text:
Mäkijärveläiset: IV. luku – Wikiaineisto
 Mäkijärveläiset: IV. luku
 III. luku IV. luku
 Kirjoittanut Kauppis-Heikki V. luku
 Mahtava talvi alkoi näyttää lannistuneemmalta. Muutamina kevät-aamuina se vielä kouristeli ulkona kuljeksivien poskipäitä ja nenää, mutta viimein leppyi kokonaan. Kylmän talven sivu oli mennä nutuutettu toivomalla suloista kesää ja kuvittelemalla mielessään lämpimämpiä päiviä. Ainoa turva on ihmisillä toivominen. Sitä kun vain riittää, niin voi aivan huolettomasti ja laiskana kärsiä kaikkea kurjuutta, jopa antaa vaikka jalkansakin paleltua, kunhan vaan jaksaa toivoa, että pehmeä tästä perästä seuraa. Äkäiset siihen kyllästyvät niinkuin Vallaton Pekkakin, joka omalla tavallaan vietti mukavia päiviä, makailemalla talvet ja nikartelemalla piippuja ja lusikoita. Jo hän teki kevätpuoleen viitakevarren, jota tekemään ruvetessaan tuumaili:
 – Kyllä nyt pitää heittää tämä lusikkain teko, ne on niitä vihoviimeisiä maailman tavaran kyytimiehiä, ja tehdä nyt, jolla tavarata kokoon päin repäillään; muuten mahtaa olematon joukko ruveta nupisemaan.
 Nämä oli Pekan valmistuksia kesää varten, ja samoin valmisteli muutkin asioitaan, että niistä sitten parhaana työaikana oli huoletta.
 Rantakortteikosta verkkoon ajaa pölyytettiin monta hauen soikaletta, joista sitten eukot valmistivat haukikukkoja kirkkoevääksi. Kirkossa oli myös käytävä heinäajan edellä, että sekin velvollisuus tuli täytetyksi. Jo varhain lauantaiaamuna piti jalkamiesten lähteä kirkkoon, jos mieli joutua oikealla aikaa. Jalkaisin kulkivat hevosettomat, sekä vanhat että nuoret. Meni jalkaisin taloisiakin, tyttöjä ja poikia, kun oli niin hauskaa kävellä kirkkokengät käsivarrella ja puhella hauskoja asioita, kunhan vain muisti olla vakavana pappilan sivu mennessä.
 Hemmolan kartanolla oli kärryt nuorilla heinillä täytettynä ja kaurasäkki asetettuna istuimen takapuolelle. Isäntä ja emäntä valmistautuivat kirkkoon. Emäntä tahtoi nyt käydä kirkkokäynnissä, vaikka kyllä he olivat käyneet pääsiäisen aikana, mutta hän oli nyt vähän kipeä ja pelkäsi kuolevansa, ja siksi hän nyt...
 Emännällä oli tummapohjat, lyyssirantuiset kirkkovaatteet ja isännällä sarkaiset: halko helma, pystykaulusnuttu ja peltihousut. Ima valjasti hevosen. Jahvi oli jalkaisin mennyt kirkkoon muiden muassa, mutta Hermannia ei isäntä laskenut, ja pahoillaan, kun ei päässyt, hän veisteli seipäitä tallin takana.
 Hevonen oli valjaissa ja aloitti mennä.
 – Seisotapas, eläpäs aja, vielä unehtui, sanoi emäntä, kun hevonen oli vähän matkaa mennyt.
 – Tuota, mitä sinä sinne itse menet, sanoi Hemmo, tuopihan se Ima, kun sille hoihkaisee.
 – Ei se osaa, eikä löydä.
 – Mikä se jäi?
 – Jäipähän vaan; annahan seista, kyllä minä haen.
 Itse emäntä mennä humpatteli ja otti ruokahuoneen hyllyltä pienestä pussista pari lyökkiä, että jos ehken sattuisi kirkossa nukuttamaan. Sitten he ajaa jytyyttivät puuvieterisillä istuimilla, jotka eivät paljoa tärisemistä vähentäneet, muuta kuin nakkasivathan hyvästi ylöspäin, kun pyörä isossa tiensyöpymässä jysähti. Tämänlaiset piti isännän mielestä olla kirkossa käynti-istuimet, jotka eivät nuojuneet heiluvain rautain päällä, mikä olisi muka ollut suruttomuutta. Pojat olisivat sepällä teettäneet paremmat, mutta Hemmo oli kovasti vastaan ja sanoi:
 – Kun ei niillä puisilla saattane ajaa, niin kävelkää jalan.
 Jalkaisin kulkevia he sivuuttivat matkalla, ja näiden kohdalla istuivat juhlallisen hiljaisina ja samoin muuallakin. Ainoastaan silloin oli vähän äänekkäämpätä kulkua, kun ruuna ei ottanut juostakseen ja Hemmo sitä pätki kylille tien vierestä katkaistulla patukalla. Nahkaista piiskaa ei hänellä koskaan ollut, sillä sekin olisi ollut suruttomuutta.
 Lähempänä kirkkoa asuvaiset olivat töissään, he kun ennättivät pyhänäkin. Vähän seisauttaen työtään, he katsahtivat kirkkomiehiin ja halveksimalla virkkoivat: ”Siinä perukkalaisia mennä rytistää.”
 Suntion talo ei ollut kaukana kirkosta, ja sinne ajoi Hemmo hevosensa.
 Kirkon seuduilla liikkui kansaa aika vahvasti. Heti puolen päivän jälkeen oli jo asettunut vanhoja akkoja istua lokottamaan kirkon ja etenkin sakastin portaille. Siinä he hiljaa puhelivat ja kokivat keräillä päähän juhlallisia ajatuksia. Yksi vanha eukko oli koko päivän tehnyt laupeuden työtä taluttaessaan toista vanhaa näkemätöntä eukkoa kirkolle. He olivat juuri tulleet ja söivät nyytistään sakastin seinävierellä. Heidän ympärilleen oli kokoontunut useampia toisia, jotka ihmettelivät, miten hyvästi sokea eukko osasi leikata leipää ja ottaa rasiasta voita leivälleen.
 – Jo se on tuo merkillistä, ihmettelivät katsojat. Panisipahan meistä kuka hyvänsä silmänsä kiinni ja koettaisi noin ottaa, niin ei tulisi mitään... Se kun Jumala ottaa näön pois, niin se sille antaa tuollaisen lahjan.
 Tyytyväisenä sokea eukko söi ihmettelijäin keskellä ja otti usein voita rasiastaan. Itsekin hän jo alkoi uskoa, että lahja se on, kun hän noin osaa, vaikka vanhastaan kyllä tiesi, että paljon siinä oli ollut totuttelemista.
 Toinen ryhmä, jossa oli vanhoja ukkoja, istui kellotapulin kupeella odottelemassa iltakirkon lähestymistä. Nuorempaa väkeä ei näkynyt, ne olivat vielä Kauppalassa, jonne oli pari virstaa.
 Vanha toissilmä kellonsoittaja astui siitä ohitse hakemaan kellotapulin avaimia pappilasta. Toisella kädellään kouhauttaen vanhaa huopalakkiaan hän sanoi eukoille ja miehille hyvää päivää. Kaikille oli kellonsoittaja yhtä kohtelias, paitsi poikakurikoille, jotka häntä sanoivat ”kirkon silmäksi”, ja suuttuisihan siitä jos kuka. Tuttua oli hänelle jo kellojen ääni, ja se lienee palkinnutkin tuon puutteen, että hänellä ei ollut sellaista kelloa, josta katsotaan ajan kulkua; siitä syystä hän aina sattui menemään tuntia ennen pappilaan. Oli siinä vielä toinenkin syy, kun hyväntahtoinen rovasti antoi piippuun ”vaappenia”, joita oli niin hauska vedellä, toisten hengelliseen säätyyn kuuluvain läsnä ollessa.
 Kello lähestyi neljää. Avaimineen tuli kellonsoittaja pappilasta ja romautti oppineella tavallaan tapulin alaoven auki ja vähän päästä yläluukutkin. Jopa nyhjähteli tapuli ja jymeästi moukui ison kellon ääni ympäri koko seudun, muistuttaen kaikille sunnuntain aattoillasta. Lopuksi hän löi vielä, maailman kolmikulmaisen säännön mukaan, kolmasti kellon laitaan, ja silloin se oli sitä myöten valmista.
 Suntio tuli pappilasta, jossa oli kellon soittajan tavoin käyttänyt tunnin aikaa hyväkseen, ja avasi kirkon ovet. Papit ja lukkarit astuivat vähän päästä juhlallisesti kirjat kainalossa.
 Raamatunselityksen jälkeen alkoi rippikirjoitus. Ulkomuistista huutaa romuutti lukkari sakastiin tulevat kyläkunnat, vaikka siinä oli Laakaata, Varpaista, Päsmäriä ja jos jotakin päsyä. Kappalainen merkitsi nimiä kuorissa. Siinä sitten ilmoitettiin Nikki Kekkoista akkoineen, Taakki Vataista vaimoineen, vielä sivussa piikaa, renkiä, ja välistä kylän lopulta joku Tiina Tossavainen, Olli Pikeläisen vaimo.
 – Eikös mies ole? muistutti pappi.
 – Eihän tuo nyt kuulunut ... ilmoitti eukko alakuloisena, juuri kuin peläten, että jos Ollista pahaa ajattelevat.
 Kauppalasta tuli väkeä, joidenka huuto oli jo ennättänyt mennä ohitse.
 – Siellä Kauppalassa virakoitte, ettekä pidä ajoissa asioistanne huolta, torui pappi, kun myöhästyneet pyysivät nimeänsä merkitsemään.
 Mutta ei Kauppalassa käyneiltäkään puuttunut puolustuksia. Mikä sanoi olleen lankoja värjärissä; millä liippakiven osto ja niin aina. Näistä vastuksista tuli kappalainen äreälle tuulelle, ja hän piti tarkan huolen, ketä vielä tuli ulkoa. Kaikeksi onnettomuudeksi oli Vallaton-Pekkakin myöhästynyt ja vielä sen lisäksi hienossa huipukassa, niin että jalat yrittelivät tekemään pieniä syrjäliikkeitä. Papin tarkka silmä huomasi tämän, ja hän ärjäisi:
 – Kuka olee tuo juopunut mies, joka tulee tänne? mene ulos!
 Pekka vähän peräytyi ja koetti vähän päästä uudestaan.
 – Jo tulee tuo sama mies, sanoi pappi, ulos heti! Semmoisia sikoja olette, että tulette pyhälle paikalle tuollaisina.
 Verkallensa Pekka pyrki ulos uteliaan ihmisjoukon häntä katsellessa. Kirkon porstuassa tuli häntä vastaan Lieju-Lassi, joka oli yhden kylän miehiä.
 – No, rippikirjoituksestako sinäkin tulet? kysyi Lassi kummastellen.
 – Sitä vartenhan sinne menin, vaan kuules velikulta, kun ulos ajoivat, kertoi Pekka.
 – Miksikä ulos? kysyi Lassi.
 – No kuule veikkonen, kun tuolla Kauppalassa satuin vähän ryyppäämään, niin tuntivat.
 – Pysy poikessa; mitä sinä sinne pyritkään, sanoi Lassi.
 – Arvaathan sen, että enhän minä pyrkisikään, vaan asia on siitä painosta, etten ole käynyt pariin vuoteen ja papinkirjan otto olisi tässä hetimiten.
 – Ei kaiketi ne täällä kirkossa anna papinkirjoja, selitti Lassi.
 – No etkö sinä sitä ymmärrä, että enhän minä nyt mene tahtomaankaan, vaan kun olen niin kauan ollut käymättä rippikäynnissä, niin kuka sen tietää, minkälaisen mainekirjan ne antavat, eli eivät annakaan.
 – Kyllä kaiketi en tiedä, sanoi Lassi.
 – En minäkään varmaan tiedä, mutta pahoin pelkään, ja olisin nyt käynyt.
 – Olisitkos huomenna selvänä? kysyi Lassi vähän epäillen.
 – Aivan kuin taivaan käki, vakuutti Pekka.
 – Saatanhan minä kirjoituttaa.
 – Teepä kyllä se hyvä työ, niin saat heti kohta ryypyn vaivoistasi.
 Pistäytyivät sitten vähän salakuhjoon oven ulkopuolelle, jossa Lassi sai palkkansa.
 – No ihmisiä sitä mekin ollaan, sanoi Lassi ryypättyänsä.
 – Niinkuin muutkin ristityt, todisti Pekka, ja menehän nyt ja toimita se asia, muistutti hän vielä ja meni sitten pois.
 Lassi meni ja ilmoitti että senkin nimellinen olisi merkittävä ja nöyrästi pappi sen tekikin.
 Iltakirkon jälkeen väki hajosi mikä mihinkin. Hemmo ajoi entiseen yöpaikkaansa, joka oli parin virstan päässä kirkosta, sillä suruttomissa paikoissa ei hän ruvennut olemaan. Emäntä oli saanut kylläksi asti täristä huonoilla istuimilla eikä lähtenyt sinne, vaan jäi suntioon yöksi. Suntiossa oli paljon muitakin emäntiä, eikä siinä usein miehenpuolia ollutkaan, ja syynä taisi olla se, että eukko oli siinä isäntänä – ja toisekseen ... rouvaksi sitä sanottiin. Suntio itse, hiljainen mies, sai katsoa nököttää valmista, kun muori järjesteli asioita. Mielensä mukaan hän järjestelikin, eikä hän missään asiassa uskonut ketään tietävämmäksi eikä viisaammaksi itseään. Oli hän vähän uskonnollinenkin, mutta siinäkin oli niin yksipuolinen, ettei hänen uskossaan ollut muita kuin hän itse ja eräs vanha piika.
 Valkeni sunnuntai-aamu.
 Juhlallisena seisoi kirkko aamu-auringon valossa korkeine huippuineen ja maalattuine seinineen. Ihmiset nousivat verkallensa asennoissaan ja siristelivät unisia silmiään, joihin auringon kimellys oli vähän vastaista.
 Kirkkoväki heräsi yöpaikoissaan ja alkoivat nousta kahvia keittelemään lauantaina ostetuista nassakoistaan.
 Suntiossa oli paljon emäntiä yötä, ainoastaan kolme miehen puolta. Kahvia siinä vuoroin keitettiin ja toisilleen juotettiin ja siposteltiin.
 – Ottakaapas emäntä kahvia, vaadittiin toisia.
 – Mitä sitä nyt kaikille juottelemaan, esteltiin samassa.
 – Ei se silti kaikkia ole, ottakaa vain pois, kehoitettiin uudestaan.
 – Ei sitä nyt olisi tarvinnut, puhui ottaja niin kauan, kunnes kahvin ryyppiminen esti puheen.
 Uunin pankolle joutivat pannut, kun tuo hyvän tuulen velli lakkasi niiden torvista tippumasta. Silmiään tiristellen luki muuan emäntä virsikirjasta sunnuntain rukousta ja näyttääkseen hartaammalta nyökytteli vähän itseänsä. Alkoivat siinä joutessaan jotkut pureksia aamiaista nyytistään. Muutamat söivät hyvin vähän, toiset eivät kuvalle maistaneetkaan.
 – Kovinpa vähän te söitte, muistuttivat syöläimmät.
 – Me ollaan kirkkokäynnissä, huomauttivat toiset.
 Edellinen joutui vähän hämilleen, kun oli unohtanut nuo säännöt ja syönyt vatsansa täyteen, niin että oli jo lopussa viimeinen pala, jota ei enää viitsinyt tähteeksi heittää, ja eihän se pitkän yön kuluttua liiaksi ollutkaan. Ne jotka ensiksi joutuivat syömästä, veivät yksitellen eväsnyyttinsä aittaan, ja sillä tiellään pistelivät haluiseen suuhunsa sievän kämpäleen pannurieskaa tai lättyjä kesävoin kanssa. Johtui tuossa vähän mieleen nuo sanat, että ”paastota ja ruumiillisesti itsensä valmistaa...” mutta sananlasku piti puolensa: ”ei auta sielua säästäminen, kun ruumis ruokaa tarvitsee.”
 Jo oli kellonsoittaja ja joku toinen mies noussut tapuliin ja he panivat kellot moukumaan; juhlapäivän kunniaksi. Ensin alkusoitto, sitten papille tulokellot ja viimeiseksi pienimmällä kellolla pimputettiin rippimiehille.
 Kirkonmenot alkoivat. Suntio avasi sakastista kirkkoon tulevat ovet ja kappalainen astui juhlallisesti alttarille pitämään rippisaarnaa. Hän oli teräväpuheinen ja kirkassilmäinen mies. Hänen kirkkaita silmiänsä ei sanankuulijat kuitenkaan oikein nähneet, sillä hänellä oli aina silmälasit.
 Saarnan teksti alkoi näin:
 – Jos teidän syntinne veriruskiat olisivat, pitää niiden lumivalkeiksi tuleman; jos teidän pahat tekonne olisi ruusun punaiset, pitää niiden kuitenkin niinkuin villa tuleman.
 Näitä sanoja hän terävästi selitti, vähän sorahtavalla kielellään. Ja erinomattain mukavasti hyrräsi hänen kielensä, kun hän hartaudella lausui että ”teidän veriruskeat syntinne ja ruusun punaiset pahat tekonne.”
 Aina vähän väliä hän näitä sanoja uudisti, niin että sanankuulijat jo huomasivat näiden olevan niitä painavimpia sanoja, ja moni eukko ja joku vanha ukkokin koetteli pusertaa vettä silmästään, mutta niinpähän se sieltä lienee ollut siepattava kuin korvosta kiululla. Saipa siinä monet kerrat turhaan koettaa. Leskieukoilta lähti vähän paremmin, kun siinä sivussa ajatteli miesvainajataan. Kenen mieli ei jo tästä heltyisi.
 Ne, jotka edeltäpäin olivat arvanneet kovasydämisyytensä ja eivät sellaisilta tahtoneet muille näyttää, olivat varuillaan. He painoivat päänsä kumaraan, puraisivat unen estämiseksi lyökkiä, josta väkevyys kohosi silmiinkin, ja nytpä ei ollut vedestä puutetta. Sitten ei muuta kuin istui noin surullisen näköisenä ja välistä pyyhkäisi.
 Melkein etumaisessa penkissä istui Hemmolan Hemmo ja oli ilman syrjäkeinoitta saanut muutaman pisaran nujerretuksi, jota monikertaan sysäsi käsisyrjällä. Kappalainen huomasi sanankuulijainsa punaisista silmistä, että on hänen saarnansa saanut jo aikaan hengen liikutuksia, ja lopetti saarnan, luki synnintunnustuksen ja viimeksi synninpäästön.
 Keskellä kirkon käytävää kävellä rapsutteli pari koiraa muristen toisilleen. Loppupuolella rippisaarnaa ne ryntäsivät täyteen kapinaan ja janhustivat toisiansa niskasta, minkä kerkesivät. Suntio jouduttautui sakastista ja alkoi niitä potkia saappaan kärjillä, niin että koirain täytyi lopettaa taistelu ja koettaa piilottautua vaimojen hameen helmoihin. Kauneimmat tytöt, joiden sija on penkin suussa, hätistelivät niitä helmoistaan. Siinä toimessa suntio oli apuna: haki koirat käsiinsä, veti niskasta esille, potki ehtimiseen ja sai viimein ulos, vaikka kyllä ne koettivat mutkitella, ennen kuin lähtivät.
 Koirain jahdista palatessaan suntio avasi papille alttariportin ja sakastin oven sekä meni itse perästä.
 Vallaton-Pekka istui ristiyksen kohdalla penkissä. Hän ei enää mitenkään malttanut olla ajattelematta tuota hänen mielilaulunsa suntiota koskevaa värssyä:
 Suntio potkii koiria ja juo,
 papille availee ovia ja juo,
 kun näki kerrottujen asiain juuri tapahtuvan. Toisessa puolessa:
 Hän ehtoollisväelle viiniä tuopi,
 itse kun ensinkin hyvästi juopi –
 kerrotuita asioita hän ei nähnyt eikä tietänyt varmaan todeksikaan, mutta ajatteli nekin siinä yhdellä tiellään.
 Yhteinen kansa soitettiin kirkkoon. Pappi tuli uudestaan alttarille ja alkoi lukea pitkää yhteisen kansan synnintunnustusta. Yli koko kirkon, monesta paikasta, alkoi kuulua äänekästä sähinää. Moni koetteli sanasta sanaan ja aivan yhtä aikaa matkia papin lausumaa tunnustusta. Yhteinen kansa oli ollut ensimäisen saarnan ajan ulkona huvittelemassa itseään: toiset loikoen pitkällään kirkkomaalla, toiset tavaillen hautakirjoituksia. Nuoret kävelivät ja silmäilivät toisiaan.
 Hevosia seisoi aitovierillä. Muuan ori oli kiinni sakastin perässä pylväässä ja parkui toisille läsnäolijoille. Haltijansa ei sen käytöstä hyväksynyt ja sen vuoksi kävi aina vähän päästä ruoskalla selkään sujauttamassa. Kun ei hän kuritustyössä ollut, seisoi hän ulompana ja piti silmällä, miten orit siinä kuoputti ja nyöhäsi alituistaan liikkeessä. – Tämä vietti tällä lailla sabattiaan oriinsa kanssa, meni sitten kotiinsa ja sanoi kotoväelle ”terveisiä kirkosta”.
 Jo löi kellonsoittaja kolmasti ison kellon laitaan, ja silloin tiesivät kirkon ulkopuolella olijatkin, että toimitus on loppunut. Kirkon kolmesta ovesta alkoi purkautua joukko ulos. Kahdesta syrjäovesta tuli vanha väki; kolmannesta yhteisestä ovesta nuoret, tytöt ja pojat, jotka sitten vielä kirkon edessä vähän aikaa seisoksivat ja heittelivät erojaissilmäyksiä toisiinsa. Ja monta toivetta siinä heräsi, sillä molemmat sukupuolet olivat kauniita ja käytökseltään kuin enkelejä. Nekin, jotka kirkonajan viettivät ulkona, ilmaantuivat lopulla yhteiselle ovelle ja sitten lähtivät niinkuin muutkin kotiinsa.
 Laupeuden työtänsä jatkamaan lähti taas sokean eukon taluttaja, ja mennessään he puhelivat:
 – Kyllä puhui nytkin kirkkoherra hyvästi ihmisten synnistä ja suruttomuudesta, vaan ei tule meiltä varteen otetuksi.
 – Kylläpä puhui, huokasi toinen, mutta yhtähyvin on sellaisia kuin sekin lauantai-illallinen mies.
 – Niin, se, joka olisi tullut ripille, vaan huomasi toki kirkkoherra.
 – Hyvä oli, että huomasi. Ei toki Olli ole kuitenkaan sellainen... Taluttaja oli näet sen Olli Pikeläisen vaimo.
 Kulki siinä paljon muitakin, mutta muut paitsi vanhat eukot kulkivat näin alkumatkasta äänettöminä. Vallaton-Pekka astui muiden muassa ja sattui kuulemaan eukkojen pakinan ja ajatteli että puhukaahan pois.
 Hemmolankin Hemmo ajaa rytyytti emäntineen tärisevillä kärryillään kotiinsa ja samoin muut mäkijärveläiset, mistä ne taas löytää jokapäiväisistä toimistaan.
 Noudettu kohteesta ”https://fi.wikisource.org/w/index.php?title=Mäkijärveläiset:_IV._luku&oldid=5576”


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 1.6.96 FI | Euroopan yhteisôjen virallinen lehti N:o C 158/7
 noudattamisen edellyttämiä lakeja , asetuksia tai hallin Euroopan yhteisöjen komission 3.4.1996 Helleenien tasa
 nollisia määräyksiä , ja toissijaisesti, koska se ei ole valtaa vastaan nostama kanne
 ilmoittanut näitä lakeja , asetuksia tai hallinnollisia ( Asia C-1 12/96 )
 määräyksiä komissiolle,
 ( 96/C 158/15 )
 — velvoittaa Helleenien tasavallan korvaamaan oikeuden
 käyntikulut. Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut 3.4.1996 Euroo
 pan yhteisöjen tuomioistuimessa kanteen Helleenien tasa
 Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut valtaa vastaan . Kantajan asiamies on komission oikeudelli
 nen neuvonantaja Dimitrios Gouloussis , ja prosessiosoite
 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 189 artiklan Luxemburgissa c/o oikeudellisen yksikön virkamies Carlos
 kolmannen kohdan mukaan direktiivi velvoittaa jokaista
 Gomez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg .
 jäsenvaltiota , jolle se on osoitettu . Helleenien tasavalta ei ole
 tähän mennessä toteuttanut asianmukaisia toimenpiteitä Kantaja vaatii , että yhteisöjen tuomioistuin
 mukauttaakseen kansallisen oikeusjärjestyksensä täysin
 mainitun direktiivin mukaiseksi eikä myöskään ole luonnol — toteaa, että Helleenien tasavalta on jättänyt täyttämättä
 lisesti ilmoittanut mainittuja toimenpiteitä komissiolle . sille EY:n perustamissopimuksen mukaan kuuluvat
 velvollisuudet, koska se ei ole säädetyssä määräajassa
 (M EYVL N:o L 374 , 31.12.1991 , s . 7 antanut henkivakuutuksen ensivakuutusta koskevien
 lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteenso
 vittamisesta sekä direktiivien 79/267/ETY (') ja 90/
 619/ETY ( 2 ) muuttamisesta ( kolmas henkivakuutusdi
 Euroopan yhteisöjen komission 3.4.1996 Helleenien tasa rektiivi ) 10 päivänä marraskuuta 1992 annetun neuvos
 valtaa vastaan nostama kanne ton direktiivin 92/96/ETY ( 3 ) noudattamisen edellyttä
 ( Asia C-111 /96 ) miä lakeja , asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä, ja
 toissijaisesti, koska se ei ole ilmoittanut näitä lakeja ,
 ( 96/C 158/ 14 ) asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä komissiolle,
 Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut 3.4.1996 Euroo — velvoittaa Helleenien tasavallan korvaamaan oikeuden
 pan yhteisöjen tuomioistuimessa kanteen Helleenien tasa käyntikulut .
 valtaa vastaan . Kantajan asiamies on komission oikeudelli
 nen neuvonantaja Dimitrios Gouloussis, ja prosessiosoite Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
 Luxemburgissa c/o oikeudellisen yksikön virkamies Carlos
 Gomez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg . Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 189 artiklan
 kolmannen kohdan mukaan direktiivi velvoittaa jokaista
 Kantaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin jäsenvaltioita , jolle se on osoitettu . Helleenien tasavalta ei
 ole tähän mennessä toteuttanut asianmukaisia toimenpi
 — toteaa, että Helleenien tasavalta on jättänyt täyttämättä teitä mukauttaakseen kansallisen oikeusjärjestyksensä
 sille EY:n perustamissopimuksen mukaan kuuluvat täysin mainitun direktiivin mukaiseksi eikä myöskään ole
 velvollisuudet, koska se ei ole säädetyssä määräajassa luonnollisesti ilmoittanut mainittuja toimenpiteitä komis
 antanut muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta siolle .
 koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten
 yhteensovittamisesta sekä direktiivien 73/239/ETY ( 1 ) ja (') EYVL N:o L 63 , 13.3.1979
 88/357/ETY ( 2 ) muuttamisesta ( kolmas vahinkovakuu ( 2 ) EYVL N:o L 330 , 29.11.1990
 tusdirektiivi ) 18 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neu ( 3 ) EYVL N:o L 360 , 9.12.1992
 voston direktiivin 92/49/ETY ( 3 ) noudattamisen edellyt
 tämiä lakeja, asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä , ja
 toissijaisesti, koska se ei ole ilmoittanut näitä lakeja ,
 asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä komissiolle,
 — velvoittaa Helleenien tasavallan korvaamaan oikeuden
 Bundessozialgerichtin 8.2.1996 tekemällään päätöksellä
 esittämä ennakkoratkaisupyyntö asiassa Manuela Gomez
 käyntikulut. Rodriguez ja Gregorio Gomez Rodriguez vastaan Landes
 versicherungsanstalt Rheinprovinz
 Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
 ( Asia C-1 13/96 )
 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 189 artiklan ( 96/C 158/ 16 )
 kolmannen kohdan mukaan direktiivi velvoittaa jokaista
 jäsenvaltiota , jolle se on osoitettu . Helleenien tasavalta ei ole Bundessozialgericht ( 13 . Sénat ) on pyytänyt 8.2.1996 teke
 tähän mennessä toteuttanut asianmukaisia toimenpiteitä mällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomio
 mukauttaakseen kansallisen oikeusjärjestyksensä täysin istuimen kirjaamoon 5.4.1996 , yhteisöjen tuomioistuimelta
 mainitun direktiivin mukaiseksi eikä myöskään ole luonnol
 asiassa Manuela Gomez Rodriguez ja Gregorio Gomez
 lisesti ilmoittanut mainittuja toimenpiteitä komissiolle. Rodriguez vastaan Landesversicherungsanstalt Rheinpro
 (') EYVL N:o L 228 , 16.8.1973
 vinz ennakkoratkaisua seuraaviin kysymyksiin :
 ( 2 ) EYVL N:o L 172 , 7.7.1988
 1 . Onko asetuksen ( ETY ) N:o 1408/7 1 ( 1 ) 78 artiklan 2
 (■') EYVL N:o L 228 , 11.8.1992
 kohdan b alakohtaa tulkittava niin, että etuuden myön
 tämistä koskevan lainsäädännön määräytyminen tämän
 ---pagebreak--- N:o C 158/8 FI Euroopan yhteisôjen virallinen lehti 1.6.96
 säännöksen perusteella on lopullinen myös sellaisessa letty jäsenvaltioiden välisen tavarakaupan määrällisiä
 tapauksessa, että henkilöllä oli aluksi oikeus orvon rajoituksia vaikutukseltaan vastaava toimenpide, kun
 eläkkeeseen tämän säännöksen perusteella toimivaltai asetuksessa velvoitetaan jäsenvaltiot keräämään jokai
 sessa jäsenvaltiossa ( tässä : asuinvaltiossa ), mutta hän selta yritykseltä , joka ylittää säädetyt vapautus-, assi
 menetti tämän oikeuden myöhemmin ikärajan ylittämi milaatio- ja yksinkertaistamiskynnykset, yksityiskoh
 sen vuoksi, kun taas toisessa jäsenvaltiossa, jonka tainen ilmoitus yrityksen kaikesta jäsenvaltioiden väli
 säännöksiä on myös sovellettu tähän vakuutettuun sestä tuonnista ja viennistä ?
 henkilöön , hänellä olisi ollut asetuksen ( ETY ) N:o
 1408/71 79 artiklan perusteella oikeus orvon eläkkee ( b ) Muodostaako velvollisuus antaa kaikki Intrastat
 seen tämän ajankohdan jälkeenkin, vai vaihtuvatko tiedonkeruujärjestelmässä vaaditut tiedot sekä siinä
 sovellettavat säännökset tällaisessa tapauksessa asetuk maassa, josta vientituotteet tulevat, että siinä maassa ,
 sen 78 artiklan 2 kohdan b alakohdan ii alakohdan jonne ne viedään — minkä velvollisuuden rikkominen
 mukaisesti ? siten, että kieltäydytään antamasta tilastoinnin ja
 taloudellisten selvitysten keskusyksikön vaatimia tie
 2 . Kuuluuko niihin sosiaaliturvaetuuksiin, joita orvot eivät toja , on Luxemburgin oikeuden mukaan rikosoikeu
 saa menettää sen vuoksi, että kansallisessa oikeudessa dellisesti rangaistavaa —, taloudellisille toimijoille
 voimaanpantua kahden jäsenvaltion välistä sopimusta pakottavan velvollisuuden, joka ei ole perusteltu ja joka
 ei voida enää soveltaa asetuksen ( ETY ) N:o 1408/71 on suhteeton tavoiteltuun yleisen edun päämäärään
 tultua voimaan, myös mahdollisuus saada sellaista nähden, ja onko tämä velvollisuus tästä syystä ETY:n
 orvon eläkettä, jonka yksi jäsenvaltio on jo myöntänyt perustamissopimuksen 3 b artiklan kolmannen koh
 asianomaiselle henkilölle kyseisen kahdenvälisen sopi dan, sellaisena kuin se lisättiin perustamissopimukseen
 muksen perusteella , pitemmän ajan (esim. kouluopetuk 7.2.1992 Maastrichtissa allekirjoitetun, Euroopan
 seen tai ammatilliseen koulutukseen osallistumisen unionista tehdyn sopimuksen G artiklan 5 kohdalla ,
 perusteella senkin jälkeen, kun hän on täyttänyt 18 vastainen ?
 vuotta ) kuin hän saisi sellaista orvon eläkettä, joka
 toisen jäsenvaltion olisi myönnettävä asetuksen ( ETY ) (») EYVL N:o L 316 , 16.11.1991 , s . 1
 N:o 1408/71 78 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaan
 määräytyvien säännösten perusteella ?
 3 . Jos vastaus kysymykseen 2 on myöntävä : voivatko
 sellaiset henkilöt, joilla oli jo ennen asetuksen ( ETY ) N:o
 1408/71 voimaantuloa oikeus tietyn jäsenvaltion lain
 säädännön mukaiseen orvon eläkkeeseen kahden jäsen Tullilautakunnan 27.3.1996 tekemällään välipäätöksellä
 valtion välisen sosiaaliturvasopimuksen perusteella, esittämä ennakkoratkaisupyyntö Outokumpu Oy:n vireille
 saada uudelleen tätä samaa orvon eläkettä, jos nämä panemassa asiassa
 henkilöt eivät enää saa toisen jäsenvaltion etuuksia
 asetuksen ( ETY ) N:o 1408/71 78 artiklan 2 kohdan b (Asia C-115/96 )
 alakohdan mukaan määräytyvän lainsäädännön perus ( 96/C 158/18 )
 teella ?
 Tullilautakunta on pyytänyt 27.3.1996 tekemällään väli
 (M EYVL N:o L 149 , s . 2 päätöksellä, joka on saapunut Euroopan yhteisöjen tuomio
 istuimen kirjaamoon 10.4.1996 , yhteisöjen tuomioistui
 melta Outokumpu Oy:n vireille panemassa asiassa ennak
 koratkaisua seuraaviin kysymyksiin:
 1 . Onko sähköstä kannettavaa veroa pidettävä Euroopan
 Tribunal de police de Luxembourgin 2.4.1996 tekemällään yhteisöjen perustamissopimuksen 9 ja 12 artiklassa
 päätöksellä esittämä ennakkoratkaisupyyntö asiassa ylei kiellettynä tuontitullina tai muuna vastaavana maksuna
 nen syyttäjä vastaan René Kieffer ja Romain Thill silloin, kun sähkön valmistevero määrätään toisesta
 jäsenvaltiosta tuodun sähkön osalta sähkön vastaanot
 (Asia C-1 14/96 )
 tajalle verokauden aikana vastaanotetun sähkön
 ( 96/C 158/ 17 ) määrän perusteella , kun taas maassa tuotetun sähkön
 osalta vero määrätään verokauden aikana tuotetun
 Tribunal de police de Luxembourg on pyytänyt 2.4.1996 määrän perusteella ?
 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut Euroopan yhtei
 söjen tuomioistuimen kirjaamoon 9.4.1996 , Euroopan Mitä asian arviointiin vaikuttaa se, että veron määrä on
 yhteisöjen tuomioistuimelta asiassa yleinen syyttäjä vastaan erilainen eri tuotantotavoilla tuotetulla sähköllä ? Ydin
 René Kieffer ja Romain Thill ennakkoratkaisua seuraaviin voimalla tuotetusta sähköstä kannetaan veroa 2,4 p/
 kysymyksiin: kWh , ja maahantuodusta sähköstä kannettava veron
 määrä on 2,2 p/kWh . Vesivoimalla tuotetusta sähköstä
 ( a ) Onko jäsenvaltioiden välisen tavarakaupan tilastoista kannetaan veroa 0,4 p/kWh .
 7 päivänä marraskuuta 1991 annetussa neuvoston
 asetuksessa ( ETY ) N:o 3330/91 ( J ) otettu käyttöön 2 . Onko edellä 1 kohdassa esitettyä verojärjestelmää
 ETY:n perustamissopimuksen 30 ja 34 artiklassa kiel pidettävä Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen


type: legislation

text:
 Tähtis õiguslik teade
 |
 52005PC0694
 [pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |Brüssel 23.12.2005KOM(2005) 694 lõplik2005/0270 (CNS)EttepanekNÕUKOGU MÄÄRUSpõllumajandustoodete ja toiduainete garanteeritud traditsiooniliste eritunnuste kohta(komisjoni esitatud)SELETUSKIRI1. Alates 24. juulist 1993. aastast võimaldab nõukogu määrus (EMÜ) nr 2082/92 põllumajandustoodete ja toiduainete eripärasertifikaatide kohta tunnustada ja kaitsta ühenduse tasandil eripäraseid traditsioonilisi põllumajandustooteid ja toiduaineid. Nende toodete eripära on seotud tootmis- või töötlemismeetodiga, mitte aga geograafilise päritoluga.2. Nimetatud korra kehtestamisest alates on registreeritud 15 põllumajandustoodet ja toiduainet, millest mõned on suure majandusliku potentsiaaliga. Komisjon on saanud 18 uut eri liikmesriikidest pärit registreerimistaotlust.3. See vahend võimaldab tootjatel oma toodete turuväärtust tõsta, kaitstes samal ajal tarbijaid väärade talitusviiside eest ja tagades ühtlasi õiglase kaubanduse. Peamiseks eeliseks, mida määruses ettenähtud registreerimine annab, on toote identifitseerimine, kasutades selleks registreeritud nime koos tähisega „garanteeritud traditsiooniline eritunnus“ ja ühenduse logo. Nime kasutamisel on kaks võimalust: registreerimine võib olla tehtud koos tehnospetsifikaati järgivate tootjate nime kasutamise klausliga või ilma. Alates määruse jõustumisest on nime kasutamine reserveeritud ainult viie registreerimise puhul. Liikmesriikidel on kohustus kaitsta tähist „garanteeritud traditsiooniline eritunnus“, vastavat logo ja reserveeritud nimesid. Intellektuaalomandi õigused TRIPS-lepingute tähenduses traditsioonilisi garanteeritud eritooteid ei hõlma.4. Tuleb tagada, et Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) liikmesriikide tootjad saaksid registreerimist kasutada ilma samaväärsuse ja vastastikkuse tingimusteta ning et nimetatud riikide kodanikud, kes suudavad tõestada, et neil on õigustatud huvi, saaksid registreerimisele vastuväiteid esitada. Lisaks sellele peavad WTO liikmesriikide tootjad saama võrdse kohtlemise klausli alusel garanteeritud traditsioonilise eritunnusena registreeritud tehnospetsifikaate samamoodi kasutada nagu Euroopa Liidu liikmesriikide tootjad. Peale selle tuleks ette näha sätted, mis arvestaksid varasemate intellektuaalomandi õiguste, nagu kaubamärgid ja geograafilised tähised, olemasolu ja ulatusega.5. Ettepaneku eesmärk on lisaks lihtsustada ja täpsustada menetlust ning muuta selgemaks taotluste hindamisse kaasatud eri asutuste vastutus. Selgemaks muudetakse põhimõte, et need ülesanded, mida saab paremini täita riigi tasandil, peavad loomulikult jääma riigiasutuste pädevusse, kes peavad siiski hoolitsema huvitatud isikute, kaasa arvatud kolmandad riigid, võrdse kohtlemise eest.6. Praegu toimub garanteeritud traditsiooniliste eritunnuste registreerimismenetlus kahes järgus: esmalt esitab tootjarühm asjaomase liikmesriigi pädevatele asutustele registreerimistaotluse. Teiseks edastavad riigiasutused taotluse komisjonile registreerimiseks ning viimane edastab tõlgitud taotluse teistele liikmesriikidele.7. Praegu edastavad liikmesriigid komisjonile üldiselt liiga mahukaid ja üksikasjalikke toimikuid. Tehakse ettepanek, et ühenduse tasandil edastatakse ainult tehnospetsifikaat, asjaomaste põllumajandustoodete ja toiduainete traditsioonilise eripära hindamise eest vastutavad riigiasutused.8. Lisaks avaldaks komisjon Euroopa Liidu Teatajas taotluse põhielemendid, mis võimaldaks kõigil õigustatud huviga isikutel esitada registreerimisele vastuväide. Et vältida olukorda, mil komisjon peab menetlema teinekord üsna fantastilisi ja kuritahtlikke vastulauseid, tehakse ettepanek määrata kindlaks vastulause vastuvõtmise alused. Need meetmed peavad võimaldama haldusmenetluse lihtsustamist ühenduse tasandil.9. Ettepanek sisaldab arvukalt lihtsustusi ja selgitusi. On ilmnenud, et tootjad ja teised asjaomased ettevõtjad ei ole määruse mõttest selgelt aru saanud. Kasutatud terminid on keerulised ja mõisted ei ole piisavalt täpsed. Terminit „traditsiooniline” ei ole sootuks määratletud. Ühtlasi tehakse ettepanek parandada mõningad vastuolud, nagu vastuväite esitamise tähtaeg tehnospetsifikaadi muutmise taotluse puhul, mille pikkusena on ühes lõikes sätestatud kuus kuud, teises aga kolm kuud.10. Võimaluse korral on tehtud ettepanek samasugusteks parendusteks, nagu on välja pakutud geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse süsteemi puhul, eriti kui käsitletakse kontrollisüsteemi, registreerimis- ja vastuväitemenetlust, tähise „garanteeritud traditsiooniline eritunnus” või ühenduse logo kohustuslikku kasutamist toote märgistusel ning registreerimistaotlustega seotud aspektides korralduskomitee poole pöördumist.11. Nende muudatuste põhijooni on arutatud huvitatud isikutega. Põllumajandustoodete kvaliteedi nõuandekomitees (juunis 2005) ning põllumajandustoodete ja toiduainete eripärasertifikaatide regulatiivkomitees toimunud arutelud on edunäidete abil süsteemi kasulikkuse esile toonud.12. Ettenähtud meetmetel ei ole finantsmõju Euroopa ühenduste üldeelarvele.2005/0270(CNS)EttepanekNÕUKOGU MÄÄRUSpõllumajandustoodete ja toiduainete garanteeritud traditsiooniliste eritunnuste kohtaEUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 37,võttes arvesse komisjoni ettepanekut,võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust[1]ning arvestades järgmist:(1) Põllumajandustoodete ja toiduainete tootmisel, valmistamisel ja turustamisel on ühenduse majanduses oluline koht.(2) Põllumajandusliku tootmise mitmekesistamist tuleks soosida. Eripäraste traditsiooniliste toodete edendamine võib tuua märkimisväärset kasu maapiirkondade, eelkõige vähem soodsate tingimustega või kõrvaliste piirkondade majandusele, suurendades ühelt poolt põllumajandustootjate sissetulekuid ning teiselt poolt säilitades maapiirkondade elanikkonda nendel aladel.(3) Siseturu toiduainetesektori hea toimimise huvides tuleks ettevõtjatele tagada vahendid, mis võimaldaksid neil oma toodete turuväärtust tõsta, kaitstes samal ajal tarbijaid väärade talitusviiside eest ja tagades ühtlasi õiglase kaubanduse.(4) Nõukogu 14. juuli 1992. aasta määruses (EMÜ) nr 2082/92 põllumajandustoodete ja toiduainete eripärasertifikaatide kohta[2] määratleti eripärasertifikaadid ning komisjoni määruses (EMÜ) nr 1848/93, milles sätestatakse nõukogu määruse (EMÜ) nr 2082/92 üksikasjalikud rakenduseeskirjad,[3] määratleti ja võeti kasutusele tähis „garanteeritud traditsiooniline eritunnus”. Eripärasertifikaadid, mida sagedamini nimetatakse „garanteeritud traditsioonilisteks eritunnuseks“, võimaldavad vastata tarbijate nõudlusele seoses eripäraste traditsiooniliste toodetega. Arvestades turuleviidavate toodete mitmekesisust ja nende kohta antava teabe rohkust, tuleb tarbijale parema valikuvõimaluse tagamiseks anda selget ja lühidat teavet toiduainete eripära kohta.(5) Selguse mõttes ei tuleks enam kasutada mõistet „eripärasertifikaat“, vaid mõistet „garanteeritud traditsiooniline eritunnus“, mis on lihtsamini mõistetav, ning selleks, et tootjad ja tarbijad saaksid paremini aru määruse mõttest, tuleks täpsustada eripära määratlust ning määratleda termin „traditsiooniline”.(6) Mõned tootjad soovivad traditsiooniliste põllumajandustoodete või toiduainete turuväärtust tõsta, kuna need erinevad oma eriliste omaduste poolest selgelt teistest samalaadsetest toodetest ja toiduainetest. Tarbija kaitsmiseks peaks sertifitseeritud eripära olema kontrollitud. Selline vabatahtlik süsteem, mis võimaldab ettevõtjatel toiduainete kvaliteeti ühenduse tasandil tutvustada, peab igati tagama selle, et kõik tutvustatavad andmed kaubanduses oleksid põhjendatud.(7) Põllumajandustoodete ja toiduainete märgistamine toimub ühenduses sätestatud üldeeskirjade ja eelkõige Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. märtsi 2000. aasta direktiivi 2000/13/EÜ (toidu märgistamist, esitlemist ja reklaami käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta)[4] kohaselt. Nende eripära arvestades tuleks garanteeritud traditsiooniliste eritunnuste suhtes kehtestada siiski täiendavad erisätted. Selleks et ühenduse territooriumil toodetud toodete garanteeritud traditsiooniliste eritunnuste identifitseerimist lihtsustada ja kiirendada, tuleb kasutusele võtta vastavad märgistusel kohustuslikud tähised ja ühenduse sümbolid, kusjuures tuleb ette näha mõistlik aeg, mille jooksul ettevõtjad saavad selle kohustusega kohaneda.(8) Et tagada põllumajandustoodete ja toiduainete tõendatud eripäraste omaduste püsivus, peavad tootjate ühendused nimetatud omadused tehnospetsifikaadis ise määratlema. Võimalus garanteeritud traditsioonilise eritunnuse registreerimiseks on ka kolmandate riikide tootjatel.(9) Ühenduse territooriumil kaitstavate garanteeritud traditsiooniliste eritunnuste üle peab olema usaldusväärne kontrollikord, mis põhineb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrusel (EÜ) nr 882/2004 ametlike kontrollide kohta, mida tehakse sööda-ja toidualaste õigusnormide ning loomatervishoidu ja loomade heaolu käsitlevate eeskirjade täitmise kontrollimise tagamiseks,[5] ning kontrolli korral, mis tagab, et ettevõtjad järgivad tehnospetsifikaadi sätteid enne põllumajandustoodete ja toiduainete turustamist.(10) Kaitse saamiseks peavad garanteeritud traditsioonilised eritunnused olema ühenduse tasandil registreeritud. Registrisse kandmine võimaldab samuti tagada ettevõtjate ja tarbijate informeerituse.(11) Asjaomase liikmesriigi asutused peavad hindama iga registreerimistaotlust, lähtudes ühistest miinimumnõuetest, kaasa arvatud riigi tasandil vastuväitemenetlus, kindlustamaks, et asjaomane põllumajandustoode või toiduaine on traditsiooniline ja et tal on eripärased omadused. Seejärel tuleb kontrollimisse kaasata komisjon, selleks et tagada ühtne lähenemine liikmesriikidest edastatud taotlustele ja kolmandate riikide tootjate esitatud registreerimistaotlustele.(12) Registreerimismenetluse tõhustamiseks tuleks vältida tegelemist kuritahtlike ja põhjendamatute vastuväidete menetlemisega ning täpsustada alused, millistel komisjon talle esitatud vastuväite vastuvõetavaks tunnistab. Kolmandate riikide õigustatud huviga kodanikel on õigus esitada vastuväide samade kriteeriumide alusel kui ühenduse tootjatel. Tõendid ja hinnangud nende kriteeriumide kohta tuleb esitada ühenduse territooriumi silmas pidades. Arvestades saadud kogemusi, tuleks muuta vastuväite esitamise ja vastulause korral liikmesriikidevaheliste läbirääkimiste tähtaegu.(13) Ette tuleks näha varasemate intellektuaalomandi õiguste olemasolu ja ulatust tagavad sätted.(14) Ebaõiglaste konkurentsitingimuste ärahoidmiseks peab igal tootjal, sealhulgas kolmanda riigi tootjal, olema võimalus kasutada kas registreeritud nime koos tähisega ja vajaduse korral ühenduse logo või nime, mis on registreeritud oma põhikujul, juhul kui põllumajandustoode või toiduaine, mida ta toodab või töötleb, vastab asjakohase tehnospetsifikaadi nõuetele ja ta pöördub kontrolliasutuse poole vastavalt käesoleva määruse sätetele.(15) Selleks et põllumajandustoote või toiduaine eripäraga seotud tähised pakuksid tootjatele huvi ja ühtaegu ärataksid tarbijates usaldust, tuleb neile tagada seaduslik kaitse ning need peavad kuuluma ametlikule kontrollimisele.(16) Kui garanteeritud traditsioonilise eritunnuse kohta ei ole kindlaksmääratud tähtaja jooksul komisjonile ühtegi kontrolliasutust teatatud ja seetõttu ei ole registreeritud tehnospetsifikaadile vastavat tootmist toimunud, tuleb registreerimine kehtetuks tunnistada.(17) Käesoleva määruse rakendamiseks vajalikud meetmed tuleks sätestada vastavalt nõukogu 28. juuni 1999 otsusele 1999/468/EÜ (millega kehtestatakse komisjoni rakendusvolituste kasutamise menetlused)[6].(18) Käesolevas määruses tuleks ette näha sätted, mida kohaldatakse enne määruse jõustumist komisjonile laekunud registreerimistaotluste suhtes, eriti seoses registreerimismenetluse edenemisega. Lisaks tuleb anda ettevõtjatele mõistlik aeg eraõiguslike kontrolliasutuste ning garanteeritud traditsiooniliste eritunnustega turustatavate põllumajandustoodete ja toiduainete märgistamisega kohanemiseks.(19) Selguse ja läbipaistvuse huvides tuleks tunnistada määrus (EMÜ) nr 2082/92 kehtetuks ja asendada see uue määrusega,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:Artikkel 1 Reguleerimisala1. Käesolevas määruses on sätestatud eeskirjad, mille kohaselt garanteeritud traditsioonilise eritunnuse võivad saada:a) asutamislepingu I lisas loetletud inimtoiduks mõeldud põllumajandustooted;b) käesoleva määruse I lisas loetletud toiduaineid.Käesoleva määruse I lisa võib muuta vastavalt artikli 18 lõikes 2 sätestatud korrale.2. Käesolevat määrust kohaldatakse, ilma et see piiraks ühenduse teiste eriomaste õigusaktide kohaldamist.3. Käesolevas määruses käsitletavate garanteeritud traditsiooniliste eritunnuste suhtes ei kohaldata Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 98/34/EÜ[7].Artikkel 2 Mõisted1. Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:a) eripära – tunnusjoon või tunnusjoonte kogum, mille poolest põllumajandustoode või toiduaine selgelt erineb teistest samalaadsetest samasse kategooriasse kuuluvatest toodetest või toiduainetest;b) traditsiooniline – mille puhul on tõestatud toote kasutamine ühenduse turul tavaliselt vähemalt ühe inimpõlve pikkuseks peetava ajavahemiku jooksul;c) garanteeritud traditsiooniline eritunnus – tunnus, mis antakse traditsioonilisele põllumajandustootele või toiduainele, mida ühendus tunnustab selle eripära tõttu käesoleva määruse kohase registreerimise kaudu;d) rühm – igasugune ühe ja sama põllumajandustoote või toiduainega seotud tootjate või töötlejate ühendus, sõltumata tema õiguslikust vormist ja koosseisust.2. Artikli 1 punktis a osutatud tunnusjoon või tunnusjoonte kogum võib olla seotud kas toote põhiomadustega, nagu füüsikalised, keemilised, mikrobioloogilised või organoleptilised omadused, või toote tootmis- või töötlemismeetodiga või toote tootmise või töötlemise käigus vajalike eritingimustega.Põllumajandustoote või toiduaine esitlemist ei loeta tunnusjooneks artikli 1 punkti a tähenduses.Artikli 1 punktis a määratletud eripära ei või seisneda üksnes kvalitatiivses või kvantitatiivses koostises.Teised huvitatud isikud võivad lõike 1 punktis d sätestatud rühmas osaleda.Artikkel 3 RegisterVastavalt käesolevale määrusele ajakohastab komisjon ühenduse tasandil tunnustatud garanteeritud traditsiooniliste eritunnuste registrit.Registris peetakse eraldi kahte garanteeritud traditsiooniliste eritunnuste nimekirja vastavalt sellele, kas toote või toiduaine nime kasutamine on tehnospetsifikaati järgivatele tootjatele reserveeritud või mitte.Artikkel 4 Toodetele ja nimedele esitatavad nõuded1. Artiklis 3 nimetatud registrisse kandmiseks peab põllumajandustoode või toiduaine olema kas toodetud traditsioonilisest toorainest, olema traditsioonilise koostisega või toodetud ja/või töödeldud traditsioonilisel viisil.Registreerida ei ole lubatud sellist põllumajandustoodet või toiduainet, mille eripära seisneb lähtekohas või geograafilises päritolus. Geograafiliste mõistete kasutamine on siiski lubatud.2. Et nimi registreeritaks, peab see:a) olema iseenesest eripärane või;b) väljendama põllumajandustoote või toiduaine eripära.Esimese lõigu punktis a osutatud eripärane nimi peab olema traditsiooniline ja vastama riiklikele õigusnormidele või olema tavakasutuses juurdunud.Esimese lõigu punktis b osutatud eripära väljendavat nime ei või registreerida, kuia) see toetub ainult üldist laadi väitele, mida kasutatakse mingi põllumajandustoodete või toiduainete rühma puhul, või väitele, mis on sätestatud ühenduse eriomastes õigusaktides;b) see on eksitav, nagu näiteks eelkõige nimi, mis viitab toote ilmsele omadusele või väljendab toote omadusi, mis ei vasta spetsifikaadile ning võib seetõttu tarbijat toote omaduste osas eksitada.Artikkel 5 Suhted intellektuaalomandi õigustega1. Toodet ei registreerita garanteeritud traditsioonilise eritunnusega tootena, kui nimi on identne või sarnane identsetel või samalaadsetel toodetel kasutatava registreeritud kaubamärgiga ja on segamini mineku oht või kui nimi sisaldab ühenduse territooriumi geograafilist tähist.2. Taimesortide või loomatõugude nimetusi võib garanteeritud traditsioonilise eritunnuse nimetuses kasutada tingimusel, et need ei ole toote iseloomu suhtes eksitavad.Artikkel 6 Tehnospetsifikaat1. Garanteeritud traditsioonilise eritunnuse saamiseks peab põllumajandustoode või toiduaine vastama tehnospetsifikaadile.2. Tehnospetsifikaat sisaldab vähemalt järgmisi elemente:a) ühes või mitmes keeles esitatud artikli 4 lõikes 2 osutatud nimetus koos märkega selle kohta, kas rühm taotleb registreerimist koos nime reserveerimisega või ilma ning kas ta soovib juhinduda artikli 13 lõike 3 tingimustest;b) põllumajandustoote või toiduaine peamiste füüsikaliste, keemiliste, mikrobioloogiliste ja organoleptiliste omaduste kirjeldus;c) põllumajandustoote või toiduaine selle tootmismeetodi, mida tootjad peavad järgima, kaasa arvatud tooraine või kasutatavate koostisosade laad ja omadused, ning töötlemismeetodi kirjeldus;d) eripära määratlevad põhielemendid ja vajaduse korral kasutatud kriteeriumid;e) artikli 4 lõike 1 esimeses lõigus osutatud traditsioonilisust tõendavad elemendid;f) eripära miinimumnõuded ja kontrollikord.Artikkel 7 Registreerimistaotlus1. Põllumajandustoote või toiduaine eripära registreerimist on õigus taotleda ainult rühmal.Mitu liikmesriikidest või kolmandatest riikidest pärit rühma võivad esitada ühise taotluse.2. Rühm võib taotleda üksnes selliste põllumajandustoodete või toiduainete registreerimist, mida ta toodab või valmistab.3. Registreerimistaotlus sisaldab:a) taotlejarühma nime;b) artiklis 6 osutatud tehnospetsifikaati;c) eripära ja traditsioonilisust tõendavaid dokumente;d) viiteid artiklis 15 osutatud kontrollistruktuuri(de)le.4. Kui rühm asub liikmesriigis, esitatakse taotlus selle liikmesriigi pädevatele asutustele, kus rühm on asutatud.Et kontrollida taotluse põhjendatust ja vastavust käesoleva määruse tingimustele, hindab liikmesriik seda asjakohasel moel.5. Liikmesriik viib lõike 4 teises lõigus sätestatud hindamise käigus riigi tasandil läbi vastuväitemenetluse, tagades nimetatud taotluse asjakohase avaldamise ning nähes ette mõistliku aja, mille jooksul iga selle riigi territooriumil asutatud õigustatud huviga isik võib esitada taotlusele oma vastuväite.Liikmesriik hindab saadud vastuväidete vastuvõetavust vastavalt artikli 9 lõike 3 esimeses lõigus sätestatud kriteeriumidele.6. Kui artiklite 4, 5 ja 6 nõuded on täidetud, edastab pädev asutus komisjonile:- taotlejarühma nime;- artiklis 6 osutatud tehnospetsifikaadi;- viited artiklis 15 nimetatud kontrollistruktuuri(de)le;- liikmesriigi kinnituse, et rühma esitatud taotlus vastab käesoleva määruse tingimustele ja selle kohaldamiseks vastuvõetud eeskirjadele.7. Kui põllumajandustoodet või toiduainet käsitlev taotlus tuleb kolmanda riigi rühmalt, esitatakse see komisjonile kas otse või kolmanda riigi pädevate asutuste kaudu ning see peab sisaldama lõikes 3 sätestatud elemente.8. Käesolevas artiklis osutatud komisjonile saadetavad dokumendid vormistatakse ühes ühenduse ametlikus keeles või lisatakse neile kinnitatud tõlge ühte ühenduse ametlikku keelde.Artikkel 8 Kontrollimine komisjonis1. Komisjon kontrollib taotlust, selleks et veenduda taotluse põhjendatuses ja vastavuses käesoleva määruse tingimustele.Komisjon avaldab nimekirja nimetustest, mille registreerimist taotletakse, ning taotluste komisjonile esitamise kuupäeva.2. Kui käesoleva määruse tingimused näivad olevat täidetud, avaldab komisjon Euroopa Liidu Teatajas artiklis 6 osutatud tehnospetsifikaadi ning viited taotluse esitanud taotlejarühmale ja artiklis 15 osutatud kontrollistruktuuri(de)le.Vastupidisel juhul jätab komisjon vastavalt artikli 18 lõikele 3 registreerimistaotluse rahuldamata.Artikkel 9 Vastuväited1. Nelja kuu jooksul artikli 8 lõike 2 esimeses lõigus osutatud Euroopa Liidu Teatajas avaldamisest arvates võib iga liikmesriik või kolmas riik esitada komisjonile kavandatava registreerimise kohta põhjendatud vastuväite.2. Iga otseselt ja isiklikult asjaga seotud füüsiline või juriidiline isik, kes elab või on asutatud mõnes muus liikmesriigis kui see, kes registreerimist taotleb, või kolmandas riigis, võib esitada kavandatavale registreerimisele põhjendatud vastuväite.Liikmesriigis elava või asutatud füüsilise või juriidilise isiku taotlus esitatakse lõike 1 kohase vastuväite esitamise tähtaja jooksul selle liikmesriigi pädevale asutusele.Kolmandas riigis elava füüsilise isiku või seal asutatud juriidilise isiku taotlus esitatakse lõikes 1 kehtestatud tähtaja jooksul komisjonile kas otse või asjaomase kolmanda riigi pädevate asutuste kaudu.3. Vastuvõetavad on üksnes need lõikes 1 sätestatud tähtaja jooksul komisjonile saadetud vastuväited, mis näitavad:a) kas artiklites 2, 4 ja 5 sätestatud tingimuste mittejärgimist;b) või seda, et tegemist on artikli 13 lõikele 2 vastava taotlusega, et nime on õiguspäraselt, üldtuntult ja majanduslikult märkimisväärses ulatuses kasutatud samalaadsete põllumajandustoodete või toiduainete puhul.Komisjon kontrollib vastuväidete vastuvõetavust.Esimeses lõigus sätestatud kriteeriume peab tõendama ja hindama, võttes arvesse ühenduse territooriumi.4. Kui komisjon ei saa ühtegi lõike 3 kohaselt vastuvõetavat vastuväidet, registreerib ta garanteeritud traditsioonilise eritunnuse.Registreerimine avaldatakse Euroopa Liidu Teatajas.5. Kui vastuväide on lõike 3 kohaselt vastuvõetav, kutsub komisjon huvitatud isikuid asjakohaseid nõupidamisi alustama.Kui huvitatud isikud jõuavad kuue kuu jooksul kokkuleppele, teatavad nad komisjonile kõik kokkuleppe asjaolud, kaasa arvatud taotluse ja vastuväite esitajate seisukohad. Kui artikli 8 lõike 2 sätete kohaselt avaldatud asjaolusid ei ole vaja muuta või on vaja teha vaid väikesi muudatusi, jätkab komisjon vastavalt käesoleva artikli lõikele 4. Muudel juhtudel viib ta artikli 8 lõikes 1 sätestatud hindamise uuesti läbi.Kui kokkuleppele ei jõuta, teeb komisjon otsuse artikli 18 lõikes 3 sätestatud korras, võttes arvesse mõistlikke ja õiglasi tavasid ning segiajamise tegelikku tõenäosust.Nimetatud otsus avaldatakse Euroopa Liidu Teatajas.6. Käesolevas artiklis osutatud komisjonile saadetavad dokumendid vormistatakse ühes ühenduse ametlikus keeles või lisatakse neile kinnitatud tõlge ühte ühenduse ametlikku keelde.Artikkel 10 TühistamineKomisjon võib otsustada garanteeritud traditsioonilise eritunnuse registreerimise tühistada, kui pärast määratud tähtaja möödumist ei ole vastavalt artiklile 15 ühtegi kontrolliasutust teatatud.Artikkel 11 Tehnospetsifikaadi muutmine1. Tehnospetsifikaadi muutmist võib taotleda liikmesriik oma territooriumil asutatud garanteeritud traditsioonilise eritunnusega toote tootjarühma taotlusel või kolmandas riigis asutatud garanteeritud traditsioonilise eritunnusega toote tootjarühm. Viimasel juhul esitatakse taotlus komisjonile kas otse või kolmanda riigi pädevate asutuste kaudu.Taotluses tuleb näidata ära õigustatud majanduslik huvi ning kirjeldada ja põhjendada taotletavaid muudatusi.Muutmise heakskiitmise taotlust menetletakse artiklites 7 kuni 9 sätestatud korras. Kui taotletavad muudatused on väikesed, otsustab komisjon muudatuste heakskiitmise ilma artikli 8 lõikes 2 ning artiklis 9 sätestatud menetluskorda järgimata.2. Liikmesriikide pädevad asutused hoolitsevad selle eest, et iga tootja või töötleja, kes kohaldab tehnospetsifikaati, mille muutmist taotletakse, oleks avaldamisest teadlik. Lisaks artikli 9 lõikes 3 osutatud vastuväidetele on vastuvõetavad need vastuväited, mis näitavad majanduslikku huvi garanteeritud traditsioonilise eritunnusega toote tootmise vastu.Artikkel 12 Tähised ja sümbolid1. Märgistusel, reklaamis või põllumajandustoote või toiduainega seotud dokumentatsioonis võivad garanteeritud traditsioonilist eritunnust kasutada ainult tehnospetsifikaati järgivad tootjad.2. Kui ühenduse territooriumil valmistatud põllumajandustoote või toiduaine märgistusel viidatakse garanteeritud traditsioonilisele eritunnusele, peavad seal kajastuma registreeritud nimi, tähis „garanteeritud traditsiooniline eritunnus” või selle lühend „GTE” ning sellega seotud ühenduse sümbol.3. Väljaspool ühenduse territooriumi toodetud garanteeritud traditsiooniliste eritunnusega toodete märgistusel ei ole lõikes 2 osutatud nimetuste kasutamine kohustuslik.Artikkel 13 Registreeritud nimega seotud tingimused1. Artikli 9 lõikes 4 sätestatud avaldamisest alates võib artiklis 3 osutatud registrisse kantud nime kasutada tehnospetsifikaadile vastava põllumajandustoote või toiduaine garanteeritud traditsioonilise eritunnuse märkimiseks ainult artiklis 12 sätestatud tingimustel. Registreeritud nimede kasutamist võib siiski jätkata tehnospetsifikaadile mittevastavate toodete märgistusel, aga sinna ei või märkida tähist „garanteeritud traditsiooniline eritunnus”, lühendit „GTE” ega sellega seotud ühenduse sümbolit.2. Garanteeritud traditsioonilise eritunnuse võib registreerida koos nime reserveerimisega avaldatud tehnospetsifikaadile vastavale põllumajandustootele või toiduainele, tingimusel et rühm on seda oma registreerimistaotluses taotlenud ning sellele ei järgne artiklis 9 sätestatud menetlust seoses asjaoluga, et nime on õiguspäraselt, üldtuntult ja majanduslikult märkimisväärses ulatuses kasutatud samalaadsete põllumajandustoodete või toiduainete puhul. Artikli 9 lõikes 4 sätestatud tähtpäevast alates ei või registreeritud tehnospetsifikaadile mittevastavate samalaadsete põllumajandustoodete ja toiduainete märgistusel kasutada nime isegi ilma tähiseta „traditsiooniline garanteeritud eritoode” või lühendita „TGE” või vastava ühenduse sümbolita.3. Nimetuste puhul, mille registreerimist taotletakse ainult ühes keeles, võib rühm tehnospetsifikaadis ette näha, et toote turustamisel sisaldaks märgistus lisaks originaalkeelsele nimele teiste keelte puhul märget, et toode on saadud vastavalt taotluse päritolupiirkonna, -liikmesriigi või kolmanda riigi traditsioonidele.Artikkel 14 Kontrollisüsteem1. Liikmesriigid tagavad, et käesoleva määrusega hõlmatud ettevõtjate puhul teostataks määruses (EÜ) nr 882/2004 ettenähtud kontrolli.2. Liikmesriigid lülitavad käesoleva määrusega hõlmatud ettevõtjad määruse (EÜ) nr 882/2004 artiklites 41, 42 ja 43 sätestatud mitmeaastastesse riiklikesse kontrolliplaanidesse ning nimetatud määruse artiklis 44 sätestatud aastaaruannetesse.3. Vastavalt määruse (EÜ) nr 882/2004 artiklile 4 määravad liikmesriigid pädeva keskasutuse, kes vastutab konkreetselt käesoleva määrusega seotud kontrollisüsteemi kohaldamise eest.Artikkel 15 Ettevõtjatepoolse tehnospetsifikaatide järgmise kontrollimine1. Toodete kontrollimiseks enne turustamist eesmärgiga välja selgitada tehnospetsifikaatide järgimine asjaomaste ettevõtjate poolt, võib artikli 14 lõikes 3 sätestatud pädev asutus määrata ühe või mitu ametlikku kontrolliasutust või delegeerida nimetatud kontroll ühele või mitmele eraõiguslikule kontrolliasutusele.Vastavalt artikli 7 lõike 3 punktile d määratakse registreerimistaotluses üks või mitu kõnealuseid põllumajandustooteid või toiduaineid kontrollivat asutust.Kui tootmine toimub kolmandas riigis, määratakse registreerimistaotluses üks või mitu esimeses lõigus nimetatud kontrolli teostavat avalik-õiguslikku või eraõiguslikku asutust.2. Lõikes 1 nimetatud kontrolli teostavad eraõiguslikud asutused akrediteeritakse vastavalt standardile EN 45011 või sellega võrdsustatud standardile.3. Lõikes 1 osutatud avalik-õiguslikel või eraõiguslikel kontrolliasutustel peab olema pädevus käesoleva määruse täitmisele sundimiseks, sealhulgas vajadusel sanktsioonide kohaldamiseks, kui nad leiavad, et nende pädevusvaldkonda kuuluvat kaitstud nimetust kandev põllumajandustoode või toiduaine tehnospetsifikaadile ei vasta.4. Iga liikmesriik teatab komisjonile artikli 14 lõikes 3 osutatud pädeva asutuse ning lõike 1 esimeses lõigus osutatud võimalike määratud ametlike kontrolliteenistuste ning volitatud eraõiguslike kontrolliasutuste nimed ja koordinaadid, nende vastavad pädevusvaldkonnad ning kõik muudatused neis andmetes.Kolmandas riigis asuva tootja kohta edastab komisjonile esimeses lõigus osutatud teabe rühm või rühma puudumisel tootja kas otse või vastavate kolmanda riigi asutuste kaudu.Komisjon avaldab esimeses ja teises lõigus sätestatud andmed, mida perioodiliselt ajakohastatakse.5. Tagamaks, et käesolevas artiklis osutatud asutused käesolevat määrust täitvaid tootjaid kontrollida saaksid, võtavad liikmesriigid vajalikud meetmed.6. Käesolevas artiklis osutatud kontrollimistega kaasnevad kulutused kannavad nendega seotud ettevõtjad.Artikkel 16 Tootjate avaldused kontrolliasutustele1. Iga liikmesriigi tootja, kes esmakordselt soovib garanteeritud traditsioonilise eritunnusega toodet tootma hakata, isegi kui ta kuulub algsesse taotlejarühma, teatab sellest õigeaegselt oma asukohaliikmesriigi poolt artikli 14 lõike 3 kohaselt pädevaks asutuseks määratud kontrolliteenistusele või -asutusele.2. Iga kolmanda riigi tootja, kes esmakordselt soovib garanteeritud traditsioonilise eritunnusega toodet tootma hakata, isegi kui ta kuulub algsesse taotlejarühma, teatab sellest õigeaegselt tootjarühma või kolmanda riigi pädeva asutuse poolt osutatud kontrolliteenistusele või -asutusele.3. Määratud kontrolliteenistus või -asutus hoolitseb selle eest, et tootja järgiks enne toote turustamist tehnospetsifikaadis avaldatud üksikasju.Artikkel 17 Kaitse1. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, et kindlustada õiguslik kaitse kõigi tähise „garanteeritud traditsiooniline eritunnus” ja ühenduse vastava sümboli kuritarvitamise või eksitava kasutamise ning artikli 13 kohaselt reserveeritud registreeritud nimede mis tahes matkimise eest.2. Registreeritud nimesid kaitstakse mis tahes tarbijat eksitava tegevuse eest, sealhulgas eelkõige tegevuse eest, mis jätab tarbijale mulje, nagu kannaks põllumajandustoode või toiduaine ühenduse poolt tunnustatud garanteeritud traditsioonilist eritunnust.3. Liikmesriigid võtavad kõik vajalikud meetmed, selleks et riigi tasandil kasutatavaid müüginimetusi ei saaks segamini ajada registreeritud ja artikli 13 lõike 2 kohaselt reserveeritud nimedega.Artikkel 18 Alaline garanteeritud traditsiooniliste eritunnuste komitee1. Komisjoni abistab alaline garanteeritud traditsiooniliste eritunnuste komitee, kuhu kuuluvad liikmesriikide esindajad ja eesistujana komisjoni esindaja.2. Kui viidatakse käesolevale lõikele, kohaldatakse otsuse 1999/468/EÜ artikleid 5 ja 7.Otsuse 1999/468/EÜ artikli 5 lõikes 6 ettenähtud tähtajaks määratakse kolm kuud.3. Kui viidatakse käesolevale lõikele, kohaldatakse otsuse 1999/468/EÜ artikleid 4 ja 7.Otsuse 1999/468/EÜ artikli 4 lõikes 3 ettenähtud tähtajaks määratakse kolm kuud.4. Komitee võtab vastu oma töökorra.Artikkel 19 Rakendamine ja üleminekusätted1. Vastavalt artikli 18 lõikele 2 võetakse käesoleva määruse elluviimiseks vastu üksikasjalikud eeskirjad. Need hõlmavad eelkõige järgmist:a) üksikasju nende elementide kohta, mida peab sisaldama artikli 6 lõikes 2 osutatud tehnospetsifikaat.b) liikmesriikides või kolmandates riikides asuvate rühmade poolt artikli 7 lõike 1 kohase registreerimistaotluse esitamise üksikasjalikku korda;c) artikli 7 lõikes 3 sätestatud registreerimistaotluste, artikli 7 lõikes 7 sätestatud registreerimistaotluste ja artiklis 11 sätestatud muutmistaotluste komisjonile edastamise üksikasjalikku korda;d) artiklis 3 sätestatud garanteeritud traditsiooniliste eritunnuste registriga seotud üksikasjalikku korda;e) artiklis 9 sätestatud vastuväidetega, sealhulgas nendega, mis käsitlevad huvitatud isikute vahelisi asjaomaseid nõupidamisi, seotud üksikasjalikku korda;f) artiklis 10 sätestatud garanteeritud traditsioonilise eritunnuse tühistamise üksikasjalikku korda;g) artiklis 12 sätestatud tähiste ja sümbolitega seotud üksikasjalikku korda;h) artikli 11 lõike 1 neljandas lõigus sätestatud väikeste muudatuste üksikasjalikku korda;i) artikli 15 lõikes 2 osutatud kontrolliasutuste vastavaid standardeid;j) artiklis 15 sätestatud ettevõtjatepoolse tehnospetsifikaatide järgimise kontrollimise üksikasjalikku korda.2. Määruse (EMÜ) nr 2082/92 alusel käesoleva määruse jõustumise ajaks juba registreeritud nimed võetakse automaatselt artiklis 3 nimetatud registrisse. Vastavad tehnospetsifikaadid loetakse artikli 6 lõikes 1 sätestatud tehnospetsifikaatideks.3. Komisjon võtab vastavalt artikli 18 lõikele 2 vastu määruse, mis kindlustab ülemineku määruses (EMÜ) nr 2082/92 ettenähtud eeskirjadelt käesoleva määruse omadele. Määruses sätestatakse täpsemalt, millist korda kohaldatakse määruse (EMÜ) nr 2082/92 alusel lahendamata registreerimistaotluste tõhusaks lahendamiseks. Selles korras peab sisalduma taotluse esitajatele määratud tähtpäevaks täiendavate andmete esitamise kohustus.Artikkel 20 MaksudLiikmesriigid võivad kehtestada haldustasu, mille eesmärk on käesoleva määruse kohaste registreerimistaotluste, vastuväidete ja muutmistaotluste hindamisega kaasnevate kulude katmine.Artikkel 21Määrus (EMÜ) nr 2082/92 tunnistatakse kehtetuks.Viiteid kehtetuks tunnistatud määrusele käsitatakse viidetena käesolevale määrusele ja neid loetakse vastavalt II lisas esitatud vastavustabelile.Artikkel 22Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.Artikli 12 lõike 2 sätteid kohaldatakse alates 1. maist 2007.Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.Brüssel,Nõukogu nimeleesistujaI LISAToiduained, millele on viidatud artikli 1 lõike 1 punktis b:- Õlu,- šokolaad ja muud kakaosisaldusega toidukaubad,- kondiitri- ja leivatooted, koogid, küpsised ja muud pagaritooted,- makarontooted, keetmata, keedetud või täidisega,- eelnevalt töödeldud toidud,- vürtsikastmete pooltooted,- supid ja puljongid,- taimeekstraktidest valmistatud joogid,- jäätis ja puuviljajäätis.II LISAVastavustabelMäärus (EMÜ) nr 2082/92 | Käesolev määrus |Artikli 1 lõike 1 esimene taane | Artikli 1 lõike 1 esimene taane |Artikli 1 lõike 1 teine taane | Artikli 1 lõike 1 teine taane |Artikli 1 lõiked 2 ja 3 | Artikli 1 lõiked 2 ja 3 |Artikli 2 punkti 1 esimene lõik | Artikli 2 lõike 1 punkt a |Artikli 2 punkti 1 teine lõik | Artikli 2 lõike 2 teine lõik |Artikli 2 punkti 1 kolmas lõik | Artikli 2 lõike 2 kolmas lõik |Artikli 2 punkti 2 esimene lause | Artikli 2 lõike 1 punkt d |Artikli 2 punkti 2 teine lause | Artikli 2 lõike 2 neljas lõik |Artikli 2 punkt 3 | Artikli 2 lõike 1 punkt c |– | Artikli 2 lõike 1 punkt b |– | Artikli 2 lõike 2 esimene lõik |Artikkel 3 | Artikkel 3 |Artikli 4 lõike 1 esimene lõik | Artikli 4 lõike 1 esimene lõik |Artikli 4 lõige 2 | Artikli 4 lõike 1 teine lõik |Artikli 5 lõige 1 | Artikli 4 lõike 2 esimene lõik |Artikli 5 lõige 2 | Artikli 4 lõike 2 kolmas lõik |Artikli 5 lõige 3 | Artikli 4 lõike 2 teise lõigu esimene lause |Artikli 5 lõige 4 | Artikli 4 lõike 1 teise lõigu esimene lause |– | Artikkel 5 |Artikli 6 lõige 1 | Artikli 6 lõige 1 |Artikli 6 lõige 2 | Artikli 6 lõige 2 |Artikli 7 lõige 1 | Artikli 7 lõige 1 |– | Artikli 7 lõige 2 |Artikli 7 lõige 3 | Artikli 7 lõige 6 |– | Artikli 7 lõiked 7 ja 8 |Artikli 7 lõige 2 | Artikli 7 lõige 3 |– | Artikli 7 lõiked 4 ja 5 |– | Artikli 8 lõige 1 |Artikli 8 lõike 1 esimene lõik | – |Artikli 8 lõike 1 teine lõik | Artikli 8 lõike 2 esimene lõik |Artikli 8 lõige 2 | – |Artikli 8 lõige 3 | Artikli 9 lõiked 1 ja 2 |– | Artikli 9 lõige 3 |Artikli 9 lõige 1 | Artikli 9 lõige 4 |Artikli 9 lõige 2 | Artikli 9 lõige 5 |Artikkel 10 | Artikkel 10 |Artikli 11 lõige 1 | Artikli 11 lõike 1 esimene lõik |Artikli 11 lõike 2 esimene lõik | Artikli 11 lõike 1 kolmas lõik |– | Artikli 11 lõike 1 teine lõik |Artikli 11 lõike 2 teine lõik | Artikli 11 lõige 2 |Artikli 11 lõiked 3 kuni 4 | – |Artikkel 12 | Artikli 19 lõike 1 punkt g |Artikli 13 lõige 1 | Artikli 13 lõige 1 |Artikli 13 lõige 2 | Artikli 13 lõige 2 |– | Artikli 13 lõige 3 |Artikkel 14 | Artiklid 14 ja 15 |Artikli 15 lõige 1 | Artikli 12 lõige 1 |– | Artikli 12 lõiked 2 ja 3 |Artikli 15 lõige 2 | Artikli 16 lõige 1 |Artikli 15 lõige 3 | Artikli 16 lõige 3 |Artikkel 16 | – |Artikkel 17 | Artikli 17 lõiked 1 ja 2 |Artikkel 18 | Artikli 17 lõige 3 |Artikkel 19 | Artikkel 18 |Artikkel 20 | Artikkel 19 |Artikkel 21 | – |– | Artikkel 21 |Artikkel 22 | Artikkel 22 |Lisa | I lisa |– | II lisa |[1] ELT C ..., ..., lk ....[2] EÜT L 208, 24.7.1992, lk 9. Määrust on viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 806/2003 (ELT L 122, 16.5.2003, lk 1).[3] EÜT L 168, 10.7.1993, lk 35. Määrust on viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 2167/2004 (ELT L 371, 18.12.2004, lk 8).[4] EÜT L 109, 6.5.2000, lk 29. Direktiivi on viimati muudetud direktiiviga 2003/89/EÜ (ELT L 308, 25.11.2003, lk 15).[5] ELT L 165, 30.4.2004, lk 1. Parandatud versioon ELT L 191, 28.5.2004, lk 1.[6] EÜT L 184, 17.7.1999, lk 23.[7] EÜT L 204, 21.7.1998, lk 37.