu osebnih podatkov pa v zgoraj že omenjenem členu 4 (1) tega pogoja ne postavlja, kar pomeni, da je fizična oseba določljiva, četudi identifikacija ni mogoča na enostaven način.
 IP je v nadaljevanju preverjal, ali je možen t.i. delni dostop do obravnavanih izvedeniških mnenj. Ta je urejen v 7. členu ZDIJZ, ki določa, da če dokument ali njegov del le delno vsebuje informacije iz 5.a ali 6. člena tega zakona (izjeme – op. IP) in jih je mogoče izločiti iz dokumenta, ne da bi to ogrozilo njihovo zaupnost, pooblaščena oseba organa izloči te informacije iz dokumenta ter seznani prosilca z vsebino oziroma mu omogoči ponovno uporabo preostalega dela dokumenta. Nadalje je ta določba konkretizirana v 19. členu Uredbe o posredovanju in ponovni uporabi informacij javnega značaja (Uradni list RS, št. 24/16; v nadaljevanju: Uredba), iz katere sledi, da je delni dostop mogoč, če je varovane informacije mogoče iz dokumenta fizično odstraniti, prečrtati, trajno prekriti ali drugače napraviti nedostopne. Ne glede na to se šteje, da informacije iz dokumenta ni mogoče izločiti, če bi bilo tako izločeno informacijo mogoče razbrati iz drugih informacij v dokumentu. Obe navedeni določbi opredeljujeta tehnične vidike delnega dostopa. Vendar pa implementacija delnega dostopa ne predstavlja samo tehničnih težav ločevanja prosto dostopnih od zavarovanih podatkov, temveč tudi vprašanje smiselnosti delnega dostopa. Že Sodišče Evropskih skupnosti je odločilo, da delnega dostopa ni potrebno odobriti takrat, ko bi ta bil brez smisla, ker bi bilo dostopni dokumenti brez posebne vrednosti za prosilca (primer Olli Mattila proti Komisija in Svet EU, št. T-204/99, z dne 12. 7. 2011, ECR II-226). Delni dostop je torej treba omogočiti vedno, ko (in če) delno razkritje ne bi ogrozilo zaupnosti varovanih informacij. Pomembna sta tehnični in vsebinski vidik.
 Pri presoji glede možnosti izvedbe delnega dostopa do obravnavanih izvedeniških mnenj je IP izhajal iz naslednjih okoliščin in ugotovitev:
 1. iz narave zahtevane dokumentacije (gre za podrobne informacije o duševnem stanju in s tem povezanimi okoliščinami, ki dejansko predstavljajo osebne podatke v zvezi z zdravjem preiskovanca),
 2. iz vrste osebnih podatkov (gre za posebne vrste osebnih podatkov (v konkretnem primeru so to osebni podatki v zvezi z zdravjem), pri katerih Splošna uredba o varstvu osebnih podatkov, za razliko od »navadnih« osebnih podatkov, določa še posebej stroge kriterije za njihovo obdelavo; poleg tega gre za postopek presoje predloga za odvzem poslovne sposobnosti, ki sodi med postopke za ureditev osebnih stanj, v katerih področna nacionalna zakonodaja izključuje javnost (43. člen Zakona o nepravdnem postopku)),
 4. iz vsebine samih obravnavanih izvedeniških mnenj, iz katere je razbrati veliko vsebnost in koncentracijo osebnih podatkov (skoraj vsi v dokumentih navedeni podatki so osebni podatki).
 IP je v konkretnem primeru ugotovil, da bi npr. prekritje zgolj imena in priimka preiskovanca v obravnavanih izvedeniških mnenjih ogrozilo zaupnost varovanih informacij, saj bi bil posameznik določen ali vsaj določljiv na podlagi drugih informacij v teh dokumentih, kot je pojasnjeno že zgoraj, zato v konkretnem primeru delni dostop na takšen način ni mogoč. Če pa bi pri izvedbi delnega dostopa prekrili vse podatke na način, da bi preprečili ogrozitev zaupnosti varovanih informacij, bi zahtevana izvedeniška mnenja ob uporabi instituta delnega dostopa popolnoma izgubila svojo vrednost, zato za prosilca ne bi bila več smiselna. Če bi z uporabo instituta delnega dostopa prekrili vse zgoraj naštete varovane osebne podatke, ki jih vsebujejo zahtevana izvedeniška mnenja, ter tudi vse podatke, s pomočjo katerih bi bilo mogoče razbrati varovane osebne podatke, bi prosilec razpolagal zgolj z dokumenti s splošnimi navedbami (npr. navedba sodišča, sodnega izvedenca, sodnice, itd.), ki se ne nanašajo na konkretnega preiskovanca, kar prosilcu ne bi prineslo nobenih smiselnih informacij in nobene dodane vrednosti, zaradi katere je vložil zahtevo za pridobitev obravnavanih dokumentov.
 Na podlagi vsega navedenega je IP zaključil, da gre v konkretnem primeru za tolikšno vsebnost in koncentracijo varovanih osebnih podatkov, da bi zahtevana izvedeniška mnenja ob uporabi instituta delnega dostopa popolnoma izgubila svojo vrednost in smiselnost (razkrili bi lahko npr. zgolj imena, priimke in strokovni naslov izvedenca, naslov sodišča, ime in priimek sodnice ter npr. naslove posameznih delov teh dokumentov in dele, ki se ne nanašajo na konkretnega preiskovanca, vse brez konteksta, v katerem se pojavljajo), saj ne bi imeli več svoje vsebine, in bi bili zato brez posebne vrednosti za prosilca oz. javnost. IP je po opravljenem tehtanju vseh argumentov glede anonimizacije obravnavanih izvedeniških mnenj zaključil, da izvedba delnega dostopa v konkretnem primeru ni možna oziroma smiselna. Na podlagi navedenega je IP zaključil, da je organ z izpodbijano odločbo pravilno odločil in zavrnil dostop do zahtevanih izvedeniških mnenj v celoti, kar pomeni, da bil postopek v tem delu pravilen, da je odločba pravilna in na zakonu utemeljena, pritožba pa neutemeljena, zato je v tem delu pritožbo prosilca zavrnil, na podlagi prvega odstavka 248. člena ZUP, kot izhaja iz 2. točke izreka te odločbe.
 Po pregledu vsebine zahtevanega sklepa prvostopenjskega sodišča pa je IP ugotovil, da je do dela tega dokumenta prosilcu treba omogočiti dostop, ker je v tem primeru možna izvedba delnega dostopa. Najprej IP pojasnjuje, da tudi zahtevani sklep prvostopenjskega sodišča vsebuje številne osebne podatke, in sicer naslednje:
 različni osebni podatki nasprotnega udeleženca (gre za istovrstne podatke, kot so navedeni zgoraj v delu, ki se nanaša na izvedeniška mnenja, v katerih je nasprotni udeleženec poimenovan kot preiskovanec) ter drugi podatki, ki omogočajo razkrivanje osebnih podatkov različnih posameznikov (npr. opisovanje konkretnih dogodkov v navedbah nasprotnega udeleženca, ostalih udeležencev postopka in sodnih izvedencev);
 ime in priimek odvetnice, ki zastopa nasprotnega udeleženca;
 imena in priimki več sodnic ter podpis ene sodnice,
 imeni, priimka, znanstveni naslov in poštni naslov sodnih izvedencev,
 priimek notarja.
 Imena, priimki in podpis sodnic ter imeni, priimka, znanstveni naslov in poštni naslov sodnih izvedencev niso varovani osebni podatki, kar je podrobneje pojasnjeno že zgoraj.
 Prav tako med varovane osebne podatke ne sodi osebno ime odvetnice, ki je navedena v obravnavanem sklepu kot zastopnica nasprotnega udeleženca. Ti podatki so namreč že javno dostopni v imeniku odvetnikov, ki je objavljen na spletni strani Odvetniške zbornice Slovenije (http://www.odv-zb.si/imenik/imenik-odvetnikov), v obravnavani sodbi pa se pojavljajo v popolnoma istem kontekstu oziroma z istim namenom, tj. v vlogi opravljanja odvetniškega poklica. Dodati je treba tudi, da odvetnik opravlja posebno službo oziroma svoboden poklic, ki zagotavlja poklicno strokovno zastopanje pravnih in fizičnih oseb v postopkih pred sodišči in drugimi državnimi organi kot tudi druge oblike pravne pomoči. Po določbi 137. člena Ustave RS je odvetništvo samostojna in neodvisna služba, ki jo ureja zakon; najbolj pomembno pa je, da je odvetništvo po isti določbi tudi del pravosodja in je s tem vezano na poštenost, neodvisnost, strokovnost in skrbnost. Zakon o odvetništvu (Uradni list RS, št. 18/1993 s spremembami in dopolnitvami; ZOdv) zato ureja ne le pravice in dolžnosti odvetnikov, temveč tudi pogoje, ki jih je potrebno izpolniti za pridobitev pravice do opravljanja odvetniškega poklica. Iz vsega navedenega sledi, da so odvetniki relevanten del pravosodnega sistema, zato njihovega imena in priimka pri opravljanju odvetniškega poklica ni mogoče šteti za varovan osebni podatek. Odvetnica v konkretnem primeru torej ne nastopa kot fizična oseba, ampak kot poslovni subjekt v zvezi z opravljanjem odvetniškega poklica. V zvezi z osebnimi podatki odvetnikov je IP že v preteklih odločitvah (npr. odločba IP št. 090-31/2013/19 z dne 22. 11. 2013 ali št. 090-122/2015 z dne 4. 6. 2015) zavzel stališče, da je razkritje imena in priimka odvetnika dopustno.
 Glede priimka notarja, ki je v obravnavanem sklepu naveden v neposredni zvezi z opravljanjem notariata, je IP ugotovil, da ne gre za varovan osebni podatek, ker notarji opravljajo javno funkcijo. 1. člen Zakon o notariatu (Uradni list RS, št. 2/07 – uradno prečiščeno besedilo, s spremembami in dopolnitvami) določa, da je notariat javna služba, katere delovno področje in pooblastila določa zakon. Priimek notarja je tudi javno dostopen na spletni strani Notarske zbornice Slovenije (https://www.notar-z.si/poisci-notarja), zato ne gre za varovan osebni podatek.
 V zvezi z osebnimi podatki nasprotnega udeleženca (gre za istovrstne podatke, kot so navedeni zgoraj v delu, ki se nanaša na izvedeniška mnenja, v katerih je nasprotni udeleženec poimenovan kot preiskovanec) ter drugimi podatki, ki omogočajo razkrivanje osebnih podatkov različnih posameznikov (npr. opisovanje konkretnih dogodkov v navedbah stranskega udeleženca, ostalih udeležencev postopka in sodnih izvedencev), se IP v izogib ponavljanju sklicuje na obrazložitev, ki jo je že podal glede osebnih podatkov v izvedeniških mnenjih. Ti podatki so varovani osebni podatki in podatki, s pomočjo katerih bi bilo mogoče razbrati varovane osebne podatke ter se pojavljajo skozi celoten sklep prvostopenjskega sodišča, vendar je IP ocenil, da je z institutom delnega dostopa možna anonimizacija teh podatkov, na način, kot izhaja iz 1. točke izreka te odločbe.
 V sklepu prvostopenjskega sodišča se varovani osebni podatki in podatki, s pomočjo katerih bi bilo mogoče razbrati varovane osebne podatke, nahajajo v naslednjih delih:
 na različnih delih celotnega dokumenta:
 - ime, priimek, naslov, začasno bivališče nasprotnega udeleženca;
 - v 4. točki obrazložitve: zadnji stavek, v katerem je navedeno, kje je nasprotni udeleženec zaposlen;
 - v 11. točki obrazložitve: navedba dveh različnih držav, ki kažeta na državljanstvo nasprotnega udeleženca;
 - v 17. točki obrazložitve: od besedila »ugotavlja, da so pri nasprotnem udeležencu« do konca te točke, ki povzema mnenje sodnega izvedenca;
 - v 18. točke obrazložitve: celotno besedilo, ki povzema mnenje sodnega izvedenca;
 - v 22. točki obrazložitve: naslov gospodarske družbe in njena firma, katere sestavni del je osebno ime nasprotnega udeleženca;
 - v 29. točki obrazložitve: od besedila »zaključek izvedenca, ko navaja« do besedila »dejstvo, da vlaga pritožbe«, ki povzema mnenje sodnega izvedenca;
 - v 33. točki obrazložitve: od besedila »zapis pogovora s preiskovancem« do konca te točke, ki povzema mnenje sodnega izvedenca;
 - v 33. točki obrazložitve: celotno besedilo, ki povzema mnenje sodnega izvedenca;
 - v 42. točki obrazložitve: navedba vrste jezika, ki kaže na materni jezik nasprotnega udeleženca;
 - v 45. točki obrazložitve: od besedila »v odnosu do sodišča« do besedila »Nasprotni udeleženec je v številnih«, ki povzema mnenje sodnega izvedenca;
 - v 47. točki obrazložitve: navedba vrste jezika, ki ga nasprotni udeleženec razume oziroma ne razume;
 - v 49. točki obrazložitve: od besedila »še povedal, da« do konca te točke, ki povzema mnenje sodnega izvedenca;
 - v 51. točki obrazložitve: od besedila »pojasni, da« do besedila »Nasprotni udeleženec v tej vlogi«, kjer so navedene družinske okoliščine nasprotnega udeleženca in okoliščine v njegovi gospodarski družbi;
 - v 52. točki obrazložitve: priimek posameznika in od besedila »v kateri navaja, da« do konca točke, kjer so navedene družinske okoliščine nasprotnega udeleženca in okoliščine v njegovi gospodarski družbi;
 - v 59. točki obrazložitve: od besedila »v katerem zaključuje« do besedila »zato ponovno«, kjer je povzeto mnenje sodnega izvedenca;
 - v 60. točki obrazložitve: od besedila »zatrjevana« do konca te točke, kjer je povzetol mnenje sodnega izvedenca
 - v opombi: od besedila »podpisano Pisarna« do konca te opombe, kjer je kot naziv pisarne naveden priimek nasprotnega udeleženca;
 - v 60. točki obrazložitve: celotno besedilo, v katerem je nasprotni udeleženec povzel mnenje sodnega izvedenca;
 - v opombi: celotno besedilo, ki povzema mnenje sodnega izvedenca;
 - v 73. točki obrazložitve: od besedila »ugotavlja, da« do konca točke, ki povzema mnenje sodnega izvedenca;
 - v 74. točki obrazložitve: celotno besedilo, ki povzema mnenje sodnega izvedenca;
 - v 75. točki obrazložitve: celotno besedilo, ki povzema mnenje sodnega izvedenca;
 - v 76. točki obrazložitve: celotno besedilo, ki povzema mnenje sodnega izvedenca;
 - v 77. točki obrazložitve: celotno besedilo, ki povzema mnenje sodnega izvedenca;
 - v 78. točki obrazložitve: celotno besedilo, ki povzema mnenje sodnega izvedenca;
 - v 79. točki obrazložitve: celotno besedilo, ki povzema mnenje sodnega izvedenca;
 - v 80. točki obrazložitve: celotno besedilo, ki povzema mnenje sodnega izvedenca;
 - v 93. točki obrazložitve: od besedila »podni jasni znaki« do konca točke, ki povzema mnenje sodnega izvedenca;
 - v 94. točki obrazložitve: celotno besedilo, ki povzema mnenje sodnega izvedenca;
 - v 95. točki obrazložitve: celotno besedilo, ki povzema mnenje sodnega izvedenca.
 IP še pripominja, da se strinja z organom, ki je poudaril, da je že zakonodajalec v vseh postopkih za ureditev osebnih stanj izključil javnost (43. člen Zakona o nepravdnem postopku), vendar to nikakor ne more biti razlog, da se prosilcu zavrne dostop do celotnega zahtevanega sklepa. V obravnavanem primeru je prišlo do situacije, ko so temeljne človekove pravice (pravica do zasebnosti, pravica do varstva osebnih podatkov, pravica do sodnega varstva in pravica do svobode izražanja) trčile druga v drugo. Za temeljne človekove pravice pa je značilno, da so druga drugi enakovredne, nobena ne more in ne sme biti nad drugo. IP ocenjuje, da je v obravnavanem primeru z institutom delnega dostopa mogoče zadostiti vsem ustavnim pravicam, ne da bi katero od njih povsem omejili. S prekritjem varovanih osebnih podatkov na način, kot izhaja iz 1. točke izreka te odločbe, se namreč onemogoči prepoznavnost in določljivost posameznikov. Varovani osebni podatki, ki so vsebovani v zahtevanem sklepu, s tem postanejo anonimizirani, kar pomeni, da je identifikacija posameznika onemogočena. Z anonimizacijo se torej izgubi prepoznavnost in določljivost posameznika.
 Organ je svojo odločitev glede neizvedbe delnega dostopa do zahtevanega sklepa prvostopenjskega sodišča med drugim utemeljil tudi z argumentom, da se lahko prosilec s pravno podlago oziroma pravnimi vidiki konkretnega primera (in informacijami o dejanskem stanju, kolikor so za razumevanje zadeve pomembne) seznani preko dokumentov (sklepov instančnih sodišč), ki so javno in v anonimizirani obliki dostopni na spletni strani sodstva v bazi sodne prakse. Takšen argument ne zdrži resne pravne presoje, saj dejansko govori v prid temu, da če so lahko določeni podatki iz zahtevanega dokumenta javno dostopni preko sklepov instančnih sodišč, potem ni nobenega razloga, da teh istih podatkov prosilcu ne bi posredovali tudi v sklepu prvostopenjskega sklepa (seveda v obliki delnega dostopa).
 Prosilec je v pritožbi IP predlagal še, naj Okrajnemu sodišču v Ljubljani naloži, da prosilcu dovoli pregled spisa N 736/2019 in kopiranje dokumentov. IP pojasnjuje, da sme, v skladu z načelom zakonitosti, na podlagi 247. člena ZUP, kot pritožbeni organ v konkretnem primeru preizkusiti samo izpodbijano odločbo, ki jo je izdal organ, kar posledično pomeni, da lahko v konkretnem pritožbenem postopku le organu naloži posredovanje dokumentov prosilcu. IP zato ne more in ne sme v okviru konkretnega pritožbenega postopka, ki se ne vodi zoper odločbo Okrajnega sodišča v Ljubljani, le-temu nalagati dolžnosti posredovanja dokumentov prosilcu.
 IP na koncu še pojasnjuje, da drugi odstavek 5. člena ZDIJZ določa, da ima vsak prosilec na svojo zahtevo pravico pridobiti od organa informacijo javnega značaja tako, da jo pridobi na vpogled, ali da pridobi njen prepis, fotokopijo, ali njen elektronski zapis. 2. točka drugega odstavka 17. člena ZDIJZ pa določa, da mora prosilec v zahtevi opredeliti, na kakšen način se želi seznaniti z vsebino zahtevane informacije (vpogled, prepis, fotokopija, elektronski zapis). Iz navedenih pravnih podlag sledi, da je prosilec tisti, ki odloča, v kakšni obliki želi prejeti zahtevano informacijo, zato mora organ v konkretnem primeru prosilcu posredovati fotokopijo zahtevanega dokumenta, kot izhaja iz njegove zahteve v povezavi s pritožbo, v kateri izrecno omenja fotokopije zahtevanih dokumentov.
 Upoštevaje vse navedeno je IP, skladno z določbo prvega odstavka 252. člena ZUP, delno odpravil odločbo prve stopnje s svojo odločbo in v tem delu sam rešil zadevo tako, kot izhaja iz 1. točke izreka te odločbe. V preostalem delu, torej glede prekritih varovanih osebnih podatkov, pa je IP pritožbo prosilca kot neutemeljeno zavrnil, na podlagi drugega odstavka 248. člena ZUP, kot izhaja iz 2. točke izreka te odločbe.
 Posebni stroški v tem postopku niso nastali, zato je IP odločil, kot izhaja iz 3. točke izreka te odločbe. Ta odločba je v skladu s 30. točko 28. člena Zakona o upravnih taksah (Uradni list RS, št. 106/2010 – UPB5, s spremembami in dopolnitvami) oproščena plačila upravne takse.


text:
 28.9.2010
 FI
 Euroopan unionin virallinen lehti
 L 253/60
 EU–JORDANIA-ASSOSIAATIONEUVOSTON PÄÄTÖS N:o 1/2010,
 annettu 16 päivänä syyskuuta 2010,
 Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Jordanian hašemiittisen kuningaskunnan Euro–Välimeri-sopimuksen käsitteen ”peräisin olevat tuotteet” (alkuperätuotteet) määrittelyä ja hallinnollisen yhteistyön menetelmiä koskevassa pöytäkirjassa 3 olevan 15 artiklan 7 kohdan muuttamisesta
 (2010/575/EU)
 ASSOSIAATIONEUVOSTO, joka
 ottaa huomioon Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Jordanian hašemiittisen kuningaskunnan Euro–Välimeri-assosiaatiosopimuksen ja erityisesti sen pöytäkirjassa 3 olevan 39 artiklan,
 sekä katsoo seuraavaa:
 (1)
 Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Jordanian hašemiittisen kuningaskunnan Euro–Välimeri-sopimuksen (1), jäljempänä ’sopimus’, pöytäkirjassa 3 (2) olevassa 15 artiklan 7 kohdassa sallitaan tietyin edellytyksin tullien tai vaikutukseltaan niitä vastaavien maksujen palauttaminen taikka niistä vapauttaminen 31 päivään joulukuuta 2009.
 (2)
 Selkeyden, pitkän aikavälin talouden ennustettavuuden ja talouden toimijoiden oikeusvarmuuden varmistamiseksi sopimuksen osapuolet ovat sopineet pidentävänsä sopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan 15 artiklan 7 kohdan soveltamisaikaa kolmella vuodella 1 päivästä tammikuuta 2010.
 (3)
 Jordaniassa sovellettavia tullien määriä olisi lisäksi mukautettava Euroopan unionissa nykyisin sovellettavien tullien mukaisiksi.
 (4)
 Sen vuoksi sopimuksen pöytäkirja 3 olisi muutettava tämän mukaisesti.
 (5)
 Koska sopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan 15 artiklan 7 kohtaa ei enää sovelleta 31 päivästä joulukuuta 2009, tätä päätöstä olisi sovellettava 1 päivästä tammikuuta 2010,
 ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
 1 artikla
 Korvataan Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Jordanian hašemiittisen kuningaskunnan Euro–Välimeri-sopimuksen käsitteen ”peräisin olevat tuotteet” (alkuperätuotteet) määrittelyä ja hallinnollisen yhteistyön menetelmiä koskevassa pöytäkirjassa 3 oleva 15 artiklan 7 kohta seuraavasti:
 ”7. Sen estämättä, mitä 1 kohdassa määrätään, Jordania voi, harmonoidun järjestelmän 1–24 ryhmän tuotteita lukuun ottamatta, soveltaa sellaisia tullien tai vaikutukseltaan niitä vastaavien maksujen palauttamista tai niistä vapauttamista koskevia järjestelyjä, joita sovelletaan alkuperätuotteiden valmistuksessa käytettyihin ei-alkuperäaineksiin, seuraavien määräysten mukaisesti:
 a)
 harmonoidun järjestelmän 25–49 ja 64–97 ryhmän tuotteista kannetaan 4 prosentin tulli tai Jordaniassa voimassa oleva tulli, jos se on pienempi;
 b)
 harmonoidun järjestelmän 50–63 ryhmän tuotteista kannetaan 8 prosentin tulli tai Jordaniassa voimassa oleva tulli, jos se on pienempi.
 Tätä kohtaa sovelletaan 31 päivään joulukuuta 2012, ja sitä voidaan tarkistaa yhteisellä sopimuksella.”
 2 artikla
 Tämä päätös tulee voimaan päivänä, jona se hyväksytään.
 Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2010.
 Tehty Brysselissä 16 päivänä syyskuuta 2010.
 EU-Jordania-assosiaationeuvoston puolesta
 Puheenjohtaja
 C. ASHTON
 (1) EYVL L 129, 15.5.2002, s. 3.
 (2) EUVL L 209, 31.7.2006, s. 31.


text:
 7.2.2019
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 L 36/27
 AZ EGT VEGYES BIZOTTSÁG 83/2017 HATÁROZATA
 (2017. május 5.)
 az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodás II. mellékletének (Műszaki előírások, szabványok, vizsgálatok és tanúsítás) módosításáról [2019/195]
 AZ EGT VEGYES BIZOTTSÁG,
 tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra (a továbbiakban: az EGT-megállapodás) és különösen annak 98. cikkére,
 mivel:
 (1)
 Az 1169/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet alkalmazási szabályainak a friss, hűtött vagy fagyasztott sertés-, juh-, kecske- és baromfihús származási országa vagy eredete helyének feltüntetése tekintetében történő megállapításáról szóló, 2013. december 13-i 1337/2013/EU bizottsági végrehajtási rendeletet (1) bele kell foglalni az EGT-megállapodásba.
 (2)
 A mézről szóló 2001/110/EK tanácsi irányelv módosításáról szóló, 2014. május 15-i 2014/63/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvet (2) bele kell foglalni az EGT-megállapodásba.
 (3)
 Ez a határozat élelmiszerekre vonatkozó jogszabályokat érint. Az EGT-megállapodás II. melléklete XII. fejezetének bevezetőjében meghatározottak szerint az élelmiszereket érintő jogszabályok mindaddig nem alkalmazandók Liechtensteinre, amíg az Európai Közösség és a Svájci Államszövetség között létrejött, a mezőgazdasági termékek kereskedelméről szóló megállapodás kiterjed Liechtensteinre. Ez a határozat ezért nem alkalmazandó Liechtensteinre.
 (4)
 Az EGT-megállapodás II. mellékletét ennek megfelelően módosítani kell,
 ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
 1. cikk
 Az EGT-megállapodás II. mellékletének XII. fejezete a következőképpen módosul:
 1.
 A 86. pont (1169/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet) után a szöveg a következő ponttal egészül ki:
 „86a.
 32013 R 1337: a Bizottság 2013. december 13-i 1337/2013/EU végrehajtási rendelete az 1169/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet alkalmazási szabályainak a friss, hűtött vagy fagyasztott sertés-, juh-, kecske- és baromfihús származási országa vagy eredete helyének feltüntetése tekintetében történő megállapításáról (HL L 335., 2013.12.14., 19. o.).”
 2.
 Az 54zo. pont (2001/110/EK tanácsi irányelv) a következő szöveggel egészül ki:
 „, az alábbi módosítással:
 —
 32014 L 0063: az Európai Parlament és a Tanács 2014. május 15-i 2014/63/EU irányelve (HL L 164., 2014.6.3., 1. o.).”
 2. cikk
 Az 1337/2013/EU végrehajtási rendeletnek és a 2014/63/EU irányelvnek az Európai Unió Hivatalos Lapja EGT-kiegészítésében közzéteendő izlandi és norvég nyelvű szövege hiteles.
 3. cikk
 Ez a határozat 2017. május 6-án lép hatályba, feltéve, hogy az EGT-megállapodás 103. cikkének (1) bekezdésében előírt összes bejelentést megtették (*1).
 4. cikk
 Ezt a határozatot az Európai Unió Hivatalos Lapjának EGT-re vonatkozó részében és EGT-kiegészítésében ki kell hirdetni.
 Kelt Brüsszelben, 2017. május 5-én.
 az EGT Vegyes Bizottság részéről
 az elnök
 Claude MAERTEN
 (1) HL L 335., 2013.12.14., 19. o.
 (2) HL L 164., 2014.6.3., 1. o.
 (*1) Alkotmányos követelmények fennállását nem jelezték.


type: wikipedia

text:
Better Than Hell GbR, auch Better Than Hell Records, ist ein deutsches Independent-Label mit Sitz in Rheinberg. Ursprünglich nur für die Veröffentlichungen der eigenen Band Betontod gegründet, sind seit 2012 auch andere Bands unter Vertrag. Der Vertrieb des Labels wird von der Edel SE übernommen.
 Diskografie
 Weblinks
 Offizielle Website
 Einzelnachweise
 Independent-Label
 Musiklabel (Nordrhein-Westfalen)
 Punk-Label
 Gegründet 2010
 Rheinberg
 Medien (Kreis Wesel)
 Kultur (Kreis Wesel)
 Unternehmen (Kreis Wesel)
 Label-Diskografie


text:
Ġorġ Pisani (Ir-Rabat, Għawdex, 6 ta' Mejju 1909 - 24 ta’ Frar 1999) kien kittieb Malti.
 Ġorġ Pisani jibqa’ magħruf l-aktar għall-importanza li jagħti lil Għawdex bħala post sabiħ u mimli sliem. Waqt li jitkellem dwar bosta problemi soċjali u umani, l-aħjar xogħlijiet tiegħu huma mnebbħa mill-imqades u mill-imkejjen tal-qedem. Aktarx għalhekk li Ġużè Chetcuti jsejjaħlu "l-poeta tal-istorja" għax għadd ġmielu ta’ poeżiji li kiteb għandhom tema preistorika bħal Ħaġar Qim, Il-Ġgantija t’Għawdex u Għar Dalam. Imma kien magħruf ukoll bħala l-poeta taż-żgħożija, kif kiteb il-Prof. Ġużè Aquilina fl-1945 fil-prefazju tal-ktieb ta’ Pisani, Il-Għid taż-Żgħożija: "Tneħħi... l-waqtiet suwed ta’ qtigħ il-qalb jew disperazzjoni, l-akbar motiv tal-poeżija ta’ Pisani tibqa’ ż-żgħożija qalbiena li tħares ’il quddiem mimlija ħeġġa u mgħaġġla fit-tiġrija tal-ħajja."
 Bijografija
 Ġorġ Pisani twieled ir-Rabat, minn Pawlu, negozjant tal-inbid Ghawdxi, u Tereża mwielda Calleja, Maltija, li kienet tgħix Għawdex flimkien mal-familja tagħha. Għex it-tfulija tiegħu f’dar kbira fi Triq it-Tiġrija, illum magħrufa bħala Triq ir-Repubblika, li tista’ tgħid hi l-arterja prinċipali tal-gżira. Ċensu Tabone li sar President tar-Repubblika ta' Malta, kien kuġinuh u kien joqgħod bieb ma bieb miegħu. Attenda l-iskola primarja tal-Gvern, imbagħad daħal il-Liċeo t’Għawdex.
 Fl-adoloxxenza, Pisani ħass is-sejħa reliġjuża u beda n-novizzjat mal-Patrijiet Franġiskani Kapuċċini. Fl-Ordni Franġiskan, Pisani kellu l-isem ta' Fra Alipju. Hemmek huwa għamel studji avvanzati fil-letteratura klassika u t-teoloġija. Kien f'dan iż-żmien li beda jikteb poeżiji bil-Malti fir-rivista tal-Franġiskani Kapuċċini L-Immakulata. Iżda dan ma' kienx l-ewwel attentat għall-kitba tal-poeżija ta' Pisani. Huwa stess jistqarr li l-ewwel attentat ta' poeżija tiegħu kienet “sunett” tal-festa fl-okkażjoni tal-festa tal-Assunta. Kien ghamillu inkoraġġiment sabiex jikteb, Monsinjur Luigi Vella, rumanzier, poeta, teologu u kittieb Għawdxi.
 Wara li ħalla l-kunvent, Pisani beda l-karriera tiegħu ta' għalliem. F'dan iż-żmien ikkolabora ma' E.B. Vella fid-Dipartiment tal-Edukazzjoni biex jinġabar materjal didattiku ghall-kotba tat-tgħalim tal-Malti Ġabra ta’ Ward li gew stampati fl-1930. Pisani nħatar l-ewwel surmast tal-Malti fil-Liċeo t'Għawdex fl-1935. Kien f’dan l-istess żmien li Ġorġ Pisani introduċa l-istudju tal-Malti fis-Seminarju t'Għawdex u fl-1936 introduċa t-tagħlim tal-Malti lill-għalliema Għawdxin tal-iskejjel primarji. Fl-1935 inħatar l-ewwel surmast tal-Malti fil-Liċeo.
 Fl-1940 daħal jaħdem bħala traduttur u aktar tard bħala ko-editur tal-Information Service Bulletin bil-Malti fl-Uffiċċju tal-Informazzjoni, il-Belt Valletta. Fl-istess żmien għallem it-Taljan u l-Malti fl-iskola sekondarja tal-Bniet, fil-Belt u lill-istudenti bniet tas-Sacred Heart f’San Ġiljan. Ġorġ Pisani sar Assistent Uffiċjal tal-Informazzjoni għal Għawdex fl-1942, u ħmistax-il sena wara laħaq Uffiċjal għar-Relazzjonijiet Pubbliċi. Fl-1957 sar l-ewwel Uffiċjal għall-Informazzjoni.
 Fl-4 ta’ Novembru 1963 Pisani żżewweġ lil Mary Rose Formosa u kellhom tifel wieħed. Pisani baqa’ fis-servizz mal-gvern sa Ġunju 1972.
 Ġorġ Pisani miet ta’ disgħin sena wara ħajja twila mimlija attività fil-ħajja kulturali Għawdxija.
 Pisani miss bosta fergħat tal-letteratura:
 Ġabriet ta' poeżija
 L-Għid taż-Żgħożija (1945),
 Il-Waltz tad-Dellijiet (1951),
 Melodiji u Kuluri (1953),
 It-Trijonf u Poeziji Ohra (1984).
 Wara mewtu, fis-sena 2000, il-Professur Oliver Friggieri ħareġ antoloġija mill-kotba kollha ta' Pisani bl-isem Ġorġ Pisani - Poeżiji.
 Drammi
 Il-Ġabra tal-Qamħ (1945),
 Is-Sengħa ta' l-Imħabba (1945),
 L-Għanja tar-Rebbiegħa (1947),
 Il-Kewkba (1949),
 Apoteosi (1978),
 Is-Sigriet ta' Suor Kristina (1978).
 Rumanzi
 Għoxrin Novella (1946),
 Beraq u Qawsalli (1976),
 Żerniq fuq l-Għoljiet (1982).
 Oħrajn
 Evviva l-Ħajja (saġġi),
 Għawdex Joħlom fil-Leġġendi (studji folkloristiċi) (1980),
 Mill-Gzira tal-Ħolm (studji folkloristiċi) (1995),
 Id-Duwa tal-Maddalena (studji folkloristiċi) (2000) (wara mewtu).
 Unuri
 Pisani rebaħ għadd ta’ premjijiet letterarji, fosthom dawk imnedija mill-Għaqda tal-Malti għal-Leħen il-Malti u l-Pronostku Malti fl-ewwel snin tat-tletinijiet. Fl-1977 ħa l-ewwel post fil-Malta Literary Award għar-rumanz Beraq u Qawsalli u sitt snin wara t-tieni post bir-rumanz Żerniq fuq l-Għoljiet. Ingħata l-premju Città di Valletta fl-1983 u f’għeluq it-tmenin sena tiegħu l-Akkademja tal-Malti tatu ġieh f'lejla mużiko-letterarja.
 Fl-2001, twaqqaf monument bl-istatwa ta' Ġorġ Pisani fi Triq Putirjal, ir-Rabat, Ghawdex. L-istatwa tal-bronż hija x-xogħol tal-iskultur Alfred Camilleri Cauchi.
 Ħoloq esterni
 Kultura Frangiskana - Letteratura
 Akkademja tal-Malti, Bijografiji
 Twieldu fl-1909
 Mietu fl-1999
 Kittieba Maltin
 Poeti Maltin
 Għawdxin
 Folkloristi Maltin


text:
Sentenza Cassazione Civile n. 29878 del 20/11/2018 – Sentenze La Legge per Tutti
 Sentenza Sentenza Cassazione Civile n. 29878 del 20/11/2018
 Cassazione civile sez. un., 20/11/2018, (ud. 05/12/2017, dep. 20/11/2018), n.29878
 sul ricorso 17482/2017 proposto da:
 A.G., elettivamente domiciliato in ROMA, VIA POMPEO
 MAGNO 1, presso lo studio dell’avvocato DARIO ANDREOLI, che lo
 rappresenta e difende unitamente all’avvocato PIERPAOLO DELL’ANNO;
 ROMA, PROCURA GENERALE PRESSO LA CORTE DI CASSAZIONE, PROCURA
 GENERALE PRESSO LA CORTE DI APPELLO DI ROMA, PROCURA DELLA
 REPUBBLICA PRESSO IL TRIBUNALE DI ROMA;
 avverso la sentenza n. 74/2017 del CONSIGLIO NAZIONALE FORENSE,
 depositata l’1/06/2017.
 05/12/2017 dal Consigliere Dott. LUIGI ALESSANDRO SCARANO;
 udito l’Avvocato Dario Andreoli anche per delega dell’avvocato
 Pierpaolo Dell’Anno.
 Con sentenza del 1/6/2017 il C.N.F. ha respinto il gravame interposto dall’avv. A.G. in relazione alla pronunzia del C.O.A. di Roma 17/4/2014 di irrogazione della sanzione disciplinare della radiazione per violazione del R.D. n. 37 del 1934, art. 48.
 Avverso la suindicata pronunzia del C.N.F. l’ A. propone ora ricorso per cassazione affidato a 5 motivi.
 Con il 1 motivo il ricorrente denunzia violazione del R.D. n. 37 del 1934, art. 48, comma 1.
 Si duole essere il capo d’incolpazione privo del necessario carattere della specificità quanto all’indicazione dei comportamenti addebitati, essendo stato esso più volte riformulato in ragione di “evidenti errori... benevolmente definiti... materiali”, ed essendo per altro verso “l'”incremento patrimoniale” di circa 400 milioni di vecchie Lire che sarebbe stato utilizzato dal Dr. M., nel 1992, per acquistare un immobile in (OMISSIS)” stato imputato “alla vicenda c.d. “(OMISSIS) – R.” ed infine ritenuto ascrivibile “in modo “polifunzionale”” sia a quest’ultima che a quella del c.d. (OMISSIS).
 Lamenta essere “totalmente illogico” quanto affermato nell’impugnata sentenza secondo cui “la conoscenza degli addebiti in capo al ricorrente si ricaverebbe anche dal fatto che il medesimo avrebbe avuto “occasione di difendersi più volte”, nel corso dei procedimenti disciplinari”, avendo invero “posto una serie di questioni sotto il profilo procedurale, in primis quella della non intellegibilità del capo di incolpazione, sicchè non poteva, di certo, desumersi da quegli scritti che egli fosse stato in grado di difendersi nel merito”, risultando “paradossale” la “argomentazione addotta dal C.N.F. secondo la quale l’avv. A., avendo prodotto i ricorsi e gli scritti difensivi... avrebbe dato contezza di conoscere gli addebiti e di essere, pertanto, stato messo in condizioni di difendersi”.
 Si duole che allorquando “ha ricevuto... la riformulata contestazione con il mero rinvio alla sentenza 13.7.2007 di codesta Corte suprema, Sez. 2 pen., n. 35616, non ha avuto il minimo spazio per illustrare la propria posizione ed articolare le proprie prospettazioni difensive”, laddove “se avesse potuto interloquire... avrebbe potuto far notare come proprio nella vicenda c.d. “(OMISSIS) – R.” vi era stata una movimentazione rilevante che codesta Corte suprema, Sez. 6 pen., nelle sentenze n. 33453/2006 e n. 33519/2006, non aveva ritenuto di destinazione corruttiva: sicchè era davvero indispensabile far notare come era da meditare, sotto il profilo “disciplinare”, la sussistenza (per vicende “(OMISSIS) – R.” e c.d. “(OMISSIS)”) di “polivalenza” dell’incremento patrimoniale del Dr. M., anche in considerazione della indiscutibile ed oggettiva eterogeneità soggettiva dei protagonisti (la famiglia R., da un parte, ed il Dr. B.S., dall’altra)”.
 Con il 2 motivo denunzia “nullità della sentenza impugnata per mancata adozione di una nuova delibera di apertura del procedimento e/o mancata notifica dell’atto di citazione, a seguito della “riformulazione” del capo d’incolpazione intervenuta alla udienza del 17.4.2014′′.
 Si duole che dopo “un “tardivo... chiarimento”, operato solo all’ultima udienza, svoltasi il 17.4.2014... rispetto al... capo d’incolpazione, profondamente modificato attraverso una vasta e repentina “amputazione” non ha avuto modo di difendersi, essendosi proceduto, hic et nunc, alla discussione, rigettando all’impronta la richiesta di breve rinvio per le deduzioni fattuali, e, quindi, alla emanazione della decisione”, sicchè, “per potersi avere una corretta dialettica difensiva, sarebbe stato necessario, se non una nuova delibera di apertura, quantomeno una nuova citazione a giudizio, per consentire all’incolpato l’esercizio dei propri diritti di difesa: questo è stato impedito”.
 Con il 3 motivo denunzia “vizio di motivazione in relazione ad omesso esame di deduzioni contenute nel ricorso al C.N.F. 18.11.2015, su prescrizione dell’azione disciplinare, R.D.L. n. 1578 del 1933, ex art. 51”.
 Si duole che solo “con il provvedimento del 17.4.2014, con cui si è amputata di netto la seconda parte del capo d’incolpazione, si è giunti alla formulazione degli addebiti in base ai quali è stata irrogata la sanzione: peraltro permaneva l’assenza di una compiuta e chiara descrizione dei fatti”, sicchè, “anche volendo considerare quale dies a quo la data di passaggio in giudicato della sentenza penale”, l’azione disciplinare è prescritta, essendo stata promossa “sei anni, nove mesi e quattro giorni dopo il passaggio in giudicato della condanna penale, avvenuto... il 13.7.2017 (in coincidenza con la lettura del dispositivo della sentenza della Corte di Cassazione n. 35616/2007)”.
 Lamenta che il C.N.F. abbia “del tutto omesso di considerare tale doglianza, limitandosi al rilievo (inconferente rispetto a tale specifico motivo) per cui la prescrizione disciplinare decorrerebbe dal passaggio in giudicato della sentenza penale e non dai fatti-reato che di questa furono oggetto”.
 Con il 4 motivo denunzia “violazione del principio del ne bis in idem anche in correlazione con l’art. 4 del Protocollo n. 7 Cedu”.
 Si duole che nell’impugnata sentenza il CNF abbia “proceduto ad una fuorviante “banalizzazione” dei principi affermati dalla Cedu” in tema di ne bis in idem, facendo richiamo alla “sentenza Cedu 19.12.2013 (Muller c/ Austria) in cui si è ritenuto “compatibile” il cumulo tra sanzione penale e sanzione amministrativa disciplinare”.
 Lamenta che essendo nella specie “le condotte poste a fondamento delle due sanzioni... perfettamente sovrapponibili”, ed essendo stata già applicata dal giudice penale la pena accessoria della sospensione dalla professione di avvocato per anni 3 e mesi 8, l’irrogazione della “più grave” sanzione disciplinare della radiazione ha violato “il principio del ne bis in idem, come scolpito dalla giurisprudenza Europea, dalla Corte Costituzionale e da codesta Corte suprema”, giusta la sentenza Grande Stevens della Cedu, la rimessione alla Corte Costituzionale da parte di Cass. pen. n. 38 del 2015 della questione della legittimità costituzionale del D.Lgs. n. 58 del 1998, art. 187 bis, comma 1 e la declaratoria di illegittimità costituzionale dell’art. 649 c.p.c., emessa da Corte Cost. n. 200 del 2016.
 Con il 5 motivo denunzia violazione dell’art. 21 Codice deontologico 31/1/2014, nonchè “carenza di motivazione”.
 Si duole dell'”erroneità” e del “totale scollamento dai fatti accertati in sede penale” dell'”assunto contenuto nella impugnata sentenza secondo cui la condanna inflitta... fosse stata resa per condotte corruttive poste in essere in ambiti strettamente “professionali”, concretizzatesi, addirittura, nel momento definito particolarmente “caratterizzante”, quale quello “della predisposizione di atti difensivi””, atteso che “dal capo d’imputazione del processo c.d. “(OMISSIS)” e dalle motivazioni delle sentenze penali, si evince, in modo oggettivo e non controvertibile, che... non era tra i legali investiti nel contenzioso civile sorto con il “(OMISSIS)” e/o con la successiva impugnazione di esso: il ricorrente non ebbe alcun ruolo di difensore, nè formale nè informale”, laddove la “condotta per la quale... è stato condannato era... unicamente relativa ad una movimentazione finanziaria, anzi per dirla con il C.N.F., ad un ritenuto ruolo di “detentore per conto terzi”, che, dipartendo da società riconducibili al Dr. B., avrebbe avuto quale punto terminale il Dr. M. laddove... riceve dall’Avv. P. un certo importo e poco dopo gliene restituisce una parte che sarà quella veicolata all’avv. Pa. nell’ottobre 1991, allorchè, poi, gli incrementi patrimoniali del Dr. M. sarebbero avvenuti nella primavera-estate dell’anno successivo”.
 Lamenta che nell’impugnata sentenza non è stata “data risposta” alla mossa censura concernente l’insussistenza nella specie di “alcuna situazione di “incompatibilità” con la iscrizione nell’Albo degli Avvocati”, atteso che “fatta salva la sospensione di tre anni ed otto mesi per effetto di pena accessoria inflitta dal giudice penale (che... ha terminato di scontare il 25.1.2010), il ricorrente ha proseguito ad esercitare la professione di avvocato, senza che ciò abbia mai determinato il minimo problema di carattere disciplinare (o di qualsiasi altro genere)”, sicchè “la sanzione della radiazione si poneva in radicale contrasto con i principi del vigente Codice deontologico, dacchè si abbatterebbe, nei suoi termini perpetui, su un avvocato che (pur con la breve cennata interruzione), dopo i “fatti” di cui alla incolpazione, ha svolto senza rilievi la propria professione per oltre venticinque anni”.
 Si duole che non sia stata data “risposta alla doglianza (pag. 68 ricorso) con la quale si segnalava che il Consiglio dell’Ordine di Roma avesse omesso di applicare la disposizione di cui alla L. 31 dicembre 2012, n. 247, art. 54, comma 4”.
 Va anzitutto osservato come sia rimasto nel giudizio disciplinare accertato che nei confronti dell’odierno ricorrente sono stati aperti due procedimenti disciplinari: il primo, attinente alla c.d. vicenda (OMISSIS) – R. “aperto il 5/9/1996 con il n. 6690 per fatti che in sede penale avevano comportato l’imputazione ex art. 319 ter c.p. (corruzione in atti giudiziari)”, poi “definito con la declaratoria di intervenuta prescrizione”; il secondo, concernente il c.d. (OMISSIS) (n. (OMISSIS)) che “aveva tratto origine dal presunto episodio di corruzione legato alla sentenza della Corte d’Appello di Roma con la quale era stato annullato il lodo arbitrale che aveva deciso in senso favorevole al gruppo De Benedetti nella vertenza con il Gruppo (OMISSIS)”, all’esito del quale è stata all’odierno ricorrente comminata la sanzione della radiazione dall’albo.
 Avendo il C.O.A. di Roma “deliberato in più occasioni con una formulazione di capi d’incolpazione con evidenti errori materiali”, il medesimo è pervenuto ad una “riformulazione del capo d’incolpazione nel procedimento n. (OMISSIS) ((OMISSIS))”, espungendo “quella parte non attinente perchè riferita ai fatti commessi nell’ambito della c.d. vicenda (OMISSIS) che erano già oggetto del procedimento n. (OMISSIS)”.
 Orbene, a fronte del detto accertamento operato nell’impugnata sentenza, il ricorrente ripropone invero le doglianze già sottoposte al vaglio del C.N.F. e da questo motivatamente e correttamente rigettate facendo applicazione dei principi in argomento posti da queste Sezioni Unite.
 Con riferimento ai primi 2 motivi, va in particolare posto in rilievo che nell’impugnata sentenza risulta invero correttamente affermato che, anche all’esito della “riformulazione del capo d’incolpazione nel procedimento n. (OMISSIS) ((OMISSIS))” non vi è stata nella specie alcuna lesione del diritto di difesa dell’incolpato, in quanto quest’ultimo “sapeva di difendersi, e si era difeso in tal senso, dalle accuse concernenti il (OMISSIS) essendo stati espunti i fatti riguardanti la vicenda (OMISSIS) riportati già nel capo di incolpazione sub a) e di cui al procedimento n. (OMISSIS)”.
 Orbene, attesa la mera riproposizione da parte dell’odierno ricorrente delle doglianze già sottoposte all’attenzione del C.N.F. e da questo non accolte, va ribadito che il mero stralcio di una parte del capo d’incolpazione sovrabbondante, tra l’altro relativo a fatti ampiamente noti sin dall’inizio del procedimento, esclude invero in radice l’integrazione della prospettata violazione del diritto di difesa e del contraddittorio.
 Deve al riguardo ribadirsi che in tema di procedimento disciplinare a carico degli esercenti la professione forense la contestazione degli addebiti non esige una minuta, completa e particolareggiata esposizione dei fatti che integrano l’illecito, essendo invece sufficiente che come nella specie l’incolpato, con la lettura dell’imputazione, sia posto in grado di approntare la propria difesa in modo efficace, senza rischi di essere condannato per fatti diversi da quelli ascrittigli (v. Cass., Sez. Un., 28/10/2015, n. 21948. Cfr. altresì Cass., Sez. Un., 29/5/2017, n. 13546; Cass., Sez. Un., 6/12/2012, n. 21913).
 In ordine al 3 motivo, va in particolare osservato che nel caso non è invero applicabile il regime della prescrizione previsto nel nuovo Codice deontologico (v. Cass., Sez. Un., 9/5/2011, n. 10071), il nuovo e più mite regime della prescrizione di cui alla L. n. 247 del 2012, non trovando applicazione in relazione ai procedimenti in corso.
 Come posto in rilievo anche dal giudice di legittimità costituzionale delle leggi (cfr. Corte Cost., 22/7/2011, n. 236, che ha dichiarato inammissibile la questione di legittimità costituzionale, sollevata in riferimento all’art. 111 Cost. e art. 117 Cost., comma 1, in relazione all’art. 7 della Convenzione per la salvaguardia dei diritti dell’uomo e delle libertà fondamentali, ratificata e resa esecutiva con L. 4 agosto 1955, n. 848 (CEDU), come interpretato dalla Corte Europea dei diritti dell’uomo, della L. 5 dicembre 2005, n. 251, art. 10, comma 3 (Modifiche al codice penale e alla L. 26 luglio 1975, n. 354, in materia di attenuanti generiche, di recidiva, di giudizio di comparazione delle circostanze di reato per i recidivi, di usura e di prescrizione), nella parte in cui esclude l’applicazione dei nuovi termini di prescrizione, se più brevi, ai processi già pendenti in grado di appello o avanti alla Corte Suprema di Cassazione; e, con riferimento alle sanzioni amministrative, Corte Cost., 20/7/2016, n. 193) il principio di retroattività della lex mitior non riguarda infatti il termine di prescrizione ma solo la fattispecie incriminatrice e la pena (v. Cass., Sez. Un., 7/12/2016, n. 25054; Cass., Sez. Un., 23/11/2015, n. 23836; Cass., Sez. Un., 16/11/2015, 23364; Cass., Sez. Un., 16/7/2015, n. 14905), la norma di fonte come nella specie legale (e non già deontologica) restando pertanto assoggettata al principio tempus regit actum.
 Correttamente il giudice disciplinare ha fatto pertanto nella specie applicazione del termine di prescrizione di cui alla previgente disciplina R.D.L. n. 1578 del 1933, ex art. 51, con decorrenza dal passaggio in giudicato della sentenza penale, costituente un fatto esterno alla condotta, trattandosi di procedimento disciplinare relativo a fatti costituenti anche reato e per i quali è stata iniziata l’azione penale (cfr. Cass., Sez. Un., 7/11/2016, n. 22516).
 In base alla disposizione transitoria di cui al D.Lgs. n. 109 del 2006, art. 32-bis, comma 1, deve d’altro canto affermarsi la persistente unicità del medesimo procedimento disciplinare promosso in base alla normativa anteriormente in vigore allorquando a seguito della pronunzia della sentenza penale (nel caso, di condanna) i fatti oggetto del processo penale, già contestati anche in sede disciplinare, come nella specie sono stati riformulati sia mediante la riduzione degli addebiti, sia mediante la valorizzazione di aspetti intrinseci alla vicenda oggetto dell’imputazione in sede penale, fermo restando in ogni caso che le semplici modificazioni dell’atto di incolpazione non determinano l’instaurarsi di un nuovo e diverso procedimento disciplinare (cfr. Cass., Sez. Un., 3/8/2009, n. 17903).
 Deve al riguardo altresì ribadirsi che la delibera di apertura del procedimento costituisce idoneo atto di interruzione della prescrizione con effetti istantanei, ai sensi del R.D.L. n. 1578 del 1933, art. 51 (v. Cass., Sez. Un., 20/09/2013, n. 21591).
 Orbene, nel ravvisare l’infondatezza del motivo di censura concernente la prescrizione in quanto “strumentalmente sollevato in pieno contrasto con la costante giurisprudenza delle SS.UU. secondo la quale essendo “la fonte della prescrizione legale e non deontologica resta operante il criterio generale dell’irretroattività”, e nel sottolineare come “trattandosi di fatti storici identici costituenti reati per i quali era stata esercitata anche l’azione penale, la decorrenza della prescrizione avrebbe dovuto iniziare al passaggio in giudicato della sentenza penale costituente il fatto esterno alla condotta”, dei suindicati principi il giudice disciplinare ha nell’impugnata sentenza fatto invero piena e corretta applicazione.
 Va sotto altro profilo sottolineato che come queste Sezioni Unite hanno già avuto più volte modo di affermare, la sanzione disciplinare e quella penale hanno finalità, intensità ed ambiti di applicazione diversi, sicchè non è coerente con il sistema pervenire ad una loro identificazione (v. Cass., Sez. Un., 12/3/2015, n. 4953).
 L’azione disciplinare è invero promossa indipendentemente dall’azione penale relativa allo stesso fatto, e ben può il procedimento disciplinare proseguire anche dopo il giudicato penale di condanna con pena accessoria, atteso che la diversità di natura delle sanzioni è confermata (anche) dalla circostanza che la pena accessoria può (come le altre sanzioni penali) estinguersi nel corso del tempo per amnistia (art. 151 c.p., comma 1) o per effetto della riabilitazione (art. 178 c.p.c.), laddove la permanenza degli effetti della sanzione disciplinare ne evidenzia, con particolare rilievo in relazione alla più severa di esse, la specifica afflittività (cfr., con riferimento all’ipotesi di sanzione disciplinare della rimozione comminata a magistrato dopo il giudicato penale di condanna per il reato di corruzione in atti giudiziari, con pena accessoria della estinzione del rapporto d’impiego, Cass., Sez. Un., 29/2/2016, n. 4004).
 Si è al riguardo ulteriormente precisato che non può ipotizzarsi la violazione dell’art. 6 CEDU in relazione al principio del ne bis in idem secondo le statuizioni della sentenza Corte Europea dei Diritti dell’Uomo 4/3/2014, Grande Stevens ed altri c/ Italia, atteso che la sanzione disciplinare ha come destinatari gli appartenenti ad un ordine professionale, ed è preordinato all’effettivo adempimento dei doveri inerenti al corretto esercizio dei compiti loro assegnati, sicchè ad essi non può attribuirsi natura sostanzialmente penale (cfr., con riferimento a giudizio disciplinare nei confronti di notaio, Cass., Sez. Un., 3/2/2017, n. 2927).
 Orbene, dei suindicati principi il C.N.F. ha nell’impugnata sentenza fatto invero piena e corretta applicazione.
 In particolare là dove ha affermato che “la presunta violazione del principio del ne bis in idem è infondato alla luce delle diverse motivazioni, della diversa natura e dei diversi fini del processo penale e del procedimento disciplinare”, in quanto nel “procedimento disciplinare il bene tutelato è l’immagine della categoria, che è il risultato della reputazione di ognuno, che non può consentire che l’onore e la credibilità di tutti i professionisti vengano pregiudicati dal comportamento del singolo”, gli “obblighi deontologici” d’altro canto costituendo “doveri additivi che derivano dall’appartenere ad una categoria professionale “protetta” il cui esercizio, oltre ad essere subordinato all’iscrizione all’albo, impone il rispetto di tutti quei doveri, additivi appunto, previsti dalla normativa professionale e l’assoggettamento a tutte le sanzioni che, nel ristretto ambito professionale, ne conseguano”.
 Nel correttamente sottolineare che “la ricostruzione fattuale operata in sede penale con la sentenza definitiva ha efficacia di giudicato nel giudizio disciplinare per quanto attiene l’accertamento del fatto, la sua illiceità penale e l’affermazione che l’imputato lo ha commesso”, laddove “la sentenza penale non esplica alcuna efficacia in ordine alla valutazione sulla rilevanza del fatto e sulla personalità del suo autore sotto il profilo deontologico, essendo tale apprezzamento riservato al giudice disciplinare”, il C.N.F. ha posto in rilievo come l'”apporto... dell’avv. A. al gravissimo episodio corruttivo” abbia avuto grandissima eco mediatica e sia “entrato nella storia della Repubblica quale esempio paradigmatico di corruttela a vari livelli”, non potendo “che portare all’applicazione della sanzione disciplinare più grave secondo quanto deciso dal C.O.A. di Roma”.
 Ha al riguardo altresì osservato che l'”apprezzamento del disvalore della condotta dell’avv. A. G. deve essere fatta tenendo conto dei comportamenti dell’incolpato gravissimamente lesivi dei precetti deontologici, il cui rispetto deve presiedere il comportamento dell’avvocato, dell’eccezionale clamore mediatico suscitato dalla vicenda, del danno arrecato alla immagine ed alla dignità dell’intero ceto forense, della reiterazione degli episodi in un rilevante arco temporale e dell’allarme sociale determinato dal professionista con la sua condotta. Tutti tali elementi giustificano la scelta della radiazione quale sanzione adeguata per le violazioni dei principi di lealtà, probità, dignità, decoro e diligenza”.
 Ha ulteriormente evidenziato che l'”aver concorso alla “compravendita” di atti giudiziari per giungere ad un risultato diverso se non opposto da quello che avrebbe dovuto essere il frutto di un corretto percorso processuale è di tale gravità che non vi dovrebbe neppure essere necessità di sottolineare l’accentuato disvalore di una condotta corruttiva realizzata dai principali interpreti della funzione giudiziaria finalizzata a comprometterne la correttezza di esercizio”, dovendo considerarsi “come aggravante l’aver tenuto un tale comportamento proprio nel momento particolarmente caratterizzante la professione: in quello della predisposizione di atti difensivi e dell’attività agli stessi collegata laddove, nell’ambito giurisdizionale, l’avvocato svolge un ruolo insostituibile”.
 Ancora, che benchè l'”episodio (OMISSIS) non abbia portato, in virtù dell’applicazione della prescrizione, ad alcuna conseguenza sul piano disciplinare pur tuttavia il relativo processo penale, che costituisce una macchia per il professionista sul piano professionale, si è inserito in un quadro di riferimento dal quale emerge la figura di un avvocato incline a violare anche la legge penale traendo origine ed occasione in comportamenti illeciti proprio dal ruolo svolto nel contesto della giurisdizione”.
 Ha infine concluso che “l’enorme gravità del reato accertato nella fattispecie, la spiccata intensità del dolo, la propensione a delinquere di chi, dopo aver effettuato un giuramento, abbia venduto la propria professionalità, indipendenza e correttezza costituiscono elementi insuperabili tali da inibire ogni disquisizione favorevole”.
 Con particolare riferimento al 5 motivo, deve anzitutto ribadirsi che giusta principio consolidato nella giurisprudenza di legittimità al giudice di merito non può imputarsi di avere omesso l’esplicita confutazione delle tesi non accolte o la particolareggiata disamina degli elementi di giudizio non ritenuti significativi, giacchè nè l’una nè l’altra gli sono richieste, mentre soddisfa l’esigenza di adeguata motivazione che il raggiunto convincimento come nella specie risulti da un esame logico e coerente, non di tutte le prospettazioni delle parti e le emergenze istruttorie, bensì di quelle ritenute di per sè sole idonee e sufficienti a giustificarlo; in altri termini, non si richiede al giudice del merito di dar conto dell’esito dell’avvenuto esame di tutte le prove prodotte o comunque acquisite e di tutte le tesi prospettategli, ma di fornire una motivazione logica ed adeguata dell’adottata decisione, evidenziando le prove ritenute idonee e sufficienti a suffragarla, ovvero la carenza di esse (v. Cass., 9/3/2011, n. 5586).
 Va al riguardo per altro verso osservato che le prospettate censure presuppongono accertamenti di fatto e valutazioni invero riservate al giudice di merito (cfr. Cass., Sez. Un., 31/5/2016, n. 11367), e che con la relativa proposizione il ricorrente in realtà sollecita, cercando di superare i limiti istituzionali del giudizio di legittimità, un nuovo giudizio di merito, in contrasto con il fermo principio di questa Corte secondo cui il giudizio di legittimità non è un giudizio di merito di terzo grado nel quale possano sottoporsi all’attenzione dei giudici della Corte Suprema di Cassazione elementi di fatto già considerati dai giudici di merito, al fine di pervenire a un diverso apprezzamento dei medesimi (cfr. Cass., 14/3/2006, n. 5443).


type: caselaw

text:
 7.2.2009
 PT
 Jornal Oficial da União Europeia
 C 32/4
 Acórdão do Tribunal de Justiça (Primeira Secção) de 11 de Dezembro de 2008 — Comissão das Comunidades Europeias/Département du Loiret, Scott SA
 Processo C-295/07 P (1)
 (Recurso de decisão do Tribunal de Primeira Instância - Auxílios de Estado - Preço preferencial de um terreno - Decisão da Comissão - Recuperação de um auxílio incompatível com o mercado comum - Valor actualizado do auxílio - Taxa de juro composta - Falta de fundamentação - Anulação total - Admissibilidade)
 (2009/C 32/07)
 Língua do processo: francês
 Partes
 Recorrente: Comissão das Comunidades Europeias (representante: J. Flett, agente)
 Outra parte no processo: Département du Loiret, Scott SA (representantes: J. Lever QC, J. Gardner, Barrister e G. Peretz, Barristers, R. Griffith e M. Papadakis, solicitors)
 Objecto
 Recurso interposto do acórdão do Tribunal de Primeira Instância (Primeira Secção), de 29 de Março de 2007, Département du Loiret/Comissão (T-369/00), no qual o Tribunal de Primeira Instância anulou a Decisão 2002/14/CE da Comissão, de 12 de Julho de 2000, relativa ao auxílio estatal concedido pela França à Scott Paper SA/Kimberly-Clark (JO 2002, L 12, p. 1), na parte em que diz respeito ao auxílio concedido sob a forma de preço preferencial do terreno referido no seu artigo 1.o — Método de cálculo dos juros devidos sobre os montantes ilegalmente recebidos: taxa de juro simples ou composta? — Fundamentação da escolha deste método e inversão do ónus da prova — Momento em que se deve apreciar a existência de uma vantagem ilegal
 Parte decisória
 1.
 O acórdão do Tribunal de Primeira Instância das Comunidades Europeias de 29 de Março de 2007, Département du Loiret/Comissão (T-369/00), é anulado.
 2.
 O processo é remetido ao Tribunal de Primeira Instância das Comunidades Europeias.
 3.
 Reserva-se para final a decisão sobre as despesas.
 (1) JO C 211 de 8.9.2007.


text:
9.11.2013
 IT
 Gazzetta ufficiale dell'Unione europea
 C 325/46
 Ricorso proposto il 30 agosto 2013 — Merck/Commissione
 (Causa T-470/13)
 2013/C 325/74
 Lingua processuale: l’inglese
 Parti
 Ricorrente: Merck KGaA (Darmstadt, Germania) (rappresentanti: B. Bär-Bouyssière, K. Lillerud, L. Voldstad, B. Marschall, P. Sabbadini, R. De Travieso, M. Holzhäuser, S. O, avvocati, M. Marelus, solicitor, R. Kreisberger e L. Osepciu, barristers)
 Convenuta: Commissione europea
 Conclusioni
 La ricorrente chiede che il Tribunale voglia:
 —
 annullare gli articoli 1, paragrafo 1, 2, paragrafo 1, della decisione C(2013) 3803 def. della Commissione, del 19 giugno 2013, procedimento COMP/39.226 — Lundbeck, e gli articoli 2, paragrafo 5, 3 e 4 nella parte in cui concernono la Merck;
 —
 in subordine, annullare o ridurre l’ammenda inflitta alla Merck; e
 —
 in entrambi i casi accordare alla Merck il rimborso delle spese.
 Motivi e principali argomenti
 A sostegno del ricorso, la ricorrente deduce tredici motivi.
 1)
 Primo motivo, vertente sul fatto che la Commissione ha erroneamente interpretato il concetto di restrizione per oggetto ai sensi dell’articolo 101.
 2)
 Secondo motivo, vertente sul fatto che la teoria della Commissione riguardo al pregiudizio era sostanzialmente erronea.
 3)
 Terzo motivo, vertente sul fatto che l’approccio della Commissione contrasta con il principio della certezza del diritto.
 4)
 Quarto motivo, vertente sul fatto che la Commissione ha commesso un errore non avendo preso in considerazione, o avendolo fatto in modo inadeguato, il contesto di fatto, economico e di diritto, che mostrava che, in assenza degli accordi, la GUK non avrebbe immesso in commercio più velocemente il citalopram nel Regno Unito o in altri mercati del SEE.
 5)
 Quinto motivo, vertente sul fatto che la Commissione ha erroneamente valutato la portata degli accordi tra la Lundbeck e la GUK.
 6)
 Sesto motivo, vertente sul fatto che la Commissione ha commesso un errore di diritto e di fatto nel constatare che la Lundbeck e la GUK erano concorrenti potenziali.
 7)
 Settimo motivo, vertente sul fatto che la Commissione ha commesso un manifesto errore di valutazione nell’affermare che la GUK aveva un’intento anticoncorrenziale nell’aderire agli accordi per il Regno Unito e il SEE.
 8)
 Ottavo motivo, vertente sul fatto che la Commissione ha commesso un errore di fatto nelle sue constatazioni circa l’entità e lo scopo del trasferimento di denaro («value transfer») tra la Lundbeck e la GUK.
 9)
 Nono motivo, vertente sul fatto che la Commissione non ha adeguatamente esaminato gli argomenti dedotti dalle parti ai sensi dell’articolo 101, paragrafo 3, TFUE.
 10)
 Decimo motivo, vertente sul fatto che la Commissione non ha debitamente tenuto conto degli elementi di prova forniti dalla Merck che confutavano la presunzione di influenza decisiva e ha, pertanto, commesso un errore di fatto e di diritto nell’affermare che la presunzione non era stata confutata.
 11)
 Undicesimo motivo, vertente sul fatto che la decisione della Commissione dovrebbe essere annullata per l’irragionevole durata del procedimento.
 12)
 Dodicesimo motivo, vertente sul fatto che la Commissione ha violato il diritto delle parti ad essere sentite.
 13)
 Tredicesimo motivo, vertente sul fatto che la Commissione ha erroneamente valutato le ammende.