text:
 8.10.2011
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 L 264/25
 A BIZOTTSÁG 996/2011/EU VÉGREHAJTÁSI RENDELETE
 (2011. október 7.)
 a 657/2008/EK, az 1276/2008/EK rendeletnek és az 543/2011/EU végrehajtási rendeletnek a mezőgazdasági piacok közös szervezése keretében teljesítendő értesítési kötelezettségek tekintetében történő módosításáról
 AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
 tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
 tekintettel a mezőgazdasági piacok közös szervezésének létrehozásáról, valamint egyes mezőgazdasági termékekre vonatkozó egyedi rendelkezésekről szóló, 2007. október 22-i 1234/2007/EK tanácsi rendeletre (az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet) (1) és különösen annak 4. cikkével összefüggésben értelmezett 102. cikkére, 103h. cikkére, 170. cikkének c) pontjára, valamint 192. cikke (2) bekezdésére,
 mivel:
 (1)
 A közös piacszervezésnek, a közvetlen kifizetések rendszerének, a mezőgazdasági termékek promóciójának, valamint a legkülső régiókra és a kisebb égei-tengeri szigetekre alkalmazandó rendszereknek a végrehajtásával összefüggésben a Bizottsághoz eljuttatandó információk és dokumentumok tagállamok általi továbbítására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2009. augusztus 31-i 792/2009/EK bizottsági rendelet (2) közös szabályokat állapít meg a tagállami illetékes hatóságok által a Bizottsághoz eljuttatandó információk és dokumentumok továbbításával kapcsolatban. Az említett szabályok egyebek mellett kötelezővé teszik a tagállamok számára a Bizottság által rendelkezésre bocsátott információs rendszerek használatát, és szabályozzák az értesítések küldésére jogosult hatóságok vagy személyek hozzáférési jogainak validálását. Ezenkívül a szóban forgó rendelet megállapítja az információs rendszerekre vonatkozó közös elveket, amelyek a dokumentumok mindenkori hitelességének, teljességének és olvashatóságának biztosítását szolgálják, továbbá rendelkezik a személyes adatok védelméről.
 (2)
 A 792/2009/EK rendelet értelmében az információs rendszereknek az említett rendelettel összhangban történő használatára vonatkozó kötelezettséget bele kell foglalni a konkrét értesítési kötelezettséget előíró rendeletekbe.
 (3)
 A Bizottság olyan információs rendszert fejlesztett ki, amely lehetővé teszi, hogy a dokumentumok kezelése és az eljárások lebonyolítása a Bizottság belső munkafolyamataiban és a közös agrárpolitika végrehajtásában részt vevő hatóságokkal való kapcsolattartásban egyaránt elektronikus úton történjék.
 (4)
 E rendszernek a 729/2009/EK rendelettel összhangban történő alkalmazása révén többféle értesítési kötelezettségnek eleget lehetne tenni, különös tekintettel az oktatási intézmények tanulóinak tejjel és egyes tejtermékekkel való ellátására irányuló közösségi támogatás tekintetében az 1234/2007/EK tanácsi rendelet alkalmazásával kapcsolatos részletes szabályok megállapításáról szóló, 2008. július 10-i 657/2008/EK bizottsági rendeletben (3), a visszatérítésben vagy egyéb támogatásban részesülő mezőgazdasági termékek kivitelének fizikai vizsgálatokkal történő ellenőrzéséről szóló, 2008. december 17-i 1276/2008/EK bizottsági rendeletben (4) és az 1234/2007/EK tanácsi rendeletnek a gyümölcs- és zöldség-, valamint a feldolgozottgyümölcs- és feldolgozottzöldség-ágazatra alkalmazandó részletes szabályainak a megállapításáról szóló, 2011. június 7-i 543/2011/EU bizottsági végrehajtási rendeletben (5) előírtakra.
 (5)
 A hatékony igazgatás érdekében és az eddigi tapasztalatokat figyelembe véve egyes értesítéseket indokolt egyszerűsíteni, valamint az említett rendeletekben pontosan meghatározni azok tartalmát.
 (6)
 A 657/2008/EK, az 1276/2008/EK rendeletet és az 543/2011/EU végrehajtási rendeletet ezért ennek megfelelően módosítani kell.
 (7)
 Az e rendeletben előírt intézkedések összhangban vannak a mezőgazdasági piacok közös szervezésével foglalkozó irányítóbizottság véleményével,
 ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
 1. cikk
 A 657/2008/EK rendelet 17. cikkének helyébe a következő szöveg lép:
 „17. cikk
 Értesítések
 (1) A tagállamok az előző, augusztus 1-jétől július 31-ig tartó időszakot követően január 31-ig az e rendelet 6. cikke szerinti kérelmezők szerinti bontásban értesítik a Bizottságot a következőkről:
 a)
 kérelmezők száma;
 b)
 az ellenőrzött kérelmezők száma;
 c)
 azon oktatási intézmények teljes száma, amelyek részére az ellenőrzött kérelmezők leszállították a közösségi támogatásra jogosult termékeket, valamint az ezen oktatási intézmények közül a helyszínen ellenőrzöttek száma;
 d)
 a termékek összetételét érintő ellenőrzések száma;
 e)
 az igényelt, a kifizetett és a helyszínen ellenőrzött támogatási összeg (EUR-ban);
 f)
 az adminisztratív ellenőrzést követő támogatáscsökkentés (EUR-ban);
 g)
 a 11. cikk (3) bekezdése szerint a kérelem késedelmes benyújtása miatti támogatáscsökkentés (EUR-ban);
 h)
 a 15. cikk (9) bekezdése szerint a helyszíni ellenőrzéseket követően visszafizettetett támogatás (EUR-ban);
 i)
 a 15. cikk (10) bekezdése szerint csalás esetén alkalmazott szankciók (EUR-ban);
 j)
 azon kérelmezők száma, akik jóváhagyása a 10. cikk szerint felfüggesztésre vagy visszavonásra került.
 (2) A tagállamok minden év január 31-e előtt az előző, augusztus 1-jétől július 31-ig tartó időszakkal kapcsolatban értesítik a Bizottságot legalább a következőkről:
 a)
 azon tej és tejtermékek mennyisége kategóriánként és alkategóriánként, amelyek tekintetében támogatást fizettek ki;
 b)
 legnagyobb engedélyezhető mennyiség;
 c)
 uniós kiadás;
 d)
 az iskolatejprogramban részt vevő tanulók hozzávetőleges száma;
 e)
 nemzeti kiegészítő kifizetés.
 (3) Az e rendeletben említett értesítéseket a 792/2009/EK bizottsági rendeletnek (6) megfelelően kell megküldeni.
 2. cikk
 Az 1276/2008/EK rendelet 16. cikkében a második bekezdés helyébe a következő szöveg lép:
 „Az (1) bekezdésben említett értesítéseket a 792/2009/EK bizottsági rendeletnek (7) megfelelően kell megküldeni.
 3. cikk
 Az 543/2011/EU végrehajtási rendelet a következőképpen módosul:
 1.
 A 97. cikkben a b) pont második mondata helyébe a következő szöveg lép:
 „Az éves jelentés különösen a XIV. mellékletben meghatározott adatokat tartalmazza és az értesítést a 792/2009/EK bizottsági rendeletnek (8) megfelelően kell megküldeni.
 2.
 A XIV. melléklet A. részének 1b. pontját el kell hagyni.
 4. cikk
 Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő harmadik napon lép hatályba.
 Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
 Kelt Brüsszelben, 2011. október 7-én.
 a Bizottság részéről
 az elnök
 José Manuel BARROSO
 (1) HL L 299., 2007.11.16., 1. o.
 (2) HL L 228., 2009.9.1., 3. o.
 (3) HL L 183., 2008.7.11., 17. o.
 (4) HL L 339., 2008.12.18., 53. o.
 (5) HL L 157., 2011.6.15., 1. o.
 (6) HL L 228., 2009.9.1., 3. o.”
 (7) HL L 228., 2009.9.1., 3. o.”
 (8) HL L 228., 2009.9.1., 3. o.”


type: wikipedia

text:
Bôjna ládja (tudi oklépnica) je tip velike vojne ladje, ki je bila značilna za pomorsko bojevanje pred in med prvo svetovno vojno ter drugo svetovno vojno. Prvo oklepnico sodobnega tipa (USS Monitor razreda monitor, 1862) so uspešno uporabili v času secesijske vojne.
 Glavno oborožitev bojnih ladij so predstavljali topovi velikega kalibra, ki so bili namenjeni napadom drugih plovil, boju proti vojnim ladjam ter obstreljevanju kopenskih ciljev. Bojne ladje so večje, močneje oborožene in oklopljene kot križarke ali rušilci, vendar počasnejše. Od okoli leta 1875 do 2. svetovne vojne so bile bojne ladje kot največje oborožene ladje namenjene za dosego pomorske nadvlade in bile jedro pomorske moči. Z množično uporabo zračne moči (letalonosilk), vodenih izstrelkov in vodenih letalskih bomb so postale lahek plen mornariškega letalstva, veliki topovi pa za zagotovitev pomorske nadvlade niso bili več potrebni, tako da so bojne ladje počasi prenehali uporabljati.
 Konstrukcija bojnih ladij se je razvijala z namenom, da bi pridobili in prilagodili tehnološke napredke zagotavljanja prednosti. Besedo bojna ladja so skovali okoli leta 1794 in pomeni okrajšanje fraze linijska bojna ladja, prevladujoče vrste lesene vojne ladje med dobo jadrnic. Izraz je prišel v formalno rabo v poznih 1880-tih in je opisoval vrsto oklopnic, sedaj poimenovanih pred-dreadnought bojne ladje. Leta 1906 je splovitev in začetek uporabe ladje HMS Dreadnought napovedal revolucijo v gradnji bojnih ladij. Vrsto takšnih bojnih ladij, na katere je vplivala konstrukcija ladje HMS Dreadnought, so poimenovali »dreadnought« - neustrašnež.
 Bojne ladje so bile simbol pomorske nadvlade in nacionalne moči. Desetletja so bile glavni faktor tako v diplomaciji kot vojaški strategiji. Globalna oboroževalna tekma v konstruiranju bojnih ladij se je začela v poznem 19. stoletju in doživela vrhunec z razredom dreadnought, ter bila ena od vzrokov za prvo svetovno vojno, ki je videla spopade velikih flot, kot je na primer bitka pri Jutlandiji. Pomorski sporazumi iz 1920-tih in 1930-tih so omejili število, velikost in oborožitev bojnih ladij, vendar niso zaustavili razvoja gradenj. Tako zavezniki kot sile osi so med drugo svetovno vojno uporabile stare in novograjene bojne ladje.
 V vrednost bojnih ladij so dvomili, celo v času njihovega slovesa. Navkljub ogromno virov potrošenih za gradnjo bojnih ladij je bilo le malo spopadov s samo bojnimi ladjami. Kljub njihovi velikanski ognjeni moči in zaščiti so bile bojne ladje vedno bolj ranljive pred veliko manjšimi, cenejšimi ubojnimi sredstvi in plovili; najprej pred torpedi in pomorskimi minami, kasneje pa pred letali in vodenimi izstrelki. Povečan obseg pomorskih spopadov je vodil do zamenjave bojnih ladij z letalonosilkami kot vodilnih ladij med drugo svetovno vojno. Zadnja zgrajena bojna ladja je bila HMS Vanguard (23). Gradnja se je začela še med drugo svetovno vojno, vendar je ladja dokončana šele leta 1946 (v službi do leta 1960). Bojne ladje so se v ameriški vojni mornarici obdržale med hladno vojno le za ognjeno podporo. Zadnji ameriški bojni ladji USS Wisconsin (BB-64) in USS Missouri (BB-63) so prenehali uporabljati leta 1991 in 1992, iz Registra pomorskih plovil (NVR) pa so ju izpisali leta 2006 in 1995.
 Zgodovina
 Linijska bojna ladja 18. stoletja je bila sijajen uspeh obrtniškega in ročnega dela ter hkrati krona najbolj naprednih tehnik tistega obdobja. Dviganje in sestavljanje delov ladje so opravljali le s človeško delovno silo, s škripci, vitli in žerjavi na bobne. Na primer tram ladje je tehtal približno 3 tone. Za najtežja dela so uporabljali kaznjence.
 Ladje so tedaj gradili iz lesa. Zato so se morali oskrbeti z drevesi, predvsem s hrasti. Če raste na enem hektarju trideset stoletnih hrastov, so za gradnjo enega samega plovila posekali 100 hektarjev gozda. Potrebovali so še druge sestavine, kot so bori in jelke za jambore in prečnike za jadra, bresti za škripčevje in topovske podstavke, bukve za vesla, pušpan za osi v škripčevju ter orehi in topoli za kipe in okrasje. Ta problem je bil tako velik, da Anglija, pomorska velesila, sredi 18. stoletja skoraj ni več imela gozdov. Zato se je morala glede oskrbe z gradbenim lesom zanašati na svoje kolonije in tuje dežele. Drevesa so pogosto izbirali na osnovi načrtov največjih delov. Za gredelj in rebra bojne ladje so potrebovali kakih 3000 stoletnih hrastov, pri tem pa niso vštete druge sestavine, potrebne za gradnjo.
 Štirikotne hrastove tramove so hranili deloma v morski vodi (za lažjo obdelavo), deloma pa v zavetju lop. Borovino in jelovino pa so vselej potopili v vodo, da ne bi izgubili smole in se preveč ne izsušili.
 Ladjo so gradili več mesecev. Ko so postavili ladijski gredelj, so začeli nameščati sprednje prečno tramovje in krmo. Sledili so drugi deli konstrukcije, ki so sestavljali ogrodje ladje, in, ki so jih nato prekrili z leseno oplato. Hkrati so izdelovali ladijske krove in njihovo opremo.
 Skupni stroški za bojno ladjo so znašali skoraj milijon funtov. To pomeni, da je bil za državo proračun mornarice še kako pomemben. Dok, v katerem so gradili ladjo, je bil obrnjen v smeri sever-jug, da sta se obe strani trupa bili deležni enake količine sončnih žarkov; če bi se namreč en bok sušil hitreje ali močneje od drugega, bi prišlo do neljubega krivljenja.
 Najpomembnejše ladjedelnice so bile opremljene z velikimi suhimi doki, kjer so obnavljali in popravljali poškodovane ladje. Ko je ladja zaplavala v dok in so bile zapornice spet spuščene, so z močnimi hidravličnimi črpalkami izčrpali vodo iz doka.
 Linijske ladje
 Linijska ladja je bila velika, lesena jadrnica na katero so namestili baterijo do 120 gladkocevnih topov in karonad. Linijska ladja je predstavljala postopni razvoj osnovne konstrukcije, ki izvira iz 15. stoletja. Povečala se je posebej velikost ladje, drugače pa se med usvojitvijo linijske taktike v zgodnjem 17. stoletju in koncem razcveta jadrnih bojnih ladij v 1830-tih osnovna konstrukcija ni veliko spreminjala. Od okoli leta 1794 se je za 'bojno ladjo' (najprej neformalno) uporabljal alternativni izraz 'linijska bojna ladja'.
 Ogromno število topov, ki so streljali ob boku, je pomenilo, da je jadrajoča bojna ladja lahko uničila katerokoli leseno plovilo, razbila njen trup in jambore, ter ubila posadko. Efektivni doseg topov je bil nekaj sto jardov (nekaj 100 m), tako da je bila bojna taktika jadrnic delno odvisna od vetra.
 Prva velika sprememba koncepta linijskih ladij je bila uvedba parnega pogona kot dodatnega pogonskega sistema. Parni pogon so v mornarice uvajali postopoma v prvi polovici 19. stoletja, najprej za manjša plovila, kasneje pa za fregate. Francoska vojna mornarica je uvedla parni pogon v linijske ladje z ladjo Napoléon z devetdesetimi topovi leta 1850. To je bila prva resnična parna bojna ladja. Napoléon je bila oborožena kot konvencionalna linijska ladja, njeni parni pogoni pa so ji dali hitrost 12 vozlov (22 km/h), ne glede na vetrovne razmere, kar je bilo potencialno odločilna prednost v pomorskem spopadu. Vpeljava parnega pogona je pospešila povečanje velikosti bojnih ladij. Francija in Združeno kraljestvo sta bili edini državi, ki sta zgradili floti lesenih parnih vijačnih bojnih ladij, čeprav je več mornaric imelo majhno število vijačnih bojnih ladij: Ruski imperij (9), Osmansko cesarstvo (3), Švedska (2), Neapeljsko kraljestvo (1), Danska (1) in Avstro-Ogrska (1).
 Oklepnice
 Usvojitev parnega pogona je bil le eden od tehnoloških napredkov, ki je revolucioniziral konstrukcijo vojnih ladij v 19. stoletju. Linijske ladje so nadomestile oklepnice. Poganjal jih je parni pogon, zaščitene so bile s kovinskim oklepom in oborožene s topovi z visokoeksplozivnimi granatami.
 Oklepnica je včasih sopomenka za bojno ladjo. Izraz oklepnica je ostal v rabi za železne in jeklene vojne ladje do 1880-tih, nato pa ga je nadomestil izraz bojna ladja.
 Eksplozivne granate
 Topovi, ki so streljali eksplozivne ali zažigalne granate, so bili glavna grožnja lesenim ladjam, tako da se je to orožje kmalu razširilo po uvedbi 8-palčnih (203 mm) granatnih topov kot del standardne oborožitve francoskih in ameriških linijskih ladij leta 1841.
 V krimski vojni je šest linijskih ladij in dve fregate črnomorske flote Ruske imperialne vojne mornarice pod poveljsktvom admirala Nahimova uničilo sedem osmanskih fregat in tri korvete z eksplozivnimi granatami med bitko pri Sinopu novembra 1853. Kasneje med vojno so francoske oklepnice uporabile podobno orožje proti obalni obrambi v bitki pri trdnjavi Kinburn.
 Čeprav so se ladje z lesenimi trupi lahko primerljivo kosale z granatami, kar se je pokazalo med drugo bitko pri Visu leta 1866, kjer se je sodobna lesena dvopalubna parna linijska ladja SMS Kaiser avstro-ogrske vojne mornarice najprej bočno spopadla z italijansko linijsko ladjo Affondatore, nato pa se zaletela v oklepnico Re di Portogallo, ki se ni potopila. Potem se je spopadla z oklepnico Maria Pia, ter vsega skupaj prejela 80 izstrelkov od italijanskih oklepnic, od katerih je bilo veliko granat, med njimi pa je bil vsaj en slepi 300 funtni (136 kg). Čeprav je izgubila kosnik in sprednji jambor, ter zagorela, je bila naslednji dan že pripravljena za bojevanje.
 Železni oklep in gradnja
 Razvoj visokoeksplozivnih granat je vodil do nujnosti rabe železnih oklepnih plošč. Leta 1859 je Francoska vojna mornarica splovila ladjo Gloire, prvo čezoceansko oklepno vojno ladjo. Njen profil je bil enak kot pri linijskih ladjah, paluba pa je bila zaradi omejevanja mase samo ena. Čeprav je bila izdelana iz lesa in je večinoma plula pod jadri, je imela Gloire vijak, njen leseni trup pa je bil varovan s plastjo debelega železnega oklepa. Gloire je pospešila nujno prenovitev ladjevja Kraljeve vojne mornarice, ki si je prizadevala proti franoski pridobitvi tehnološke prednosti.
 Superiorno oklopljeno fregato HMS Warrior so splovili le 14 mesecev za Gloire, in obe državi sta začeli s programom gradnje novih oklepnic in prenove obstoječih linijskih ladij na vijak v oklepne fregate. Čez dve leti so Kraljevina Italija, Avstro-Ogrska, Španski in Ruski imperij naročili oklepniške vojne ladje. Do oboroženega spopada oklepnic CSS Virginia/Merrimac in USS Monitor leta 1862 v bitki pri Hampton Roadsu med ameriško državljansko vojno je imelo vsaj osem mornaric oklepniške ladje.
 Mornarice so preskušale različne postavitve topov: v kupolah (kot pri USS Monitor), v osrednjih baterijah ali barbetah, ter z ovni kot glavnim orožjem. Z razvojem parne tehnologije so pri gradnji ladij postopoma prenehali uporabljati jambore. Do sredine 1870-tih so za gradbeni material poleg kovanega železa in lesa začeli uporabljati jeklo. Oklepnica Redoutable Francoske vojne mornarice, načrtovana leta 1873 in splovljena leta 1876, je imela osrednjo baterijo in barbeto. Bila je prva vojna ladja na svetu, pri kateri so za osnovni in glavni gradbeni material uporabili jeklo. Francija je v 1870-tih prva začela masovno proizvajati jeklo po Siemens-Martinovem postopku. Pred tem jeklene plošče še niso bile tako kakovostne, tako da so zunanji spodnji del trupa izdelovali iz kovanega železa.
 Prva svetovna vojna
 Vloga bojnih ladij v prvi svetovni vojni ni bila velika, saj v njej ni bilo večjih pomorskih bitk, v katerih bi sodelovale bojne ladje. V tej vojni se je izkazalo, da so velike in neokretne bojne ladje lahek plen podmornic.
 Poleg tega je Velika Britanija nemško floto uspešno zadrževala v Severnem morju. Nemcem se tako z večino flote med prvo svetovno vojno ni uspelo prebiti v Atlantik, obe strani pa sta se tudi zavedali, da bi zaradi večjega števila britanskih ladij Dreadnought v taki bitki Velika Britanija izšla kot zmagovalka. Nemci so zato taktično poskušali v boj v plitvem obalnem pasu zvabiti dele britanske flote, tam pa bi minska polja, manjši torpedni čolni in podmornice izenačile moči.
 V prvih dveh letih vojne sta se tako v Severnem morju zgodili le dve večji pomorski bitki, Bitka pri Heligoland Bightu, Bitka pri Dogger Banku, 31. maja 1916 pa se je zgodila največja pomorska bitka med Veliko Britanijo in Nemčijo, Bitka pri Jutlandu. Po tej bitki se je nemška mornarica umaknila v pristanišča, od takrat naprej pa se ni več spuščala v velike pomorske bitke z britansko floto.
 V Črnem morju so se prav tako odvijali le manjši spopadi med rusko in otomansko floto. V Baltiku so se odvijali pretežno napadi na konvoje, pri čemer so veliko vlogo odigrala obsežna minska polja. V Jadranskem morju je bila situacija podobna tisti iz Severnega morja. Avstro-Ogrska vojna mornarica je bila tam onemogočena s pomorsko blokado, ki sta jo na jugu izvajali Francija in Velika Britanija. V Sredozemskem morju je bila med prvo svetovno vojno edina omembe vredna vloga bojnih ladij pri desantu na Gallipoli.
 Druga svetovna vojna
 Bojne ladje so med drugo svetovno vojno odigrale stransko vlogo v pomorskih bitkah v Atlantiku, Pacifiku ter v Sredozemlju. V Atlantiku se je sicer večina bitk odvijala med rušilci in podmornicami, kljub temu pa so bojne ladje svojo vlogo odigrale predvsem z vidika podpore pomorskim desantom ter z vidika zastraševanja. V Pacifiku so glavno vlogo v pomorskih bitkah odigrale letalonosilke, vendar pa je v tem delu sveta vloga bojnih ladij v pomorskem vojskovanju veliko večja kot kjer koli drugje.
 Ob izbruhu vojne je veljalo splošno prepričanje, da bodo letalonosilke ključ do vojaškega uspeha na morjih, vendar pa so v prvih letih vojne to vlogo prevszele prav bojne ladje. Tako sta nemški bojni ladji Scharnhorst in Gneisenau junija leta 1940 ob zahodni obali Norveške presenetili in v napadu potopili britansko letalonosilko Glorious. To je bila zadnja bitka v zgodovini, v kateri je nasprotnik s topovi potopil letalonosilko
 V zadnjih letih vojne so letalonosilke vendarle prevzele glavno vlogo strateškega pomorskega orožja. Tehtnica pomorskega bojevanja se je tako dokončno prevesila v korist mornariškega vojnega letalstva, kar so dokazali britanski letalski napadi v bitki pri Tarantu ter potopitev nemške bojne ladje Bismarck, ki so jo v Severnem morju potopila britanska torpedna letala.
 7. decembra 1941 so Japonci v napadu na Pearl Harbour potopili pet od osmih ameriških bojnih ladij, ostale pa poškodovali. Tako so za nekaj časa pridobili pomorsko premoč, ki pa so jo z razvojem ameriške taktike kmalu izgubili. S potopitvijo britanske bojne ladje Prince of Wales in bojne križarke Repulse, ki sta ju potopili japonski bombniki, se je izkazalo, da so velike vojne ladje brez zadostne zračne podpore lahka tarča nasprotnikovih letal.
 Bojne ladje so v Pacifiku sicer igrale vlogo pri mnogih pomorskih bitkah (Bitka v Koralnem morju, Bitka pri Midwayu, ...), vendar pa so jih povsod zasenčile letalonosilke in njihova letala. Bitke so se namreč odvijale izven vidnega kontakta flot, zaradi česar ladijski topovi bojnih ladij niso koristili. Edino pomembnejšo vlogo so bojne ladje odigrale pri ameriških desantnih operacijah na pacifiške otoke, kjer so z večdnevnim obstreljevanjem obrambnih položajev redno pripravljale teren za izkrcanje pehote. Kasneje so s svojo prisotnostjo nudile tudi protiletalsko zaščito kopenskim silam.
 Zadnji neposrednji spopad bojnih ladij v zgodovini se je zgodil 25. oktobra 1944 v Bitki v ožini Surigao, v kateri je številčno močnejša in bolje opremljena ameriška skupina ladij v topovski bitki razbila manjšo skupino japonskih ladij, ki so jih pred tem že napadli ameriški rušilci s torpedi. V tej bitko so bile vse ameriške bojne ladje razen ene pred tem potopljene v japonskem napadu na Pearl Harbour, a so jih kasneje dvignili in popravili. V tej bitki je zadnjo salvo neposredno na nasprotnikovo bojno ladjo v zgodovini izstrelila ameriška bojna ladja Mississippi.
 Poimenovanje v drugih jezikih
 V angleščini je izraz battleship, včasih tudi ameriško angleško (slengovsko) battlewagon (dobesedno bojna vojna ladja). Leta 1794 so izraz line-of-battle ship (ladja bojne linije) skrajšano zapisali kot battle ship. Proti koncu 1880-tih so vedno bolj začeli uporabljati izraz eskadrna oklepnica. Leta 1892 so pri preklasifikaciji britanskega vojnega ladjevja začeli uporabljati izraz battleship za razred supertežkih ladij, kamor so uvrščali več še posebej težkih eskadrnih oklepnic.
 v francoščini je izraz cuirassé.
 v japonščini je izraz 戦艦 (せんかん) - senkan ali gunkan.
 v nemščini je izraz Schlachtschiff.
 V ruščini je sodobni izraz linkor, линкор, akronim od starejšega izraza линейный корабль - linijska vojna ladja. Tako so v Rusiji z novo klasifikacijo vojnih ladij, izdano 10. oktobra 1907, poimenovali nov tip ladij v spomin na starejše lesene parne linijske (vojne) ladje.
 v hrvaščini in srbščini sta izraza bojni brod in бојни брод.
 Bojne ladje vojnih mornaric sveta
 Glej tudi
 bojne ladje v drugi svetovni vojni
 seznam potopljenih bojnih ladij
 Bojna ladja (film)
 Opombe in sklici
 Viri
 Ponatisnjeno: Cornmarket Press, 1970.
 Ponatisnjeno: London: Conway Maritime Press, 1982.
 Zunanje povezave
 Primerjava zmogljivosti sedem bojnih ladij iz druge svetovne vojne
 Primerjava povojnih načrtovanih konstrukcij bojnih ladij
 Razvoj ameriških bojnih ladij s časovničnim grafom


text:
 Udalosti
 1582 – vo väčšine katolíckych krajín začal platiť gregoriánsky kalendár, po 4. októbri nasledoval hneď 15. október
 1750 – vznikla Hlavná výpravňa poštových vozov, ktorá riadila dopravu v Rakúsko-Uhorsku
 1889 – v Amsterdame bola slávnostne otvorená železničná stanica Amsterdam Centraal
 1905 – bol založený španielsky futbalový klub Sevilla FC
 1940 – premiéra filmu Diktátor, ktorý bol paródiou fašizmu a Adolfa Hitlera (autor a režisér Charlie Chaplin)
 1997 – k Saturnu odštartovala americko-európska kozmická sonda Cassini-Huygens
 2003 – čínsky kozmonaut Jang Li-wej sa stal prvým občanom Čínskej ľudovej republiky, ktorý vyletel do kozmického priestoru, a to na palube kozmickej lode Šen-čou 5, ktorá zostala na obežnej dráhe Zeme takmer jeden deň
 Narodenia
 70 pred Kr. – Vergilius, rímsky básnik († 19 pred Kr.)
 1608 – Evangelista Torricelli, taliansky fyzik a matematik († 1647)
 1814 – Michail Jurievič Lermontov, ruský básnik, prozaik a dramatik († 1841)
 1822 – Kornél Ábrányi, maďarský skladateľ, klavirista a publicista († 1903)
 1823 – William Adams, anglický inžinier a vynálezca († 1904)
 1829 – Asaph Hall, americký astronóm († 1907)
 1836 – James Tissot, francúzsky maliar († 1902)
 1844 – Friedrich Nietzsche, nemecký filozof († 1900)
 1880 – Marie Stopesová, britská paleobotanička, bojovníčka za ženské práva a propagátorka antikoncepcie († 1958)
 1882 – Vendelín Javorka, rímskokatolícky kňaz, slovenský misionár († 1966)
 1900 – Mervyn LeRoy, americký filmový režisér († 1987)
 1901 – Hermann Josef Abs, nemecký bankár († 1994)
 1908 – John Kenneth Galbraith, kanadsko-americký ekonóm, spolutvorca teórie konvergencie († 2006)
 1909 – Jesse Leonard Greenstein, americký astronóm († 2002)
 1909 – Bernhard Neumann, britský matematik narodený v Nemecku († 2002)
 1915 – Jicchak Šamir, izraelský politik, vodca predštátnej organizácie Lechi a agent Mosadu († 2012)
 1920 – Mario Puzo, americký spisovateľ († 1999)
 1923 – Italo Calvino, taliansky spisovateľ († 1985)
 1926 – Michel Paul Foucault, francúzsky filozof († 1984)
 1926 – Evan Hunter (Ed McBain), americký spisovateľ detektívok († 2005)
 1929 – Hubert Dreyfus, americký filozof a univerzitný profesor († 2017)
 1929 – Milorad Pavić, srbský spisovateľ († 2009)
 1930 – Pulat Babadžanovič Babadžanov, tadžický astronóm
 1931 – Abul Bákir Zainulábidín Abdul Kalám, indický vedec a politik († 2015)
 1935 – Ivan Mistrík, slovenský herec († 1982)
 1935 – Bobby Joe Morrow, atlét USA († 2020
 1943 – Penny Marshall, americká herečka a režisérka († 2018)
 1944 – David Trimble, britský politik, nositeľ Nobelovej ceny za mier († 2022)
 1948 – Chris de Burgh, írsky spevák a autor piesní
 1951 – Roscoe Tanner, americký tenista
 1953 – Walter Jon Williams, americký spisovateľ
 1956 – Pavol Janík, slovenský spisovateľ, predseda Spolku slovenských spisovateľov
 1958 – Gerry Sorensenová, kanadská lyžiarka
 1959 – Sarah Fergusonová, bývalá manželka britského princa Andrewa
 1964 – Roberto Vittori, taliansky astronaut
 1966 – Brenda K. Starr, americká speváčka
 1969 – Vítor Baía, portugalský futbalový brankár
 1969 – Dominic West, britský herec
 1975 – Vladimír Kožuch, slovenský futbalista
 1977 – David Trezeguet, bývalý francúzsky futbalový útočník
 1978 – Chris Brown, bahamský atlét
 1979 – Ľudmila Cervanová, slovenská tenistka
 1980 – Sarah Blackwoodová, kanadská pesničkárka
 1981 – Jelena Dementievová, ruská tenistka
 1981 – Radoslav Židek, slovenský snoubordista
 1982 – Saif Saaeed Shaheen, katarský atlét kenského pôvodu
 1983 – Bruno Senna, brazílsky pilot F1
 1986 – Carlo Janka, švajčiarsky lyžiar
 1987 – Jesse Levine, americký tenista
 1988 – Eduard Hartmann, slovenský hokejista
 1988 – Mesut Özil, nemecký futbalista
 Úmrtia
 961 – Abd ar-Rahmán III., arabský emir z dynastie Umajjovcov, 8. vládca Córdobského emirátu (* 889)
 1389 – Urban VI., pápež (* okolo 1318)
 1564 – Andreas Vesalius, flámsky lekár a anatóm (* 1514)
 1589 – Jakub Zabarella, taliansky filozof a logik (* 1533)
 1767 – Mária Jozefa Habsbursko-lotrinská, dcéra Márie Terézie (* 1751)
 1804 – Antoine Baumé, francúzsky chemik (* 1728)
 1817 – Tadeusz Kościuszko, poľský a americký generál, pevnostný inžinier, účastník americkej vojny za nezávislosť, iniciátor a najvyšší vodca v roku 1794 (* 1746)
 1900 – Zdeněk Fibich, český skladateľ (* 1850)
 1917 – Mata Hari, holandská tanečnica a špiónka (* 1876)
 1946 – Hermann Göring (samovražda tesne pred popravou), nacistický maršal a politik (* 1893)
 1964 – Cole Porter, americký hudobný skladateľ (* 1891)
 1974 – László Detre, maďarský astronóm (* 1906)
 1980 – Alexander Mach, slovenský politik (* 1902)
 1990 – Alexander Trizuljak, slovenský sochár, pedagóg a organizátor výtvarného života na Slovensku (* 1921)
 1995 – Bengt Åkerblom, švédsky hokejista (* 1967)
 2000 – Konrad Emil Bloch, nemecký biochemik (* 1912)
 2001 – Ján Klimo, slovenský herec a divadelný režisér (* 1921)
 2007 – Michal Slivka, slovenský herec a zabávač (* 1929)
 2009 – Peter Uher, slovenský signatár Charty 77 z roku 1987, robotník, podnikateľ (* 1968)
 2012 – Norodom Sihanuk, kambodžský politik, kráľ Kambodže (* 1922)
 2013 – Donald Bailey, americký jazzový bubeník (* 1933)
 2014 – Marie Dubois, francúzska herečka (* 1937)
 2017 – Peter Vajda, slovenský podnikateľ, spoluzakladateľ denníka SME (* 1947)
 2018 – Paul Allen, americký podnikateľ, spoluzakladateľ spoločnosti Microsoft (* 1953)
 2018 – Arto Paasilinna, fínsky spisovateľ (* 1942)
 15
 ~1015


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
15.2.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 45/22
 Appel iværksat den 4. december 2013 af Total Marketing Services, der er indtrådt i rettighederne for Total Raffinage Marketing til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 13. september 2013 i sag T-566/08, Total Raffinage Marketing mod Kommissionen
 (Sag C-634/13 P)
 2014/C 45/38
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: Total Marketing Services, der er indtrådt i rettighederne for Total Raffinage Marketing (ved avocats A. Vandencasteele, C. Lemaire og S. Naudin)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Den appellerede dom ophæves, idet Retten med urette har udelukket, at Total Marketing Services' (herefter »TMS«) deltagelse i overtrædelsen er ophørt efter den 12. maj 2004.
 —
 Den appellerede dom ophæves, idet Retten med urette har udelukket, at der foreligger ubegrundet forskelsbehandling af nogen art mellem TMS og Repsol vedrørende varigheden af deres deltagelse i overtrædelsen.
 —
 Den appellerede dom ophæves, idet Retten med urette har udelukket, at TMS' deltagelse i overtrædelsen var afbrudt mellem den 26. maj 2000 og den 27. juni 2001.
 —
 Den appellerede dom ophæves, idet Retten har undladt at tage stilling til anbringendet om, at der ikke er foretaget en undersøgelse af beviserne for, at TMS har handlet konkurrencebetonet på markedet.
 —
 Der træffes endelig afgørelse i sagen i medfør af artikel 61 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, og i denne forbindelse annulleres beslutningen, for så vidt som den vedrører TMS, og Domstolen nedsætter inden for rammerne af sin fulde prøvelsesret den bøde, der er pålagt TMS.
 —
 Såfremt Domstolen ikke træffer endelig afgørelse i sagen, udsættes afgørelsen om sagens omkostninger, og sagen hjemvises til Retten til fornyet afgørelse i overensstemmelse med Domstolens dom.
 —
 Endelig tilpligtes Kommissionen i medfør af procesreglementets artikel [184] at betale appellantens sagsomkostninger såvel for Retten som for Domstolen.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanten har påberåbt sig fire anbringender til støtte for appellen.
 Med det første anbringende har appellanten anført, at Retten har tilsidesat artikel 101 TEUF, reglerne for bevisførelse, princippet om uskyldsformodning og retssikkerhedsprincippet samt kravet om begrundelse, idet Retten har fastslået, at appellanten deltog i overtrædelsen mellem den 12. maj 2004 og den 28. april 2005 med den begrundelse, at appellanten ikke har godtgjort, at virksomheden har taget offentlig afstand fra kartellet i denne periode.
 Med det andet anbringende, der er opdelt i to led, har sagsøgeren fremført, at Retten dels har tilsidesat ligebehandlingsprincippet og sin begrundelsespligt, dels at den har foretaget en urigtig gengivelse af dokumentbeviserne vedrørende de invitationer, som TMS og Repsol har modtaget, idet Retten har udelukket, at TMS på nogen måde trådte ud af kartellet efter mødet den 11.-12. maj 2004, men tiltrådte Repsols udtræden efter mødet den 3.-4. august 2004.
 Med det tredje anbringende, der er opdelt i to led, har sagsøgeren anført, at Retten har tilsidesat artikel 101 TEUF, reglerne for bevisførelse, princippet om uskyldsformodning og retssikkerhedsprincippet samt kravet om begrundelse, idet Retten har fastslået, at TMS ikke afbrød sin deltagelse i overtrædelsen mellem den 26. maj 2000 og den 26. juni 2001 med den begrundelse, at virksomheden ikke har godtgjort, at den har taget offentlig afstand fra kartellet i denne periode.
 Med det fjerde anbringende har appellanten endelig gjort gældende, at Retten har tilsidesat princippet om effektiv domstolsbeskyttelse, princippet om individualiserede straffe og sanktioner, samt begrundelsespligten, idet Retten uden efterprøvelse har forkastet anbringendet om, at der ikke er taget hensyn til beviserne for, at TMS har handlet konkurrencebetonet på markedet.


text:
 2.4.2011
 ET
 Euroopa Liidu Teataja
 C 103/23
 24. jaanuaril 2011 esitatud hagi — Verenigde Douaneagenten versus komisjon
 (Kohtuasi T-32/11)
 2011/C 103/41
 Kohtumenetluse keel: hollandi
 Pooled
 Hageja: Verenigde Douaneagenten BV (Rotterdam, Madalmaad) (esindaja: advokaat J. van der Meché)
 Kostja: Euroopa Liit, keda esindab Euroopa Komisjon
 Hageja nõuded
 —
 Tühistada otsus allpool toodud põhjustel.
 Väited ja peamised argumendid
 Hageja taotleb Euroopa Komisjoni 1. oktoobri 2010. aasta otsuse REC 02/09 tühistamist.
 Komisjon tuvastas määruse nr 2913/92 (1) artikli 220 lõike 2 punkti b ja määruse nr 2454/93 (2) artikli 871 alusel, et hageja toimis heauskselt ning järgis kõiki kehtivaid sätteid tollideklaratsiooni kohta, kuid kuna pädevad asutused ei ole eksinud, siis ei saa jätta järelarvestuskannet tegemata.
 Hageja arvates on käesoleval juhul tegemist eksimusega määruse nr 2913/92 artikli 220 lõike 2 punkti b teise lõigu kohaselt. Sest see lõik näeb ette, et kui sooduskohtlemine määratakse kaubale halduskoostöö süsteemi alusel, milles osalevad kolmanda riigi asutused, loetakse nende asutuste väljaantud ebaõigeks osutunud sertifikaat eksimuseks. Tegemist on sellise olukorraga.
 Peale selle peaks Madalmaade toll tollimaksu tollivormistusjärgsel sissenõudmisel tõendama, et ebaõiged sertifikaadid anti välja seetõttu, et eksportija kajastas asjaolusid ebaõigesti.
 Sellepärast tuleks järeldada, et ebaõigete sertifikaatide väljaandmine Curaçao tolli poolt kujutab endast eksimust vastavalt määruse nr 2913/92 artikli 220 lõike 2 punkti b teisele lõigule.
 Komisjon tuvastas peale selle oma kontrolli käigus, et hageja ei pannud toime pettust ega käitunud ilmselgelt hooletult, kuid samas ei ole tegemist eriliste asjaoludega, mistõttu ei ole tollimaksu vähendamine põhjendatud.
 Hageja väidab sellega seoses, et vaidlustatud otsuses määruse nr 2913/92 artikli 239 kohaselt tehtud tollimaksu vähendamise otsus ei võetud vastu määruse nr 2454/93 artiklis 907 nimetatud tähtaja jooksul. Sellepärast peab Madalmaade toll rahuldama tollimaksu vähendamise taotluse.
 Lisaks sellele ei viinud komisjon kontrollimisel menetlust läbi õigesti, kuna ta ei kuulanud hagejat ära ja ei andnud viimasele võimalust esitada tõhusalt oma seisukohta, mis on vastuolus Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 41 sätestatud põhimõttega, mille kohaselt on igaühel õigus olla ärakuulatud.
 Peale selle esinevad erilised asjaolud, kuna hageja sõltub määruse nr 2913/92 artikli 220 lõike 2 punktile b tuginedes dokumentidest, mida tal endal ei ole ja mida tal ei oleks pidanud ka olema.
 (1) Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määrus (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT L 302, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307).
 (2) Komisjoni 2. juuli 1993. aasta määrus (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT L 253, lk 1; ELT eriväljaanne 02/06, lk 3).