type: wikipedia

text:
SouthPeak Interactive Corporation, nota anche come SouthPeak Games, è stato un editore di videogiochi statunitense con sede a Midlothian, Virginia. Fondata il 1o marzo 1996, come sussidiaria del SAS Institute a Cary, North Carolina, è stata venduta e trasferita a Midlothian nel 2000, ed è diventata una società per azioni nel 2008. Sempre nel 2008, la società ha acquisito e chiuso la casa editrice Gamecock Media Group di Austin, in Texas, e nel 2011 ha aperto una filiale separata per la distribuzione digitale 7Sixty a Grapevine, in Texas.
 SouthPeak Games ha chiuso nel luglio 2013.
 Storia
 Fondazione e vendita (1996-2005)
 SouthPeak Games venne fondata con il nome SouthPeak Interactive LLC il 1o marzo 1996 come filiale del SAS Institute. Entrambe le società avevano sede a Cary, nel North Carolina. Il vicepresidente esecutivo e direttore tecnico del SAS Institute, Armistead Sapp, venne nominato presidente della nuova società. Nel 1997, SouthPeak Games firmò un accordo con Red Storm Entertainment che avrebbe concesso loro la licenza esclusiva per distribuire tutti i loro titoli futuri, accordo terminato da Red Storm Entertainment nell'aprile 2000. Nel marzo 1999, SouthPeak Games acquisì la licenza per sviluppare giochi basati sul film Wild Wild West . A partire dal 27 settembre 1999, il negozio con sede a Raleigh, nella Carolina del Nord, Front Door acquisì i diritti di produzione pubblicitaria per i giochi pubblicati da SouthPeak Games per 8 milioni di dollari. Il 16 ottobre 2000, il SAS Institute vendette SouthPeak Games a Terry Phillips Sales, Inc., società privata con sede a Midlothian, Virginia, di proprietà dei fratelli Terry Marshall Phillips e Gregory Robert Phillips, per 4,5 milioni di dollari, facendo del primo il nuovo direttore di SouthPeak Games. A seguito della vendita, tutti i beni relativi a SouthPeak Games vennero spostati nella sede di Midlothian, mentre tutto il personale presso la sede di Cary è fu licenziato o riassunto direttamente dal SAS Institute.. La società nella sua nuova sede fu legalmente registrata come SouthPeak Interactive, LLC il 19 ottobre 2000. Nell'agosto 2005, Melanie Mroz divenne vicepresidente esecutivo di SouthPeak Games.
 Acquisizioni (2005-2009)
 Il 16 gennaio 2008, SouthPeak Games acquisì la società per azioni Global Services Partners Acquisition Corp. (GSPAC), per 31 milioni di dollari. Attraverso tale transazione, SouthPeak Games si fuse con GSPAC per formare una nuova entità pubblica denominata SouthPeak Interactive Corporation, nella quale Mroz divenne presidente e amministratore delegato e Phillips presidente del consiglio di amministrazione. Il 19 giugno 2008, la società annunciò di aver raccolto un totale di 12,9 milioni di dollari attraverso investimenti, al fine di espandere la propria attività. Il 14 ottobre 2008, la società rese noto di aver acquisito Gamecock Media Group, editore di videogiochi con sede in Texas, ad Austin, compresi i suoi titoli in uscita, Legendary, Mushroom Men e Velvet Assassin . Gamecock Media Group fu inizialmente trasformata in una filiale editoriale, ma venne chiusa poco dopo. Nell'agosto 2009, SouthPeak Games iniziò ad affrontare problemi legali con i committenti che avevano lavorato su giochi pubblicati da Gamecock Media Group, che accusavano SouthPeak Games di non pagare le royalties in sospeso, sebbene SouthPeak Games avesse già riconosciuto questi problemi quando aveva acquisito Gamecock Media Group.
 Quando SouthPeak Games pubblicò il suo rapporto trimestrale 2009 il 13 novembre 2009, venne rivelato che, dopo che lo sviluppatore di videogiochi e l'editore americano Midway Games aveva presentato istanza di fallimento nel febbraio 2009, SouthPeak Games aveva acquisito i diritti esclusivi per la pubblicazione di videogiochi basati sul programma televisivo Impact per dollari, tuttavia, non concordarono con l'azienda su ulteriori titoli da sviluppare.
 Cause legali (2009-2011)
 Nel dicembre 2009, TimeGate Studios, lo sviluppatore di Section 8, gioco che doveva essere pubblicato da Gamecock Media Group prima della loro acquisizione, citò in giudizio SouthPeak Games per violazione del contratto, accusandoli di trattenere 24 pagamenti in sospeso per una somma di circa 6,2 milioni di dollari, oltre ai pagamenti delle royalty per lo sviluppo del gioco. In risposta, SouthPeak Games rispose affermando che TimeGate Studios aveva consegnato di proposito un gioco di scarsa qualità al fine di manipolare in negativo le vendite del prodotto, chiedendo 7,3 milioni di danni. Nel novembre 2011, Peter Vogel si pronunciò a favore di SouthPeak Games, ordinando a TimeGates Studios di pagare 7,3 milioni di dollari e cedere la licenza alla proprietà intellettuale di Section 8 a SouthPeak Games, sentenza che venne, tuttavia, ribaltata da un tribunale federale nel marzo 2012, sostenendo che il contratto originale prevedeva che TimeGate Studios avrebbe mantenuto la licenza di Section 8 nell'accordo editoriale. Indipendentemente da ciò, nell'aprile 2013, le corti d'appello degli Stati Uniti hanno chiuso la causa a favore di SouthPeak Games, costringendo TimeGate Studios a pagare un totale di 7,35 milioni in danni, e di nuovo passare la licenza a SouthPeak Games.
 Nel novembre 2009, SouthPeak Games perse una battaglia legale contro il distributore tedesco CDV Software, che riguardava la mancata consegna di tre giochi su quattro non specificati prima di Natale 2008, ed venne condannata a pagare 3,1 milioni di dollari. Inoltre, il 19 febbraio 2010, il giudice si pronunciò sulle altre rivendicazioni di CDV Software, inclusa la violazione del copyright e del contratto, ordinando a SouthPeak Games di consegnare ulteriori pagamenti non divulgati. Nel frattempo, l'8 aprile 2010, Reba McDermott fu nominata direttore finanziario, in sostituzione di Melanie Mroz, che in precedenza aveva ricoperto quel ruolo ad interim, ma si dimise nove mesi dopo. Come risultato delle fatture in sospeso, il 20 luglio 2010, il distributore britannico Centresoft congelò 40.000 unità di azioni SouthPeak Games per venderle all'asta, generando sterline entro il 6 agosto 2010. La questione legale venne risolta il 14 ottobre 2010 e CDV Software ritirò tutte le accuse contro SouthPeak Games il 10 novembre 2010. Tuttavia, tutti i pagamenti ordinati dal tribunale non vennero pagati da SouthPeak Games, pertanto CDV Software presentò istanza di insolvenza preliminare il 15 aprile 2010.
 Nel giugno 2010, l'editore americano Majesco Entertainment ha annunciato l'imminente uscita di My Baby 3 & Friends, terzo titolo del franchise My Baby, di cui i primi due titoli erano stati pubblicati da SouthPeak Games. In risposta all'annuncio, il 21 luglio 2010, SouthPeak Games citò in giudizio Majesco per violazione del copyright sulla proprietà intellettuale di My Baby, nonostante il suo sviluppatore, lo studio francese Nobilis, ne fosse effettivamente proprietario all'epoca. Cinque giorni dopo, il 26 luglio 2010, Nobilis rispose all'accusa, citando il mancato pagamento dei diritti d'autore da parte di SouthPeak Games come motivo per passare a Majesco e cessare le operazioni con SouthPeak Games. A causa dei danni causati dalla questione legale, SouthPeak Games interruppe la distribuzione di tutti i titoli della serie My Baby, ovvero My Baby Boy, My Baby Girl e My Baby First Steps il 13 ottobre 2010. Il 10 gennaio 2011 venne riferito che SouthPeak Games aveva vinto contro Majesco e Nobilis, con il tribunale commerciale di Lione che affermava che Nobilis non aveva basi legali per cessare le operazioni con SouthPeak Games, pertanto tutti i diritti su quelle serie vennero restituiti a SouthPeak Games.
 Nel novembre 2010, la Securities and Exchange Commission (SEC) degli Stati Uniti emise un ordine di cease and desist contro Phillips, Mroz e SouthPeak Games per aver presentato dichiarazioni SEC errate, che in seguito SouthPeak Games avrebbe dichiarato essere state un errore. Dopo perdite nette di 2,6 milioni e 2,1 milione nel primo e nel secondo trimestre dell'anno fiscale 2011 della società, rispettivamente, SouthPeak Games venne cancellata dalla Borsa di New York nel settembre 2011.
 7Sixty, chiusura (2011-2013)
 Il 12 luglio 2011, SouthPeak Games aprì una nuova filiale di distribuzione digitale, 7Sixty LLC, a Grapevine, in Texas . Guidato dal vicepresidente dell'editoria Leslie House e dal vicepresidente dell'intrattenimento interattivo Jeff Hutchinson, lo studio venne fondato per espandere le strategie di business di SouthPeak Games per coprire il mercato digitale, a cominciare da titolo Stronghold 3, pubblicato il 25 ottobre 2011. Esso sarebbe diventato l'ultimo gioco pubblicato da SouthPeak Games o 7Sixty, ed entrambe le società hanno abbandonato la scena nel luglio 2013.
 Giochi pubblicati
 Note
 Collegamenti esterni


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
186 LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 11/36. sēj.
 22001A0208(01)
 8.2.2001. EIROPAS KOPIENU OFICIĀLAIS VĒSTNESIS L 38/25
 NOLĪGUMS
 vēstuļu apmaiņas veidā starp Kopienu un katru EBTA valsti, kura piešķir tarifu atvieglojumus VPS ietvaros
 (Norvēģija un Šveice), kas paredz, ka Norvēģijas vai Šveices izcelsmes preces, tām ierodoties Kopienas
 muitas teritorijā, tiek uzskatītas par precēm ar Kopienas izcelsmes saturu (savstarpējs nolīgums)
 A. Eiropas Kopienas vēstule
 Godātie kungi!
 1. Eiropas Kopiena un Šveice atzīst, ka katra puse vispārējo preferenču sistēmas (VPS) vajadzībām piemēro
 līdzīgus izcelsmes noteikumus, kas balstās uz šādiem vispārējiem principiem:
 — konkrētu valstu izcelsmes preču jēdziena definēšana, balstoties uz tiem pašiem kritērijiem,
 — noteikumi attiecībā uz reģionālu kumulatīvu izcelsmi,
 — noteikumi attiecībā uz kumulācijas piemērošanu izejvielām, kuru izcelsme VPS nosacījumu izpratnē ir
 Eiropas Kopienā, Šveicē vai Norvēģijā,
 — nenoteiktas izcelsmes izejvielu procentuālā pielaide,
 — noteikumi attiecībā uz tiešu preču pārvadāšanu no saņēmējvalsts,
 — noteikumi attiecībā uz atvietotāju izcelsmes apliecību A veidlapas izdošanu un pieņemšanu (še turpmāk
 atvietotājas apliecības),
 — administratīvas sadarbības nepieciešamība ar kompetentām iestādēm saņēmējvalstīs saistībā ar izcelsmes
 apliecību A veidlapu.
 2. Eiropas Kopiena un Šveice atzīst, ka izejvielas, kuru izcelsme ir Eiropas Kopienā, Šveicē vai Norvēģijā (VPS
 nosacījumu izpratnē), kas VPS saņēmējvalstī ir pārstrādātas un iestrādātas ražojumā, kura izcelsme ir VPS
 saņēmējvalstī, ir uzskatāmas par tādām, kuru izcelsme ir šajā saņēmējvalstī.
 Eiropas Kopienas, Šveices un Norvēģijas muitas iestādes nodrošina viena otru ar jebkuru nepieciešamo
 administratīvo palīdzību, īpaši lai vēlāk pārbaudītu preču pārvadājumu apliecību EUR.1, kas atbilst pirmajā
 daļā minētajām izejvielām. Noteikumi par administratīvo sadarbību, kas paredzēti Nolīguma EK–Šveice 3.
 protokolā, EBTA Konvencijas B pielikumā vai Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 4. protokolā jāpiemēro
 mutatis mutandis.
 Šī punkta noteikumi neattiecas uz harmonizētās sistēmas 1.–24. nodaļas ražojumiem.
 3. Ar šo Eiropas Kopiena un Šveice apņemas savstarpēji vienojoties pieņemt atvietotājas apliecības, ko izdevušas
 otras puses muitas iestādes, lai aizstātu izcelsmes apliecību A veidlapas, ko izdevušas VPS saņēmējvalsts
 kompetentās iestādes, saskaņā ar šādiem nosacījumiem:
 — šī kārtība attiecas tikai uz izcelsmes apliecības A veidlapu un uz nevienu citu izcelsmi apliecinošu
 dokumentu,
 — atvietotāju apliecību izdod pēc rakstiska atkalizvedēja pieprasījuma,
 — preces ir palikušas muitas uzraudzībā Eiropas Kopienā vai attiecīgi Šveicē un ar tām nav veiktas darbības,
 kas nav izkraušana, pārkraušana, sūtījumu sadalīšana vai jebkura cita darbība, kas paredzēta, lai saglabātu
 tās labā stāvoklī,
 — muitas iestāde, kuras kontrolē preces ir nodotas, noraksta atbilstošo daudzumu no izcelsmes apliecības A
 veidlapas oriģināla un norāda uz tā atbilstošās atvietotājas apliecības kārtas numuru,
 ---pagebreak--- 11/36. sēj. LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 187
 — uz attiecīgajām precēm neattiecas atkāpes no izcelsmes noteikumiem,
 — Eiropas Kopienas un Šveices muitas iestādes viena otrai sniedz jebkuru atbilstošo administratīvo palīdzību,
 īpaši turpmākas pārbaudes nolūkos; tās valsts institūcijas, kurā ir izdota atvietotāja apliecība, veic
 procedūras, jo īpaši pēc saņēmējas valsts pieprasījuma, turpmākai atbilstošās izcelsmes apliecības A
 veidlapas oriģināla pārbaudei.
 4. Atvietotāja apliecība jānoformē šādi:
 — atvietotājas apliecības augšējā labajā ailē norāda tās starpniekvalsts nosaukumu, kurā tā ir izdota,
 — 4. ailē ir jābūt vārdiem “replacement certificate” vai “certificat de remplacement”, kā arī izcelsmes apliecības A
 veidlapas oriģināla izdošanas datumam un kārtas numuram,
 — atkalizvedēja vārdu norāda 1. ailē,
 — galīgā saņēmēja vārdu var norādīt 2. ailē,
 — visi dati par atkalizvestiem ražojumiem, kas bijuši apliecības oriģinālā, jāpārceļ uz 3.–9. aili,
 — norādes uz atkalizvedēja rēķinu ir jāsniedz 10. ailē,
 — muitas iestāde, kas ir izdevusi atvietotāju apliecību, vizē 11. aili. Iestāde ir atbildīga tikai par atvietotājas
 apliecības izdošanu. 12. ailē norāda datus par izcelsmes valsti un saņēmēju valsti, kas bija norādīti
 izcelsmes apliecības A veidlapas oriģinālā. Šo aili paraksta atkalizvedējs. Atkalizvedējs, kas labticīgi
 parakstās šajā ailē, nav atbildīgs par izcelsmes apliecības A veidlapas oriģinālā iekļauto datu precizitāti,
 — muitas iestāde, kurai pieprasīta šīs darbības veikšana, izcelsmes apliecības A veidlapas oriģinālā norāda
 nosūtīto preču svaru, numurus un veidu, kā arī attiecīgās atvietotājas apliecības vai apliecību kārtas
 numurus. Atvietotājas apliecības pieprasījumu, kā arī izcelsmes apliecības A veidlapas oriģinālu attiecīgā
 muitas iestāde glabā vismaz trīs gadus,
 — atvietotājai apliecībai var pievienot izcelsmes apliecības A veidlapas oriģināla fotokopiju.
 5. Nopietnu bažu gadījumā par pienācīgu šā nolīguma darbību, jebkura puse var pārtraukt tā piemērošanu. Šādā
 gadījumā tā iepriekš par to informē otras puses atbildīgās iestādes.
 6. Šis nolīgums stājas spēkā datumā, par kuru puses savstarpēji vienojušās, tiklīdz Eiropas Kopiena un Šveice ir
 viena otrai paziņojušas par iekšējo procedūru pabeigšanu, kas nepieciešamas, lai to attiecīgajās VPS sistēmās
 iekļautu noteikumu par izejvielu kumulāciju, kuru izcelsme ir Eiropas Kopienā vai Šveicē.
 Es būtu pateicīgs, ja jūsu valdība apstiprinātu tās piekrišanu iepriekš minētajam.
 Briselē, 2000. gada 14. decembrī
 Eiropas Savienības Padomes vārdā —
 ---pagebreak--- 188 LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 11/36. sēj.
 B. Vēstule no Šveices
 Godātie kungi!
 Man ir tas gods apstiprināt, ka esmu saņēmis jūsu vēstuli, kuras teksts ir šāds:
 “1. Eiropas Kopiena un Šveice atzīst, ka katra puse vispārējo preferenču sistēmas (VPS) vajadzībām piemēro
 līdzīgus izcelsmes noteikumus, kas balstās uz šādiem vispārējiem principiem:
 — konkrētu valstu izcelsmes preču jēdziena definēšana, balstoties uz tiem pašiem kritērijiem,
 — noteikumi attiecībā uz reģionālu kumulatīvu izcelsmi,
 — noteikumi attiecībā uz kumulācijas piemērošanu izejvielām, kuru izcelsme VPS nosacījumu izpratnē ir
 Eiropas Kopienā, Šveicē vai Norvēģijā,
 — nenoteiktas izcelsmes izejvielu procentuālā pielaide,
 — noteikumi attiecībā uz tiešu preču pārvadāšanu no saņēmējvalsts,
 — noteikumi attiecībā uz atvietotāju izcelsmes apliecību A veidlapas izdošanu un pieņemšanu (še turpmāk
 atvietotājas apliecības),
 — administratīvas sadarbības nepieciešamība ar kompetentām iestādēm saņēmējvalstīs saistībā ar
 izcelsmes apliecību A veidlapu.
 2. Eiropas Kopiena un Šveice atzīst, ka izejvielas, kuru izcelsme ir Eiropas Kopienā, Šveicē vai Norvēģijā (VPS
 nosacījumu izpratnē), kas VPS saņēmējvalstī ir pārstrādātas un iestrādātas ražojumā, kura izcelsme ir VPS
 saņēmējvalstī, ir uzskatāmas par tādām, kuru izcelsme ir šajā saņēmējvalstī.
 Eiropas Kopienas, Šveices un Norvēģijas muitas iestādes nodrošina viena otru ar jebkuru nepieciešamo
 administratīvo palīdzību, īpaši lai vēlāk pārbaudītu preču pārvadājumu apliecību EUR.1, kas atbilst pirmajā
 daļā minētajām izejvielām. Noteikumi par administratīvo sadarbību, kas paredzēti Nolīguma EK–Šveice 3.
 protokolā, EBTA Konvencijas B pielikumā vai Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 4. protokolā
 jāpiemēro mutatis mutandis.
 Šī punkta noteikumi neattiecas uz harmonizētās sistēmas 1.–24. nodaļas ražojumiem.
 3. Ar šo Eiropas Kopiena un Šveice apņemas savstarpēji vienojoties pieņemt atvietotājas apliecības, ko
 izdevušas otras puses muitas iestādes, lai aizstātu izcelsmes apliecību A veidlapas, ko izdevušas VPS
 saņēmējvalsts kompetentās iestādes saskaņā ar šādiem nosacījumiem:
 — šī kārtība attiecas tikai uz izcelsmes apliecības A veidlapu un uz nevienu citu izcelsmi apliecinošu
 dokumentu,
 — atvietotāju apliecību izdod pēc rakstiska atkalizvedēja pieprasījuma,
 — preces ir palikušas muitas uzraudzībā Eiropas Kopienā vai attiecīgi Šveicē un ar tām nav veiktas
 darbības, kas nav izkraušana, pārkraušana, sūtījumu sadalīšana vai jebkura cita darbība, kas paredzēta,
 lai saglabātu tās labā stāvoklī,
 — muitas iestāde, kuras kontrolē preces ir nodotas, noraksta atbilstošo daudzumu no izcelsmes apliecības
 A veidlapas oriģināla un norāda uz tā atbilstošās atvietotājas apliecības kārtas numuru,
 — uz attiecīgajām precēm neattiecas atkāpes no izcelsmes noteikumiem,
 — Eiropas Kopienas un Šveices muitas iestādes viena otrai sniedz jebkuru atbilstošo administratīvo
 palīdzību, īpaši turpmākas pārbaudes nolūkos; tās valsts institūcijas, kurā ir izdota atvietotāja apliecība,
 veic procedūras, jo īpaši pēc saņēmējas valsts pieprasījuma, turpmākai atbilstošās izcelsmes apliecības
 A veidlapas oriģināla pārbaudei.
 ---pagebreak--- 11/36. sēj. LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 189
 4. Atvietotāja apliecība jānoformē šādi:
 — atvietotājas apliecības augšējā labajā ailē norāda tās starpniekvalsts nosaukumu, kurā tā ir izdota,
 — 4. ailē ir jābūt vārdiem “replacement certificate” vai “certificat de remplacement”, kā arī izcelsmes apliecības
 A veidlapas oriģināla izdošanas datumam un kārtas numuram,
 — atkalizvedēja vārdu norāda 1. ailē,
 — galīgā saņēmēja vārdu var norādīt 2. ailē,
 — visi dati par atkalizvestiem ražojumiem, kas bijuši apliecības oriģinālā, jāpārceļ uz 3.–9. aili,
 — norādes uz atkalizvedēja rēķinu ir jāsniedz 10. ailē,
 — muitas iestāde, kas ir izdevusi atvietotāju apliecību, vizē 11. aili. Iestāde ir atbildīga tikai par atvietotājas
 apliecības izdošanu. 12. ailē norāda datus par izcelsmes valsti un saņēmēju valsti, kas bija norādīti
 izcelsmes apliecības A veidlapas oriģinālā. Šo aili paraksta atkalizvedējs. Atkalizvedējs, kas labticīgi
 parakstās šajā ailē, nav atbildīgs par izcelsmes apliecības A veidlapas oriģinālā iekļauto datu precizitāti,
 — muitas iestāde, kurai pieprasīta šīs darbības veikšana, izcelsmes apliecības A veidlapas oriģinālā norāda
 nosūtīto preču svaru, numurus un veidu, kā arī attiecīgās atvietotājas apliecības vai apliecību kārtas
 numurus. Atvietotājas apliecības pieprasījumu, kā arī izcelsmes apliecības A veidlapas oriģinālu
 attiecīgā muitas iestāde glabā vismaz trīs gadus,
 — atvietotājai apliecībai var pievienot izcelsmes apliecības A veidlapas oriģināla fotokopiju.
 5. Nopietnu bažu gadījumā par pienācīgu šā nolīguma darbību, jebkura puse var pārtraukt tā piemērošanu.
 Šādā gadījumā tā iepriekš par to informē otras puses atbildīgās iestādes.
 6. Šis nolīgums stājas spēkā datumā, par kuru puses savstarpēji vienojušās, tiklīdz Eiropas Kopiena un Šveice
 ir viena otrai paziņojušas par iekšējo procedūru pabeigšanu, kas nepieciešamas, lai to attiecīgajās VPS
 sistēmās iekļautu noteikumu par materiālu kumulāciju, kuru izcelsme ir Eiropas Kopienā vai Šveicē.
 Es būtu pateicīgs, ja jūsu valdība apstiprinātu tās piekrišanu iepriekš minētajam.”
 Man ir tas gods apstiprināt valdības piekrišanu iepriekš minētajam.
 Briselē, 2000. gada 14. decembrī
 Šveices Konfederācijas Federālās Padomes vārdā —
 ---pagebreak--- 190 LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 11/36. sēj.
 A. Eiropas Kopienas vēstule
 Godātie kungi!
 1. Eiropas Kopiena un Norvēģija atzīst, ka katra puse vispārējo preferenču sistēmas (VPS) vajadzībām piemēro
 līdzīgus izcelsmes noteikumus, kas balstās uz šādiem vispārējiem principiem:
 — konkrētu valstu izcelsmes preču jēdziena definēšana, balstoties uz tiem pašiem kritērijiem,
 — noteikumi attiecībā uz reģionālu kumulatīvu izcelsmi,
 — noteikumi attiecībā uz kumulācijas piemērošanu izejvielām, kuru izcelsme VPS nosacījumu izpratnē ir
 Eiropas Kopienā, Norvēģijā vai Šveicē,
 — nenoteiktas izcelsmes izejvielu procentuālā pielaide,
 — noteikumi attiecībā uz tiešu preču pārvadāšanu no saņēmējvalsts,
 — noteikumi attiecībā uz atvietotāju izcelsmes apliecību A veidlapas izdošanu un pieņemšanu (še turpmāk
 atvietotājas apliecības),
 — administratīvas sadarbības nepieciešamība ar kompetentām iestādēm saņēmējvalstīs saistībā ar izcelsmes
 apliecību A veidlapu.
 2. Eiropas Kopiena un Norvēģija atzīst, ka izejvielas, kuru izcelsme ir Eiropas Kopienā, Norvēģijā vai Šveicē(VPS
 nosacījumu izpratnē), kas VPS saņēmējvalstī ir pārstrādātas un iestrādātas ražojumā, kura izcelsme ir VPS
 saņēmējvalstī, ir uzskatāmas par tādām, kuru izcelsme ir šajā saņēmējvalstī.
 Eiropas Kopienas, Norvēģijas vai Šveices muitas iestādes nodrošina viena otru ar jebkuru nepieciešamo
 administratīvo palīdzību, īpaši lai vēlāk pārbaudītu preču pārvadājumu apliecību EUR.1, kas atbilst pirmajā
 daļā minētajām izejvielām. Noteikumi par administratīvo sadarbību, kas paredzēti Nolīguma EK–Šveice 3.
 protokolā, EBTA Konvencijas B pielikumā vai Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 4. protokolā jāpiemēro
 mutatis mutandis.
 Šī punkta noteikumi neattiecas uz harmonizētās sistēmas 1.–24. nodaļas ražojumiem.
 3. Ar šo Eiropas Kopiena un Norvēģija apņemas savstarpēji vienojoties pieņemt atvietotājas apliecības, ko
 izdevušas otras puses muitas iestādes, lai aizstātu izcelsmes apliecību A veidlapas, ko izdevušas VPS
 saņēmējvalsts kompetentās iestādes saskaņā ar šādiem nosacījumiem:
 — šī kārtība attiecas tikai uz izcelsmes apliecības A veidlapu un uz nevienu citu izcelsmi apliecinošu
 dokumentu,
 — atvietotāju apliecību izdod pēc rakstiska atkalizvedēja pieprasījuma,
 — preces ir palikušas muitas uzraudzībā Eiropas Kopienā vai attiecīgi Norvēģijā un ar tām nav veiktas
 darbības, kas nav izkraušana, pārkraušana, sūtījumu sadalīšana vai jebkura cita darbība, kas paredzēta, lai
 saglabātu tās labā stāvoklī,
 — muitas iestāde, kuras kontrolē preces ir nodotas, noraksta atbilstošo daudzumu no izcelsmes apliecības A
 veidlapas oriģināla un norāda uz tā atbilstošās atvietotājas apliecības kārtas numuru,
 — uz attiecīgajām precēm neattiecas atkāpes no izcelsmes noteikumiem,
 — Eiropas Kopienas un Norvēģijas muitas iestādes viena otrai sniedz jebkuru atbilstošo administratīvo
 palīdzību, īpaši turpmākas pārbaudes nolūkos; tās valsts institūcijas, kurā ir izdota atvietotāja apliecība,
 veic procedūras, jo īpaši un pēc saņēmējas valsts pieprasījuma, turpmākai atbilstošās izcelsmes apliecības
 A veidlapas oriģināla pārbaudei.
 ---pagebreak--- 11/36. sēj. LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 191
 4. Atvietotāja apliecība jānoformē šādi:
 — atvietotājas apliecības augšējā labajā ailē norāda tās starpniekvalsts nosaukumu, kurā tā ir izdota,
 — 4. ailē ir jābūt vārdiem “replacement certificate” vai “certificat de remplacement”, kā arī izcelsmes apliecības A
 veidlapas oriģināla izdošanas datumam un kārtas numuram,
 — atkalizvedēja vārdu norāda 1. ailē,
 — galīgā saņēmēja vārdu var norādīt 2. ailē,
 — visi dati par atkalizvestiem ražojumiem, kas bijuši apliecības oriģinālā, jāpārceļ uz 3.–9. aili,
 — norādes uz atkalizvedēja rēķinu ir jāsniedz 10. ailē,
 — muitas iestāde, kas ir izdevusi atvietotāju apliecību, vizē 11. aili. Iestāde ir atbildīga tikai par atvietotājas
 apliecības izdošanu. 12. ailē norāda datus par izcelsmes valsti un saņēmēju valsti, kas bija norādīti
 izcelsmes apliecības A veidlapas oriģinālā. Šo aili paraksta atkalizvedējs. Atkalizvedējs, kas labticīgi
 parakstās šajā ailē, nav atbildīgs par izcelsmes apliecības A veidlapas oriģinālā iekļauto datu precizitāti,
 — muitas iestāde, kurai pieprasīta šīs darbības veikšana, izcelsmes apliecības A veidlapas oriģinālā norāda
 nosūtīto preču svaru, numurus un veidu, kā arī attiecīgās atvietotājas apliecības vai apliecību kārtas
 numurus. Atvietotājas apliecības pieprasījumu, kā arī izcelsmes apliecības A veidlapas oriģinālu attiecīgā
 muitas iestāde glabā vismaz trīs gadus,
 — atvietotājai apliecībai var pievienot izcelsmes apliecības A veidlapas oriģināla fotokopiju.
 5. Nopietnu bažu gadījumā par pienācīgu šā nolīguma darbību, jebkura puse var pārtraukt tā piemērošanu. Šādā
 gadījumā tā iepriekš par to informē otras puses atbildīgās iestādes.
 6. Šis nolīgums stājas spēkā datumā, par kuru puses savstarpēji vienojušās, tiklīdz Eiropas Kopiena un Norvēģija
 ir viena otrai paziņojušas par iekšējo procedūru pabeigšanu, kas nepieciešamas, lai to attiecīgajās VPS sistēmās
 iekļautu noteikumu par materiālu kumulāciju, kuru izcelsme ir Eiropas Kopienā vai Norvēģijā.
 Es būtu pateicīgs, ja jūsu valdība apstiprinātu tās piekrišanu iepriekš minētajam.
 Briselē, 2001. gada 29. janvārī
 Eiropas Savienības Padomes vārdā —
 ---pagebreak--- 192 LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 11/36. sēj.
 B. Norvēģijas vēstule
 Godātie kungi!
 Man ir tas gods apstiprināt, ka esmu saņēmis jūsu vēstuli, kuras teksts ir šāds:
 “1. Eiropas Kopiena un Norvēģija atzīst, ka katra puse vispārējo preferenču sistēmas (VPS) vajadzībām piemēro
 līdzīgus izcelsmes noteikumus, kas balstās uz šādiem vispārējiem principiem:
 — konkrētu valstu izcelsmes preču jēdziena definēšana, balstoties uz tiem pašiem kritērijiem,
 — noteikumi attiecībā uz reģionālu kumulatīvu izcelsmi,
 — noteikumi attiecībā uz kumulācijas piemērošanu izejvielām, kuru izcelsme VPS nosacījumu izpratnē ir
 Eiropas Kopienā, Norvēģijā vai Šveicē,
 — nenoteiktas izcelsmes izejvielu procentuālā pielaide,
 — noteikumi attiecībā uz tiešu preču pārvadāšanu no saņēmējvalsts,
 — noteikumi attiecībā uz atvietotāju izcelsmes apliecību A veidlapas izdošanu un pieņemšanu (še turpmāk
 atvietotājas apliecības),
 — administratīvas sadarbības nepieciešamība ar kompetentām iestādēm saņēmējvalstīs saistībā ar
 izcelsmes apliecību A veidlapu.
 2. Eiropas Kopiena un Norvēģija atzīst, ka izejvielas, kuru izcelsme ir Eiropas Kopienā, Norvēģijā vai
 Šveicē(VPS nosacījumu izpratnē), kas VPS saņēmējvalstī ir pārstrādātas un iestrādātas ražojumā, kura
 izcelsme ir VPS saņēmējvalstī, ir uzskatāmas par tādām, kuru izcelsme ir šajā saņēmējvalstī.
 Eiropas Kopienas, Norvēģijas vai Šveices muitas iestādes nodrošina viena otru ar jebkuru nepieciešamo
 administratīvo palīdzību, īpaši lai vēlāk pārbaudītu preču pārvadājumu apliecību EUR.1, kas atbilst pirmajā
 daļā minētajām izejvielām. Noteikumi par administratīvo sadarbību, kas paredzēti Nolīguma EK–Šveice 3.
 protokolā, EBTA Konvencijas B pielikumā vai Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 4. protokolā
 jāpiemēro mutatis mutandis.
 Šī punkta noteikumi neattiecas uz harmonizētās sistēmas 1.–24. nodaļas ražojumiem.
 3. Ar šo Eiropas Kopiena un Norvēģija apņemas savstarpēji vienojoties pieņemt atvietotājas apliecības, ko
 izdevušas otras puses muitas iestādes, lai aizstātu izcelsmes apliecību A veidlapas, ko izdevušas VPS
 saņēmējvalsts kompetentās iestādes saskaņā ar šādiem nosacījumiem:
 — šī kārtība attiecas tikai uz izcelsmes apliecības A veidlapu un uz nevienu citu izcelsmi apliecinošu
 dokumentu,
 — atvietotāju apliecību izdod pēc rakstiska atkalizvedēja pieprasījuma,
 — preces ir palikušas muitas uzraudzībā Eiropas Kopienā vai attiecīgi Norvēģijā un ar tām nav veiktas
 darbības, kas nav izkraušana, pārkraušana, sūtījumu sadalīšana vai jebkura cita darbība, kas paredzēta,
 lai saglabātu tās labā stāvoklī,
 — muitas iestāde, kuras kontrolē preces ir nodotas, noraksta atbilstošo daudzumu no izcelsmes apliecības
 A veidlapas oriģināla un norāda uz tā atbilstošās atvietotājas apliecības kārtas numuru,
 — uz attiecīgajām precēm neattiecas atkāpes no izcelsmes noteikumiem,
 — Eiropas Kopienas un Norvēģijas muitas iestādes viena otrai sniedz jebkuru atbilstošo administratīvo
 palīdzību, īpaši turpmākas pārbaudes nolūkos; tās valsts institūcijas, kurā ir izdota atvietotāja apliecība,
 veic procedūras, jo īpaši pēc saņēmējas valsts pieprasījuma, turpmākai atbilstošās izcelsmes apliecības
 A veidlapas oriģināla pārbaudei.
 ---pagebreak--- 11/36. sēj. LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 193
 4. Atvietotāja apliecība jānoformē šādi:
 — atvietotājas apliecības augšējā labajā ailē norāda tās starpniekvalsts nosaukumu, kurā tā ir izdota,
 — 4. ailē ir jābūt vārdiem “replacement certificate” vai “certificat de remplacement”, kā arī izcelsmes apliecības
 A veidlapas oriģināla izdošanas datumam un kārtas numuram,
 — atkalizvedēja vārdu norāda 1. ailē,
 — galīgā saņēmēja vārdu var norādīt 2. ailē,
 — visi dati par atkalizvestiem ražojumiem, kas bijuši apliecības oriģinālā, jāpārceļ uz 3.–9. aili,
 — norādes uz atkalizvedēja rēķinu ir jāsniedz 10. ailē,
 — muitas iestāde, kas ir izdevusi atvietotāju apliecību, vizē 11. aili. Iestāde ir atbildīga tikai par atvietotājas
 apliecības izdošanu. 12. ailē norāda datus par izcelsmes valsti un saņēmēju valsti, kas bija norādīti
 izcelsmes apliecības A veidlapas oriģinālā. Šo aili paraksta atkalizvedējs. Atkalizvedējs, kas labticīgi
 parakstās šajā ailē, nav atbildīgs par izcelsmes apliecības A veidlapas oriģinālā iekļauto datu precizitāti,
 — muitas iestāde, kurai pieprasīta šīs darbības veikšana, izcelsmes apliecības A veidlapas oriģinālā norāda
 nosūtīto preču svaru, numurus un veidu, kā arī attiecīgās atvietotājas apliecības vai apliecību kārtas
 numurus. Atvietotājas apliecības pieprasījumu, kā arī izcelsmes apliecības A veidlapas oriģinālu
 attiecīgā muitas iestāde glabā vismaz trīs gadus,
 — atvietotājai apliecībai var pievienot izcelsmes apliecības A veidlapas oriģināla fotokopiju.
 5. Nopietnu bažu gadījumā par pienācīgu šā nolīguma darbību, jebkura puse var pārtraukt tā piemērošanu.
 Šādā gadījumā tā iepriekš par to informē otras puses atbildīgās iestādes.
 6. Šis nolīgums stājas spēkā datumā, par kuru puses savstarpēji vienojušās, tiklīdz Eiropas Kopiena un
 Norvēģija ir viena otrai paziņojušas par iekšējo procedūru pabeigšanu, kas nepieciešamas, lai to attiecīgajās
 VPS sistēmās iekļautu noteikumu par materiālu kumulāciju, kuru izcelsme ir Eiropas Kopienā vai Norvēģijā.
 Es būtu pateicīgs, ja jūsu valdība apstiprinātu tās piekrišanu iepriekš minētajam.”
 Man ir tas gods apstiprināt valdības piekrišanu iepriekš minētajam.
 Briselē, 2001. gada 29. janvārī
 Norvēģijas Karalistes valdības vārdā —


type: caselaw

text:
3.7.2017
 IT
 Gazzetta ufficiale dell’Unione europea
 C 213/7
 Sentenza della Corte (Terza Sezione) del 4 maggio 2017 (domanda di pronuncia pregiudiziale proposta dall’Obvodní soud pro Prahu — Repubblica ceca) — Marcela Pešková, Jiří Peška/Travel Service a.s.
 (Causa C-315/15) (1)
 ([Rinvio pregiudiziale - Trasporto aereo - Regolamento (CE) n. 261/2004 - Articolo 5, paragrafo 3 - Compensazione dei passeggeri in caso di negato imbarco, di cancellazione del volo o di ritardo prolungato di un volo - Portata - Esonero dall’obbligo di compensazione - Collisione tra un aeromobile e un volatile - Nozione di «circostanze eccezionali» - Nozione di «misure del caso» per rispondere a una circostanza eccezionale o alle conseguenze di una tale circostanza])
 (2017/C 213/06)
 Lingua processuale: il ceco
 Giudice del rinvio
 Obvodní soud pro Prahu
 Parti
 Ricorrenti: Marcela Pešková, Jiří Peška
 Convenuta: Travel Service a.s.
 Dispositivo
 1)
 L’articolo 5, paragrafo 3, del regolamento (CE) n. 261/2004 del Parlamento europeo e del Consiglio, dell’11 febbraio 2004, che istituisce regole comuni in materia di compensazione ed assistenza ai passeggeri in caso di negato imbarco, di cancellazione del volo o di ritardo prolungato e che abroga il regolamento (CEE) n. 295/91, in combinato disposto con il considerando 14 del regolamento n. 261/2004, deve essere interpretato nel senso che la collisione tra un aeromobile e un volatile rientra nella nozione di «circostanze eccezionali» ai sensi di tale disposizione.
 2)
 L’articolo 5, paragrafo 3, del regolamento n. 261/2004, in combinato disposto con il considerando 14 dello stesso, deve essere interpretato nel senso che la cancellazione o il ritardo prolungato del volo non sono dovuti a circostanze eccezionali, allorché tale cancellazione o tale ritardo derivino dalla circostanza che il vettore aereo ha fatto ricorso a un esperto di sua scelta al fine di effettuare nuovamente le verifiche di sicurezza richieste da una collisione con un volatile, dopo che queste sono state già effettuate da un esperto autorizzato in forza delle normative applicabili.
 3)
 L’articolo 5, paragrafo 3, del regolamento n. 261/2004, in combinato disposto con il considerando 14 dello stesso, deve essere interpretato nel senso che le «misure del caso» che un vettore aereo è tenuto a porre in essere al fine di ridurre o anche di prevenire il rischio di collisione con un volatile e, quindi, essere esonerato dall’obbligo di compensazione dei passeggeri ai sensi dell’articolo 7 di detto regolamento includono il ricorso a misure di controllo a titolo preventivo dell’esistenza di detti volatili, a condizione che, in particolare sul piano tecnico e amministrativo, misure del genere possano effettivamente essere adottate da tale vettore aereo, che le misure di cui trattasi non gli impongano sacrifici insopportabili per le capacità della sua impresa e che detto vettore abbia dimostrato che le misure sono state effettivamente adottate per quanto riguarda il volo pregiudicato dalla collisione con un volatile, condizioni il cui soddisfacimento deve essere verificato dal giudice del rinvio.
 4)
 L’articolo 5, paragrafo 3, del regolamento n. 261/2004, in combinato disposto con il considerando 14 dello stesso, deve essere interpretato nel senso che, nell’ipotesi di un ritardo del volo di durata pari o superiore a tre ore, causato non soltanto da una circostanza eccezionale che non si sarebbe potuta evitare con misure adeguate alla situazione e che è stata affrontata dal vettore con tutte le misure del caso idonee a rispondere alle sue conseguenze, ma altresì da un’altra circostanza non rientrante in detta categoria, il ritardo imputabile a tale prima circostanza deve essere dedotto dal tempo totale di ritardo del volo di cui trattasi al fine di valutare se il ritardo di tale volo debba essere oggetto della compensazione pecuniaria di cui all’articolo 7 di tale regolamento.
 (1) GU C 414 del 14.12.2015.


text:
 21.11.2009
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 C 282/35
 Az Elsőfokú Bíróság 2009. szeptember 30-i ítélete — Arkema kontra Bizottság
 (T-168/05. sz. ügy) (1)
 („Verseny - Kartellek - Monoklórecetsav-piac - Az EK 81. cikk megsértését megállapító határozat - Piacfelosztás és árrögzítés - A jogsértő magatartás betudhatósága - A büntetések és szankciók egyéniesítésének elve - Indokolási kötelezettség - Bírságok - Arányosság - A jogsértés súlya és időtartama - Elrettentő hatás - A piacra gyakorolt tényleges hatás - Enyhítő körülmények - Vezetőt követő szerep - Súlyosító körülmények - Visszaesés”)
 2009/C 282/65
 Az eljárás nyelve: francia
 Felek
 Felperes: Arkema SA (Párizs, Franciaország) (képviselő: M. Debroux ügyvéd)
 Alperes: az Európai Közösségek Bizottsága (képviselők kezdetben: A. Bouquet és F. Amato, később A. Bouquet és X. Lewis meghatalmazottak)
 Az ügy tárgya
 Elsődlegesen az [EK] 81. cikk és az EGT-Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/E-1/37.773 — Monoklórecetsav-ügy) 2005. január 19-én hozott C(2004) 4876 végleges bizottsági határozat 1. cikke d) pontjának, 2. cikke c) pontjának, 3. cikkének és 4. cikke (9) bekezdésének megsemmisítése, másodlagosan az említett határozat 2. cikke c) és d) pontjának megváltoztatása iránti kérelem.
 Az ítélet rendelkező része
 1.
 Az Elsőfokú Bíróság a keresetet elutasítja.
 2.
 Az Elsőfokú Bíróság az Arkema SA-t kötelezi a költségek viselésére.
 (1) HL C 171., 2005.7.9.


text:
 24.8.2015
 HR
 Službeni list Europske unije
 C 279/3
 Presuda Suda (prvo vijeće) od 24. lipnja 2015. – Kraljevina Španjolska protiv Europske komisije
 (Predmet C-263/13 P) (1)
 ((Žalba - Europski fond za regionalni razvoj (EFRR) - Smanjenje financijske potpore - Metoda izračuna na osnovi ekstrapolacije - Postupak donošenja odluke Europske komisije - Nepoštovanje roka - Posljedice))
 (2015/C 279/03)
 Jezik postupka: španjolski
 Stranke
 Žalitelj: Kraljevina Španjolska (zastupnik: A. Rubio González, agent)
 Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: J. Baquero Cruz i A. Steiblytė, agenti)
 Izreka
 1.
 Ukida se presuda Općeg suda Europske unije Španjolska/Komisija (T-65/10, T-113/10 i T-138/10, EU:T:2013:93).
 2.
 Poništavaju se odluke Komisije C(2009) 9270 od 30. studenoga 2009., C(2009) 10678 od 23. prosinca 2009. i C(2010) 337 od 28. siječnja 2010. o smanjenju potpore za Europski fond za regionalni razvoj (EFRR) koja je dodijeljena na temelju operativnog programa „Andaluzija”, koji potpada pod cilj br. 1 (1994.-1999.) primjenom Odluke Komisije C(94) 3456 od 9. prosinca 1994., na temelju operativnog programa „Baskija”, koji potpada pod cilj br. 2 (1997.-1999.) primjenom Odluke Komisije C(1998) 121 od 5. veljače 1998., i na temelju operativnog programa „Zajednica Valencija”, koji potpada pod cilj br. 1 (1994.-1999.) primjenom Odluke Komisije C(1994) 3043/6 od 25. studenoga.
 3.
 Nalaže se Europskoj komisiji snošenje troškova Kraljevine Španjolske i vlastitih troškova koji su nastali u prvostupanjskom i žalbenom postupku.
 (1) SL C 207, 20. 7. 2013.


text:
 27.8.2011
 LT
 Europos Sąjungos oficialusis leidinys
 C 252/38
 2011 m. birželio 24 d. pareikštas ieškinys byloje Italiana Calzature prieš VRDT — Vicini (Giuseppe GIUSEPPE ZANOTTI DESIGN)
 (Byla T-336/11)
 2011/C 252/85
 Kalba, kuria surašytas ieškinys: italų
 Šalys
 Ieškovė: Società Italiana Calzature SpA (Milanas, Italija), atstovaujama advokatų A. Rapisardi ir C. Ginevra
 Atsakovė: Vidaus rinkos derinimo tarnyba (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui)
 Kita procedūros Apeliacinėje taryboje šalis: Vicini SpA (San Mauro Pascoli, Italija)
 Reikalavimai
 Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
 —
 Panaikinti 2008 m. balandžio 8 d. Antrosios apeliacinės tarybos sprendimą byloje Nr. R 0634/2010-2 ir palikti galioti 2010 m. kovo 5 d. Protestų skyriaus sprendimą dėl protesto Nr. 1350711.
 —
 Priteisti iš VDRT visas bylinėjimosi šiame teisme išlaidas.
 Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai
 Bendrijos prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo: VICINI S.p.A.
 Prašomas įregistruoti Bendrijos prekių ženklas: vaizdinis prekių ženklas, kuriame yra žodinis elementas GIUSEPPE (paraiška Nr. 6 513 386), 18 ir 25 klasių prekėms ir paslaugoms
 Prekių ženklo ar žymens, kuriuo remtasi per protesto procedūrą, savininkė: ieškovė
 Prekių ženklai ar žymenys, kuriais remtasi per protesto procedūrą: žodinis Bendrijos prekių ženklas ZANOTTI (Nr. 244.277) 25 klasės prekėms ir vaizdinis Italijos prekių ženklas, kuriame yra žodinis „Zanotti“, 18 ir 25 klasių prekėms
 Protestų skyriaus sprendimas: iš dalies atmesti protestą
 Apeliacinės tarybos sprendimas: atmesti visą protestą
 Ieškinio pagrindai: neteisingas Reglamento (EB) Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo 8 straipsnio 2 dalies b punkto aiškinimas ir taikymas.


text:
 16.11.2015
 FI
 Euroopan unionin virallinen lehti
 C 381/33
 Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 16.9.2015 – Diapharm v. komissio
 (Asia T-620/14) (1)
 ((Laiminlyöntikanne - Kuluttajansuoja - Elintarvikkeita koskevat terveysväitteet - Asetus (EY) N:o 1924/2006 - Kasviperäiset aineet - Kanteen nostamisen määräaika - Oikeussuojan tarvetta ei ole - Toimi, joka ei voi olla kanteen kohteena - Tutkimatta jättäminen))
 (2015/C 381/37)
 Oikeudenkäyntikieli: saksa
 Asianosaiset
 Kantaja: Diapharm GmbH & Co. KG (Münster, Saksa) (edustajat: asianajajat M. Weidner, N. Hußmann ja T. Guttau)
 Vastaaja: Euroopan komissio (asiamiehet: M. Wilderspin ja S. Grünheid)
 Oikeudenkäynnin kohde
 Vaatimus todeta, että komissio on syyllistynyt laiminlyöntiin, koska se on sääntöjenvastaisesti jättänyt määräämättä Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen (EFSA) tekemään arvioinnin kasviperäisten aineiden terveysväitteistä ennakkoedellytyksenä elintarvikkeita koskevista ravitsemus- ja terveysväitteistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1924/2006 (EUVL L 404, s. 9) 13 artiklan 3 kohdan mukaisen sallittujen terveysväitteiden lopullisen luettelon antamiseksi
 Määräysosa
 1)
 Kanne jätetään tutkimatta.
 2)
 Diapharm GmbH & Co. KG velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
 (1) EUVL C 409, 17.11.2014.


text:
Vihreä on väri, joka havaitaan valon koostuessa enimmäkseen aallonpituudeltaan noin 520–570 nanometrin pituisesta sähkömagneettisesta säteilystä. Additiivisessa värijärjestelmässä (RGB) vihreä on yksi kolmesta pääväristä. Vihreän käänteisväri on magenta. Subtraktiivisessa värijärjestelmässä vihreä muodostetaan sekoittamalla keltaista ja syaania tai – "historiallisista syistä" – keltaista ja sinistä, mikäli muuta sopivaa väripigmenttiä ei ole saatavissa.
 Käyttö ja symboliikka
 Käyttöä ja symboliikkaa pohdittaessa on syytä pitää mielessä, että mikä tahansa väri kuten vihreä saa merkityksenä vasta käyttötilanteesta eli siitä, missä sosiaalisessa, kulttuurisessa ja/tai esimerkiksi historiallisessa kontekstissa se tulee esille.
 Vihreä yhdistetään mielikuvatasolla usein luontoon, koska lehtivihreän eli klorofyllin ansiosta useimmat kasvit ovat vihreitä.
 Vihreä kuuluu klassisiin heraldisiin väreihin. Tässä yhteydessä siitä käytetään ranskankielistä nimeä vert.
 Vihreä on islamin symboli. Se on pohjavärinä useiden islamilaisten maiden lipussa.
 Vihreä on liikennevaloissa lupa ajaa eteenpäin. Tähän liittyy termi vihreä aalto.
 Adjektiivilla vihreä kuvataan ekologisuutta. Vihreä liike syntyi länsimaissa 1970-luvulla ihmiskeskeisyyden vastavoimaksi.
 Vihreää väriä ovat käyttäneet tunnuksenaan myös agraaripuolueet kuten Suomen Keskusta luontoon ja maaseutuun liittyvän mielleyhtymän vuoksi.
 Vihreä voi kuvata myös kokemattomuutta, mikä saattaa liittyä raakojen marjojen ja hedelmien väriin.
 Vihreä vallankumous oli kunnianhimoinen suunnitelma kehitysmaiden ruuantuotannon tehostamiseksi 1960-luvulta alkaen.
 Irlantia kutsutaan myös Vihreäksi saareksi.
 Värikoordinaatit
 Tietokoneen kuvaruudun RGB-värivalojen vihreän maksimiarvot skaalalla 0-255 ovat seuraavat:
 RGB:
 R: 0
 G: 255
 B: 0
 (heksadesimaalimuodossa #00FF00)
 Vakiovihreitä
 Lähteet
 Viitteet
 Aiheesta muualla
 coloria.net – vihreä
 Seulonnan keskeiset artikkelit


text:
 27.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 342/50
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 142/2014
 ze dne 27. června 2014,
 kterým se mění příloha XX (Životní prostředí) Dohody o EHP
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda o EHP“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Nařízení Komise (EU) č. 715/2013 ze dne 25. července 2013, kterým se stanoví kritéria vymezující, kdy měděný šrot přestává být odpadem ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES (1), by mělo být začleněno do Dohody o EHP.
 (2)
 Příloha XX Dohody o EHP by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
 PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 Za bod 32ffb (nařízení Komise (EU) č. 1179/2012) přílohy XX Dohody o EHP se doplňuje nový bod, který zní:
 „32ffc.
 32013 R 0715: nařízení Komise (EU) č. 715/2013 ze dne 25. července 2013, kterým se stanoví kritéria vymezující, kdy měděný šrot přestává být odpadem ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES (Úř. věst. L 201, 26.7.2013, s. 14).
 Pro účely této dohody se nařízení upravuje takto:
 V čl. 2 odst. 4 se za slova ‚na celní území Unie‘ vkládají slova ‚nebo na území států ESVO‘.“
 Článek 2
 Znění nařízení (EU) č. 715/2013 v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 28. června 2014 za předpokladu, že jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody o EHP (2).
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 27. června 2014.
 Za Smíšený výbor EHP
 předseda
 Gianluca GRIPPA
 (1) Úř. věst. L 201, 26.7.2013, s. 14.
 (2) Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.


type: legislation

text:
 Avis juridique important
 |
 31989L0678
 Richtlinie 89/678/EWG des Rates vom 21. Dezember 1989 zur Änderung der Richtlinie 76/769/EWG zur Angleichung der Rechts- und verwaltungsvorschriften der Mitgliedstaaten für Beschränkungen des inverkehrbringens und der Verwendung gewisser gefährlicher Stoffe und Zubereitungen
 Amtsblatt Nr. L 398 vom 30/12/1989 S. 0024 - 0024 Finnische Sonderausgabe: Kapitel 13 Band 19 S. 0122 Schwedische Sonderausgabe: Kapitel 13 Band 19 S. 0122
 RICHTLINIE DES RATESvom 21. Dezember 1989zur Änderung der Richtlinie 76/769/EWG zur Angleichung der Rechts- und Verwaltungsvorschriften der Mitgliedstaaten für Beschränkungen des Inverkehrbringens und der Verwendung gewisser gefährlicher Stoffe und Zubereitungen(89/678/EWG)DER RAT DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN -gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft, insbesondere auf Artikel 100a, auf Vorschlag der Kommission (1), in Zusammenarbeit mit dem Europäischen Parlament (2), nach Stellungnahme des Wirtschafts- und Sozialausschusses (3), in Erwägung nachstehender Gründe: Die Bevölkerung und die Umwelt werden ständig neuen, durch die Verwendung chemischer Erzeugnisse hervorgerufenen Gefahren ausgesetzt. Bei Feststellung von Schäden und insbesondere von Fällen, die zu schwerwiegenden Folgen für die Gesundheit der Menschen führen, müssen unverzueglich Maßnahmen ergriffen werden, damit das Inverkehrbringen und die Verwendung gewisser gefährlicher Stoffe und Zubereitungen auf Gemeinschaftsebene untersagt oder eingeschränkt werden. In der Richtlinie 76/769/EWG (4) ist in der derzeitigen Fassung nicht vorgesehen, daß die Kommission mit Unterstützung eines Ausschusses Anpassungen der Anhänge an den technischen Fortschritt beschließen kann; folglich muß jede Anpassung vom Rat beschlossen werden. Der technische Fortschritt macht eine rasche Anpassung der im Anhang der Richtlinie 76/769/EWG enthaltenen Vorschriften erforderlich. Um die Durchführung der hierfür erforderlichen Maßnahmen zu erleichtern, empfiehlt es sich, ein Verfahren für eine enge Zusammenarbeit zwischen den Mitgliedstaaten und der Kommission einzuführen. Es ist zweckmässig, dieses Verfahren im Rahmen eines Ausschusses vorzusehen und die entsprechenden Anpassungen gemäß dem Verfahren des Artikels 21 der Richtlinie 67/548/EWGdes Rates vom 27. Juni 1967 zur Angleichung der Rechts-und Verwaltungsvorschriften über die Einstufung, Verpackung und Etikettierung gefährlicher Stoffe (5), zuletzt geändert durch die Richtlinie 88/490/EWG (6), vorzunehmen -HAT FOLGENDE RICHTLINIE ERLASSEN: Artikel 1Folgender Artikel wird in die Richtlinie 76/769/EWG eingefügt: "Artikel 2aDie zur Anpassung der Anhänge an den technischen Fortschritt erforderlichen Änderungen bezueglich der bereits unter diese Richtlinie fallenden Stoffe und Zubereitungen werden nach dem in Artikel 21 der Richtlinie 67/548/EWG (1), zuletzt geändert durch die Richtlinie 88/490/EWG (2), vorgesehenen Verfahren erlassen. (1) ABl. Nr. 196 vom 16. 8. 1967, S. 1. (2) ABl. Nr. L 259 vom 19. 9. 1988, S. 1."Artikel 2Diese Richtlinie ist an die Mitgliedstaaten gerichtet. Geschehen zu Brüssel am 21. Dezember 1989Im Namen des RatesDer PräsidentE. CRESSONABl. Nr. C 291 vom 20. 11. 1989, S. 55. (1) ABl. Nr. C 117 vom 4. 5. 1988, S. 14. (2) ABl. Nr. C 262 vom 10. 10. 1988, S. 84, und (3) ABl. Nr. C 377 vom 12. 12. 1988, S. 7. (4) ABl. Nr. L 262 vom 27. 9. 1976, S. 201. (5) ABl. Nr. 196 vom 16. 8. 1967, S. 1. (6) ABl. Nr. L 259 vom 19. 9. 1988, S. 1.


text:
 7.7.2007
 MT
 Il-Ġurnal Uffiċjali ta’ l-Unjoni Ewropea
 C 155/16
 Rikors imressaq fit-8 ta' Mejju 2007 — Il-Kummissjoni tal-Komunitajiet Ewropej vs Ir-Renju ta' l-Olanda
 (Kawża C-230/07)
 (2007/C 155/30)
 Lingwa tal-kawża: l-Olandiż
 Partijiet
 Rikorrenti: Il-Kummissjoni tal-Komunitajiet Ewropej (rappreżentanti: W. Wils u M. Shotter, aġenti)
 Konvenut: Ir-Renju ta' l-Olanda
 Talbiet
 —
 tikkonstata li billi naqas milli jassigura li t-tagħrif dwar il-lok ta' min jagħmel is-sejħa jsir disponibbli lill-awtoritajiet li jimmaniġġaw l-emerġenzi, sal-limitu teknikament possibbli, għas-sejħiet kollha lin-numru uniku Ewropew ta' sejħa ta' emerġenza “112”, ir-Renju ta' l-Olanda naqas milli jwettaq l-obbligi tiegħu skond l-Artikolu 26(3) tad-Direttiva 2002/22/KE (1);
 —
 tordna li r-Renju ta' l-Olanda jbati l-ispejjeż.
 Motivi u argumenti prinċipali
 It-terminu għat-traspożizzjoni tad-direttiva [2002/22/KE] fid-dritt nazzjonali skada fl-24 ta' Lulju 2004.
 (1) Id-Direttiva tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill 2002/22/KE, tas-7 ta' Marzu 2002, dwar servizz universali u d-drittijiet ta' l-utenti li jirrelataw ma' networks u servizzi ta' komunikazzjonijiet elettroniċi (Direttiva Servizz Universali) (ĠU L 108, p. 51).


text:
 EUROOPAN KOMISSIO
 Bryssel 22.9.2016
 COM(2016) 617 final
 2016/0296(NLE)
 Ehdotus
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 Kansainvälisen merenkulkujärjestön meriympäristön suojelukomitean 70. ja 71. istunnossa Euroopan unionin puolesta esitettävästä kannasta Itämeren ja Pohjanmeren nimeämistä typen oksidien päästöjen valvonta-alueeksi (NECA) ja nimeämisen voimaantuloa koskevien MARPOL-yleissopimuksen liitteen VI muutosten hyväksymiseen ja vahvistamiseen
 PERUSTELUT
 1.
 EHDOTUKSEN TAUSTA
 Tämä komission ehdotus koskee Kansainvälisen merenkulkujärjestön (IMO) meriympäristön suojelukomitean (MEPC) 70. ja 71. istunnossa vahvistettavaa unionin kantaa aluksista aiheutuvan meren pilaantumisen ehkäisemisestä tehdyn kansainvälisen yleissopimuksen, jäljempänä ’MARPOL-yleissopimus’, liitteeseen VI tehtävien muutosten hyväksymiseen ja vahvistamiseen. Muutokset koskevat Itämeren ja Pohjanmeren nimeämistä typen oksidien päästöjen valvonta-alueiksi, jäljempänä ’NECA-alue’, ja nimeämisen voimaantuloa.
 Jotta voitaisiin estää, vähentää ja valvoa aluksista tulevien typen oksidien (NOx) päästöjä, MARPOL-yleissopimuksen liitteessä VI määrätään mahdollisuudesta nimetä NECA-alue, jos sopimuspuolet, joiden yhteistä etua tietty merialue koskee, niin pyytävät. Pyyntö nimeämisestä on esitettävä IMOlle, jonka on harkittava asiaa ja hyväksyttävä ja vahvistettava tarvittavat MARPOL-yleissopimuksen liitteen VI muutokset niin, että tietyn merialueen nimeämistä NECA-alueeksi koskeva ehdotus voi tulla voimaan ja sen täytäntöönpano alkaa. Kaikki EU:n jäsenvaltiot, paitsi Itävalta ja Unkari, ovat ratifioineet liitteen VI.
 Ensimmäiset NECA-alueet nimettiin Pohjois-Amerikan merialueella ja Yhdysvaltojen Karibianmerellä, ja voimaantulo tapahtui 1. tammikuuta 2016. Kun toimitaan kyseisillä merialueilla, mainitun päivämäärän jälkeen rakennettuihin aluksiin asetettavien moottoreiden on oltava MARPOL-yleissopimuksen liitteessä VI vahvistettujen niin kutsuttujen kolmannen tason vaatimusten mukaisia.
 Yleisimmät käytettävissä olevat päästöjen vähentämisteknologiat, joilla voitaisiin varmistaa kolmannen tason vaatimusten noudattaminen, ovat pakokaasujen kierrätysjärjestelmät (EGR-järjestelmät), selektiivinen katalyyttinen pelkistys (SCR-järjestelmät) tai moottorit, jotka (osittain) kulkevat nesteytetyllä maakaasulla (LNG).
 Ennakoiden merkittäviä ympäristö- ja terveysetuja ja seuraten Pohjois-Amerikan esimerkkiä kaikki Itämeren ja Pohjanmeren rannikkovaltiot päättivät yhdessä ehdottaa IMOlle näiden molempien merialueiden nimeämistä NECA-alueeksi, jotta voitaisiin merkittävästi ajan mittaan vähentää aluksista tulevien NOx -päästöjen kokonaismäärää.
 Alusten NOx-päästöt Itämerellä ja Pohjanmerellä lisäävät merkittävästi ilman pilaantumista, erityisesti suurissa rannikkokaupungeissa, hiukkasmateriaalin muodostumisen, maanpintaotsonin muodostumisen ja typpidioksidin (NO2) pitoisuuksien lisääntymisen välityksellä. Tällä kaikella on kielteinen vaikutus ihmisten terveyteen. Meri- ja maaympäristöön ilmansaastelaskeuman välityksellä kohdistuva typpikuormitus myös lisää meri- ja maa-alueiden rehevöitymistä.
 Rehevöityminen on merkittävä ongelma Itämerellä. Alusten NOx-päästöt lisäävät meriympäristön typen kokonaiskuormitusta ilmansaastelaskeuman välityksellä pahentaen näin Itämeren rehevöitymisongelmaa. Itämeren nimeämisestä NECA-alueeksi johtuva kolmannen tason säännösten soveltaminen voisi vähentää rehevöitymistä useilla Itämeren alueilla jopa 20–30 prosenttia.
 Jos torjuntatoimenpiteitä ei toteuteta, Pohjanmeren merenkulun NOx-päästöt lisäävät ilman keskimääräisiä vuotuisia NOx-pitoisuuksia 7–24 prosenttia Pohjanmeren rannikkovaltiossa vuoteen 2030 mennessä. Merenkulun vaikutus typpilaskeumaan Pohjanmeren valtioissa on 2–5 prosenttia. Pohjanmeren nimeämisen NECA-alueeksi odotetaan vähentävän näiden Pohjanmeren merenkulun päästöjen vaikutusta noin yhdellä kolmanneksella.
 2.
 TÄHÄNASTINEN KEHITYS
 Koska Itämeren ja Pohjanmeren rannikkovaltiot ilmaisivat toiveensa siitä, että NECA-nimeämisprosessi tapahtuisi yhtä aikaa ja synkronoidusti niin Pohjanmerellä kuin Itämerellä, laadittiin etenemissuunnitelma, jossa vahvistetaan vaiheet kohti molempien merialueiden samanaikaista NECA-alueiksi nimeämistä ja nimeämisen voimaantuloa.
 Etenemissuunnitelman
 1
 mukaan molemmat nimeämispyynnöt on tarkoitus esittää IMOlle heinäkuussa 2016, jotta ne voitaisiin hyväksyä MEPC:n 70. istunnossa (lokakuussa 2016) ja vahvistaa MEPC 71:ssä (keväällä 2017). Päivämääräksi, jona molempien NECA-alueiden on tarkoitus tulla voimaan, ehdotetaan 1. tammikuuta 2021, jotta toimijoilla olisi tarpeeksi aikaa valmistautua ja mukautua.
 Molempien NECA-nimeämisten vaikutuksia ja hyötyjä käsiteltiin kattavasti valmistelutöissä, minkä jälkeen nimeämispyyntöjen luonnoksista keskusteltiin teknisissä työpajoissa, jotka järjestettiin Venäjällä ja Tanskassa toukokuussa 2016. Nimeämispyyntöjen (lopullisia) luonnoksia myös kierrätettiin neuvoston merenkulkutyöryhmässä 19. toukokuuta 2016 ja 29. kesäkuuta 2016.
 Itämeren suojelukomission Virossa 15.–16. kesäkuuta 2016 pitämässä edustustojen päällikköjen 50. kokouksessa hyväksyttiin etenemissuunnitelman mukaisesti se, että rannikkovaltiot esittäisivät NECA-nimeämispyynnöt IMOlle 1. heinäkuuta 2016. Itämeren suojelukomission esittämän hyväksynnän jälkeen Pohjanmeren valtiot pystyivät etenemään samanaikaisessa nimeämispyynnössään, jotta voidaan noudattaa yhteisessä etenemissuunnitelmassa esitettyä aikakehystä IMOn samanaikaisesti tekemästä hyväksynnästä ja vahvistamisesta.
 3.
 MARPOL-YLEISSOPIMUKSEN LIITTEEN VI MUUTOKSET
 MARPOL-yleissopimuksen liitteessä VI olevassa 13.6 säännössä ja lisäyksessä III esitettyjen, jonkin merialueen nimeämiseksi NECA-alueeksi tehtävään ehdotukseen liittyvien perusteiden ja menettelyn mukaisesti Itämeren ja Pohjanmeren rannikkovaltioiden esitys sisältää 13 säännössä olevien 5.1, 5.2 ja 5.3 kohdan muuttamiseksi tarvittavat muutokset. Näillä muutoksilla lisättäisiin Pohjanmeri ja Itämeri jo nimettyihin NECA-alueisiin (Pohjois-Amerikan merialue ja Yhdysvaltojen Karibianmeri) ja samalla tarkennettaisiin, että Pohjanmeren ja Itämeren NECA-alueet tulisivat voimaan 1. tammikuuta 2021.
 Pohjanmeren ja Itämeren valtiot esittivät ehdotetut muutokset IMOlle 1. heinäkuuta 2016, ja ehdotettujen muutosten harkinnan ja hyväksymisen odotetaan tapahtuvan MEPC:n 70. istunnossa (joka on tarkoitus järjestää 24.–28. lokakuuta 2016), minkä jälkeen muutokset on tarkoitus esittää vahvistettaviksi MEPC:n 71. istunnossa (joka on tarkoitus järjestää keväällä 2017).
 Kun komitea on hyväksynyt ja vahvistanut MARPOL-yleissopimuksen liitteessä VI olevan 13 säännön edellä esitetyt muutokset, ne viedään MARPOL-ylessopimuksen liitteen VI sopimuspuolten hyväksyttäviksi.
 4.
 ASIAA KOSKEVA EU:N LAINSÄÄDÄNTÖ JA EU:N TOIMIVALTA
 NECA-alueiden nimeäminen EU:n vesillä auttaisi tuntuvasti unionin ympäristöpolitiikassa asetettujen tavoitteiden saavuttamisessa. Tavoitteena on meriympäristön laadun säilyttäminen, suojeleminen ja parantaminen sekä ihmisten terveyden suojeleminen ilmanlaatua parantamalla. Vuonna 2013 esitettyyn puhtaan ilman toimenpidepakettiin
 2
 liitetyssä komission vaikutustenarvioinnissa todettiin, että vaikka merenkulun NOx-päästöjä sääntelevistä erityisistä unionin toimenpiteistä mahdollisesti tehtävistä päätöksistä tarvitaan erillinen, tarkempi analyysi, merenkululla on selvää potentiaalia saada kustannustehokkaasti aikaan NOx-päästöjen vähennyksiä, joilla osaltaan parannettaisiin meriympäristön ja ilman laatua.
 Meristrategiadirektiivissä
 3
 edellytetään, että jäsenvaltiot toteuttavat tarvittavat toimenpiteet meriympäristön hyvän tilan saavuttamiseksi ja ylläpitämiseksi vuoteen 2020 mennessä. Ympäristön hyvällä tilalla tarkoitetaan ”ympäristön tilaa merivesissä, kun nämä ovat ekologisesti monimuotoisia ja dynaamisia valtameriä ja meriä, jotka ovat luontaisissa olosuhteissaan puhtaita, terveitä ja tuottavia, ja kun meriympäristön käyttö on kestävää ja turvaa nykyisten ja tulevien sukupolvien käyttö- ja toimintamahdollisuudet” (meristrategiadirektiivin 3 artiklan 5 kohta). Ympäristön hyvän tilan määrittäminen edellyttää muun muassa, että ihmisen aiheuttama rehevöityminen, erityisesti sen haitalliset vaikutukset, kuten luonnon monimuotoisuuden heikkeneminen, ekosysteemin rappeutuminen, haitalliset leväkukinnat ja pohjavesien happikato (joita kaikkia esiintyy Itämerellä laajalti) minimoidaan. Merenkulusta aiheutuvan typpikuormituksen väheneminen sen myötä, että sovelletaan Pohjanmeren ja Itämeren nimeämisestä NECA-alueiksi johtuvia kolmannen tason vaatimuksia, tukee näitä merialueita ympäröiviä EU:n jäsenvaltioita meristrategiadirektiivin mukaisen ympäristön hyvän tilan saavuttamisessa.
 Ilmanlaatudirektiivissä
 4
 vahvistetaan muun muassa typpidioksidin raja-arvot ilmansaasteista ihmisen terveydelle ja/tai ympäristölle aiheutuvien haitallisten seurausten välttämiseksi, ehkäisemiseksi tai vähentämiseksi. Typpidioksidin vuotuisen pitoisuuskeskiarvon raja-arvo on 40 mikrogrammaa/m3.. Erityisesti Pohjanmeren rannikkovaltioissa tämä enimmäispitoisuus ylittyy eri alueilla ja vyöhykkeillä. Merenkulun päästöt voivat vaikuttaa huomattavasti paikallisiin ilmanlaatuongelmiin Euroopassa, erityisesti kun otetaan huomioon, että Pohjanmerellä 89 prosenttia alusten päästöistä tapahtuu 50 meripeninkulman päässä rannikosta
 5
 .
 Ilmanlaatudirektiivissä todetaan, että direktiivin tavoitteiden saavuttamiseksi on erityisen tärkeää torjua epäpuhtauspäästöjä niiden lähteellä varsinkin toimenpitein, joilla rajoitettaisiin erilaisissa liikkuvissa ja paikallaan pysyvissä lähteissä olevien moottoreiden pakokaasupäästöjä moottoreiden tai polttoaineiden laatuvaatimusten turvin.
 Unioni on antanut useita säädöksiä, joilla päästöjä säännellään moottoreita koskevilla standardeilla eri maantieliikennemuotojen osalta (autoja, kuorma-autoja ja pakettiautoja säännellään Euro-normeilla
 6
 ) ja liikkuvien työkoneiden osalta (sisävesialuksia ja vetureita säännellään liikkuvia työkoneita koskevalla direktiivillä
 7
 ). Meriliikenteen rikkipäästöjä Euroopan vesillä säännellään alusten polttoaineiden rikkipitoisuutta koskevista vaatimuksista annetulla direktiivillä
 8
 . Kyseisellä direktiivillä myös saatetaan osaksi unionin lainsäädäntöä MARPOL-yleissopimuksen liitteen VI mukainen Pohjanmeren ja Itämeren nimeäminen rikkioksidipäästöjen valvonta-alueiksi (SECA). Vähärikkistä polttoainetta koskevien vaatimusten voimaantulo 1. tammikuuta 2015 kyseisillä kahdella SECA-alueella on johtanut rikkipitoisuuksien laskuun rannikkoalueilla.
 Vaikka kansainvälisen merenkulun NOx-päästöjä ei ole säännelty päästöjen lähteellä unionin lainsäädännöllä, tunnustetaan, että meriliikenne lisää tuntuvasti näiden päästöjen kokonaismäärää ja myös pitoisuuksia ja laskeumia unionissa, ja näitä päästöjä olisikin vähennettävä
 9
 . Koska Itämeren ja Pohjanmeren nimeäminen NECA-alueiksi nopeuttaa kansainvälisen meriliikenteen päästöjen vähenemistä, kuten unionin lainsäädännössä on tavoitteena, ehdotettuja IMOlle tehtäviä nimeämispyyntöjä olisi tuettava.
 Kun otetaan huomioon yhteydet MARPOL-yleissopimuksen liitteeseen VI ehdotettujen muutosten (nimetään Pohjanmeri ja Itämeri NECA-alueiksi) ja unionin lainsäädännön eri välineissä vahvistettujen tavoitteiden ja vaatimusten (meriympäristön laadun säilyttäminen, suojeleminen ja parantaminen sekä ihmisten terveyden suojeleminen ilmanlaatua parantamalla) välillä, MARPOL-yleissopimuksen liitteen VI muutosten hyväksyminen ja vahvistaminen voivat luoda puitteet tämän alan EU:n lainsäädännön tulevalle kehitykselle.
 5.
 PÄÄTELMÄT
 Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT-sopimus) 218 artiklan 9 kohdan määräyksiä sovelletaan IMOn MARPOL-yleissopimuksen liitteeseen VI tekemiin muutoksiin, minkä vuoksi on hyväksyttävä neuvoston päätös Euroopan unionin puolesta esitettävästä kannasta MARPOL-yleissopimuksen liitteeseen VI tehtäviin muutoksiin, joilla nimetään Pohjanmeri ja Itämeri NECA-alueiksi ja jotka on tarkoitus hyväksyä ja vahvistaa MEPC:n 70. ja 71. istunnossa.
 2016/0296 (NLE)
 Ehdotus
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 Kansainvälisen merenkulkujärjestön meriympäristön suojelukomitean 70. ja 71. istunnossa Euroopan unionin puolesta esitettävästä kannasta Itämeren ja Pohjanmeren nimeämistä typen oksidien päästöjen valvonta-alueeksi (NECA) ja nimeämisen voimaantuloa koskevien MARPOL-yleissopimuksen liitteen VI muutosten hyväksymiseen ja vahvistamiseen
 EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
 ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 192 artiklan 1 kohdan yhdessä sen 218 artiklan 9 kohdan kanssa,
 ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
 sekä katsoo seuraavaa:
 (1)Jotta voitaisiin estää, vähentää ja valvoa aluksista tulevien typen oksidien (NOx) päästöjä, aluksista aiheutuvan meren pilaantumisen ehkäisemisestä tehdyn kansainvälisen yleissopimuksen, jäljempänä ’MARPOL-yleissopimus’, liitteessä VI määrätään mahdollisuudesta nimetä typen oksidien (NOx) päästöjen valvonta-alue, jäljempänä ’NECA-alue’, jos sopimuspuolet, joiden yhteistä etua tietty merialue koskee, niin pyytävät.
 (2)Kansainvälisen merenkulkujärjestön (IMO) on harkittava asiaa ja hyväksyttävä ja vahvistettava tarvittavat MARPOL-yleissopimuksen liitteen VI muutokset niin, että tietyn merialueen nimeämistä NECA-alueeksi koskeva ehdotus voi tulla voimaan ja sen täytäntöönpano alkaa.
 (3)Pohjanmeren ja Itämeren rannikolla sijaitsevat MARPOL-yleissopimuksen liitteen VI sopimuspuolet päättivät yhteisesti laatia kaksi ehdotusta näiden merialueiden nimeämiseksi NECA-alueiksi niin, että nimeäminen olisi voimassa 1 päivästä tammikuuta 2021 alkaen.
 (4)Itämeren nimeämistä NECA-alueeksi koskevan pyynnön valmistelutyöt on tehty Itämeren alueen merellisen ympäristön suojelua koskevan yleissopimuksen (Itämeren suojelukomissio eli Helsingin komissio) puitteissa. Itämeren suojelukomission 16 päivänä kesäkuuta 2016 pitämässä edustustojen päällikköjen kokouksessa sovittiin, että IMOn meriympäristön suojelukomitean (MEPC) harkittavaksi 70. istunnossaan tehtäisiin ehdotus Itämeren nimeämisestä NECA-alueeksi.
 (5)Pohjanmeren nimeämistä NECA-alueeksi koskevan pyynnön valmistelutyöt on tehty Pohjanmeren rannikkovaltioiden välillä ministeritasolla.
 (6)Neuvoston merenkulkutyöryhmälle tiedotettiin 19 päivänä toukokuuta 2016 ja 29 päivänä kesäkuuta 2016 (lopullisista) IMOlle esitettävistä ehdotusluonnoksista, joissa pyydetään Pohjanmeren ja Itämeren nimeämistä NECA-alueiksi ja joita on tarkoitus harkita MEPC:n 70. istunnossa.
 (7)MARPOL-yleissopimuksen liitteen VI muutokset, joilla Pohjanmeri ja Itämeri nimetään NECA-alueiksi, odotetaan hyväksyttävän meriympäristön suojelukomitean (MEPC) 70. istunnossa, ja muutokset odotetaan vahvistettavan toukokuussa 2017 pidettävässä 71. istunnossa.
 (8)Jos IMOn meriympäristön suojelukomitea (MEPC) hyväksyy ja vahvistaa MARPOL-yleissopimuksen liitteeseen VI ehdotetut muutokset, joilla Pohjanmeri ja Itämeri nimetään NECA-alueiksi, tällä olisi SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohdan mukainen oikeudellinen vaikutus.
 (9)Seitsemännessä ympäristöalan toimintaohjelmassa
 10
 vahvistetaan unionin ilmanlaatupolitiikan pitkän aikavälin tavoite eli sellaisen ilmanlaadun saavuttaminen, josta ei aiheudu merkittäviä kielteisiä vaikutuksia ja riskejä ihmisten terveydelle ja ympäristölle, ja tätä varten vaaditaan voimassa olevan ilmanlaatua koskevan unionin lainsäädännön täysimääräistä noudattamista, strategisia tavoitteita ja toimia vuoden 2020 jälkeisenä aikana, tehostettuja toimia alueilla, joilla väestö ja ekosysteemit altistuvat korkeille ilman epäpuhtaustasoille, sekä happamoitumista ja rehevöitymistä aiheuttavien ilman epäpuhtauksien tasojen ja laskeumien sekä otsonia muodostavien ilman epäpuhtauksien tason vähentämistä alle kriittisten kuormitusten ja tasojen.
 (10)Vuonna 2013 yhteensä 19 jäsenvaltiota 28 jäsenvaltiosta kirjasi Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2008/50/EY
 11
 vahvistetun typpidioksidin vuosiraja-arvon ylityksiä yhdellä tai useammalla havaintoasemalla. EU-28-maiden kaupunkiväestöstä 9 prosenttia asuu alueilla, joilla EU:n vuotuinen raja-arvo ja Maailman terveysjärjestön julkaisemat ilmanlaadun suuntaviivat ylittyivät vuonna 2013 typpidioksidin osalta
 12
 .
 (11)Alusten päästöillä tiedetään olevan unionissa vaikutuksia ihmisten terveyteen, ekosysteemeihin ja ilmanlaatuun aiheuttamiensa päästöjen vuoksi. Tällaisia päästöjä ovat esimerkiksi typen oksidit (NOx), rikkioksidit (SOx), metaani (CH4), hiukkaset (PM) ja mustahiili (BC).
 (12)Joulukuun 2013 puhtaan ilman toimenpidepaketin
 13
 ohessa esitetyn vaikutustenarvioinnin mukaan meriliikenteen rikkipäästöjen on tarkoitus vähentyä huomattavasti meripolttoaineiden rikkipitoisuudesta annetun direktiivin
 14
 tarkistuksen vuoksi, kun taas moottoriin liittyvät alusten hiukkaspäästöt ja NOx-päästöt vaikuttavat edelleen ilmanlaatuun unionissa. Kansainvälisestä meriliikenteestä tulevat NOx-päästöt Euroopan vesillä saattavat olla yhtä suuret kuin mantereella sijaitsevien päästölähteiden päästöt vuodesta 2020 lähtien
 15
 .
 (13)Ilman pilaantumisen asteittainen vähentäminen unionissa perustuu vähennyksiin, joihin päästään ainekohtaisella päästölähteeseen perustuvalla ilman pilaantumisesta annetulla, NOx-päästörajat määrittävällä lainsäädännöllä siten, että vahvistetaan muun muassa normeja, jotka koskevat polttoaineita ja moottoreita, erilaisille liikkuville ja paikallaan pysyville päästölähteille.
 (14)Vaikka unioni on vahvistanut meriliikenteessä käytettäviin polttoaineisiin sovellettavat vaatimukset sekä päästöjen seurantaa, päästöistä raportointia ja päästöjen varmentamista koskevat velvoitteet tavoitteena suojella ja parantaa ympäristön laatua ja ihmisten terveyttä, kun kyseessä ovat meriliikenteen aiheuttamat SOx- ja CO2-päästöt, nykyään ei ole päästölähdekohtaista unionin lainsäädäntöä, jolla puututtaisiin kansainvälisen merenkulun NOx-päästöihin.
 (15)Vuoden 2013 tiedonannossa Puhdasta ilmaa Euroopalle -ohjelma
 16
 korostetaan, että meriliikenteen päästöt vaikuttavat jatkossakin ilmanlaatuun maalla ja että merenkulkualan päästöjen vähennykset voisivat olla kustannustehokkaita. Siinä myös todetaan, että ottaen huomioon merenkulun kansainvälinen luonne periaatteessa etusijalle on asetettava toimenpiteiden kehittäminen kansainvälisellä tasolla, esimerkiksi typen oksidien päästöjen valvonta-alueiden nimeäminen ja IMOn jo hyväksymien typen oksidien päästönormien täytäntöönpano. Oheisen vaikutustenarvioinnin mukaan merenkulkualalla on selkeää potentiaalia saada kustannustehokkaasti aikaiseksi NOx-päästöjen vähennyksiä. NECA-alueiden nimeämisen EU:n merialueilla saisi aikaan merkittäviä ympäristö- ja terveysetuja.
 (16)Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/81/EY
 17
 mukaan komissio ja tarvittaessa jäsenvaltiot jatkavat kahden- ja monenvälistä yhteistyötä kolmansien maiden ja asianomaisten kansainvälisten organisaatioiden, esimerkiksi Kansainvälisen merenkulkujärjestön (IMO), kanssa tavoitteena parantaa edellytyksiä päästöjen vähentämisen helpottamiseksi, sanotun kuitenkaan rajoittamatta perussopimuksen 218 artiklan soveltamista.
 (17)Edellisen perusteella on selvää, että MARPOL-yleissopimuksen liitteeseen VI tehtävien muutosten hyväksyminen ja vahvistaminen voivat luoda puitteet tämän alan EU:n lainsäädännön tulevalle kehitykselle.
 (18)Olisi hyväksyttävä SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohtaan perustuva neuvoston päätös kyseisten muutosten hyväksymistä koskevan unionin kannan vahvistamiseksi.
 (19)Jäsenvaltioiden olisi tuettava MARPOL-yleissopimuksen liitteeseen VI ehdotettujen, Pohjanmeren ja Itämeren nimeämistä NECA-alueiksi koskevien muutosten hyväksymistä MEPC:n 70. istunnossa (lokakuussa 2016) ja niiden myöhempää vahvistamista MEPC 71:ssä (keväällä 2017).
 (20)Unioni ei ole IMOn jäsen eikä MARPOL-yleissopimuksen sopimuspuoli. Neuvoston on sen vuoksi tarpeen valtuuttaa jäsenvaltiot esittämään unionin kanta ja ilmaisemaan suostumuksensa tulla mainittujen muutosten sitomiksi,
 ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
 1 artikla
 1.Unionin kantana Kansainvälisen merenkulkujärjestön meriympäristön suojelukomitean 70. istunnossa on tukea MARPOL-yleissopimuksen liitteeseen VI tehtävien, Pohjanmeren ja Itämeren nimeämistä typen oksidien valvonta-alueiksi koskevien muutosten hyväksymistä.
 2.Tämä kanta on voimassa kaikissa IMOn meriympäristön suojelukomitean (MEPC) muissakin kokouksissa, jos muutoksia ei hyväksytä MEPC:n 70. istunnossa.
 2 artikla
 1.Unionin kantana Kansainvälisen merenkulkujärjestön meriympäristön suojelukomitean 71. istunnossa on hyväksyä MARPOL-yleissopimuksen liitteeseen VI tehtävien, Pohjanmeren ja Itämeren nimeämistä typen oksidien valvonta-alueiksi koskevien muutosten vahvistaminen.
 2.Tämä kanta on voimassa kaikissa IMOn meriympäristön suojelukomitean (MEPC) muissakin kokouksissa, jos muutoksia ei vahvisteta MEPC:n 71. istunnossa.
 3 artikla
 1.Jäsenvaltiot, jotka ovat IMOn jäseniä, esittävät 1 ja 2 artiklassa esitetyn unionin kannan yhdessä unionin etujen mukaisesti.
 2.Unionin edustajat voivat tukea ja hyväksyä pieniä muutoksia 1 ja 2 artiklassa tarkoitettuihin muutoksiin ilman uutta neuvoston päätöstä.
 4 artikla
 Jäsenvaltiot valtuutetaan ilmaisemaan suostumuksensa tulla 1 ja 2 artiklan tarkoitettujen muutosten sitomiksi unionin etujen mukaisesti.
 5 artikla
 Tämä päätös on osoitettu jäsenvaltioille.
 Tehty Brysselissä
 Neuvoston puolesta
 Puheenjohtaja
 (1)
 Ks. myös https://portal.helcom.fi/meetings/HOD 49-2015-247/MeetingDocuments/4-29 Roadmap for designating a NECA in the Baltic Sea in parallel with the North Sea.pdf
 (2)
 Ks.
 http://ec.europa.eu/environment/air/clean_air_policy.htm
 (3)
 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2008/56/EY, annettu 17 päivänä kesäkuuta 2008, yhteisön meriympäristöpolitiikan puitteista (meristrategiadirektiivi), EUVL L 164, 25.6.2008, s. 19.
 (4)
 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2008/50/EY, annettu 21 päivänä toukokuuta 2008, ilmanlaadusta ja sen parantamisesta, EUVL L 152, 11.6.2008, s. 1.
 (5)
 Euroopan ympäristökeskus, Tekninen raportti N:o 4/2013, The impact of international shipping on European air quality and climate forcing – 14.3.2013, s. 38.
 (6)
 Esimerkiksi Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 715//2007, annettu 20 päivänä kesäkuuta 2007, moottoriajoneuvojen tyyppihyväksynnästä kevyiden henkilö- ja hyötyajoneuvojen päästöjen (Euro 5 ja Euro 6) osalta ja ajoneuvojen korjaamiseen ja huoltamiseen tarvittavien tietojen saatavuudesta, EUVL L 171, 29.6.2007, s. 1, tai Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 595/2009, annettu 18 päivänä kesäkuuta 2009, moottoriajoneuvojen ja moottorien tyyppihyväksynnästä raskaiden hyötyajoneuvojen päästöjen osalta (Euro VI) ja ajoneuvojen korjaamiseen ja huoltamiseen tarvittavien tietojen saatavuudesta.
 (7)
 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 97/68/EY, annettu 16 päivänä joulukuuta 1997, liikkuviin työkoneisiin asennettavien polttomoottoreiden kaasu- ja hiukkaspäästöjen torjuntatoimenpiteitä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä, EYVL L 59, 27.2.1998, s. 1.
 (8)
 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) N:o 2016/802, annettu 11 päivänä toukokuuta 2016, tiettyjen nestemäisten polttoaineiden rikkipitoisuuden vähentämisestä, EUVL L 132, 21.5.2016, s. 58.
 (9)
 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/81/EY, annettu 23 päivänä lokakuuta 2001, tiettyjen ilman epäpuhtauksien kansallisista päästörajoista, EYVL L 309, 27.11.2001, s. 22.
 (10)
 Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös (EU) N:o 1386/2013, annettu 20 päivänä marraskuuta 2013, vuoteen 2020 ulottuvasta yleisestä unionin ympäristöalan toimintaohjelmasta ”Hyvä elämä maapallon resurssien rajoissa”, EUVL L 354, 28.12.2013, s. 171.
 (11)
 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2008/50/EY ilmanlaadusta ja sen parantamisesta, EUVL L 152, 11.6.2008, s. 1.
 (12)
 Euroopan ympäristökeskus, Raportti N:o 5/2015, Air quality in Europe – 2015 report, 30.11.2015, s. 30, s. 40.
 (13)
 Komission yksiköiden valmisteluasiakirja N:o 531/2013, vaikutustenarvioinnista laadittu oheisasiakirja komission tiedonantoon Puhdasta ilmaa Euroopalle -ohjelma, ehdotukseen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi tiettyjen keskisuurista polttolaitoksista ilmaan joutuvien epäpuhtauspäästöjen rajoittamisesta, ehdotukseen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi tiettyjen ilman epäpuhtauksien kansallisten päästöjen vähentämisestä sekä direktiivin 2003/35/EY muuttamisesta sekä ehdotukseen neuvoston päätökseksi valtiosta toiseen tapahtuvaa ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumista koskevaan vuoden 1979 yleissopimukseen liittyvään happamoitumisen, rehevöitymisen ja alailmakehän otsonin vähentämistä koskevaan vuoden 1999 pöytäkirjaan tehdyn muutoksen hyväksymisestä.
 (14)
 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) N:o 2016/802, annettu 11 päivänä toukokuuta 2016, tiettyjen nestemäisten polttoaineiden rikkipitoisuuden vähentämisestä (kodifikaatio), EUVL L 132, 21.5.2016, s. 58.
 (15)
 Euroopan ympäristökeskus, Tekninen raportti N:o 4/2013, The impact of international shipping on European air quality and climate forcing – 14.3.2013.
 (16)
 COM(2013/0918) final.
 (17)
 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/81/EY, annettu 23 päivänä lokakuuta 2001, tiettyjen ilman epäpuhtauksien kansallisista päästörajoista, EYVL L 309, 27.11.2001, s. 22.


text:
 13.4.2013
 LT
 Europos Sąjungos oficialusis leidinys
 C 108/24
 2013 m. vasario 20 d. Bendrojo Teismo nutartis byloje Albergo Quattro Fontane ir kt. prieš Komisiją
 (Sujungtos bylos T-278/00 – T-280/00, T-282/00 – T-286/00 ir T-288/00 – T-295/00) (1)
 (Ieškinys dėl panaikinimo - Valstybės pagalba - Socialinio draudimo įmokų sumažinimas Venecijoje ir Kjodžoje įsteigtoms įmonėms - Sprendimas, kuriuo pagalbos schema pripažįstama nesuderinama su bendrąja rinka, ir įpareigojama susigrąžinti suteiktą pagalbą - Akivaizdžiai teisiškai nepagrįstas ieškinys)
 2013/C 108/64
 Proceso kalba: italų
 Šalys
 Ieškovės: Albergo Quattro Fontane Snc (Venecija Lidas, Italija) (byla T-278/00); Comitato „Venezia vuole vivere“ (Marghera, Italija) (bylos T-278/00–T-280/00, T-282/00–T-286/00 ir T-289/00–T-295/00); Hotel Gabrielli Sandwirth SpA (Venecija, Italija) (byla T-279/00); Astrocoop — Universale — Pulizie, manutenzioni e trasporti Soc. coop. rl (Marghera) (byla T-280/00); GE.AL.VE. Srl (Venecija) (byla T-282/00); Metropolitan Srl (Venecija) (byla T-283/00); Hotel Concordia Snc (Venecija) (byla T-284/00); Manutencoop Soc. coop. rl (Bolonė, Italija) (byla T-285/00); Società per l’industria alberghiera (SPLIA) (Venecija) (byla T-286/00); Principessa Srl (Venecija) (byla T-288/00); Albergo ristorante „All’Angelo“ Snc (Venecija) (byla T-289/00); Albergo Saturnia Internazionale SpA (Venecija) (byla T-290/00); Savoia e Jolanda Srl (Venecija) (byla T-291/00); Hotels Biasutti Snc (Venecija Lidas) (byla T-292/00); Ge.A.P. Srl (Venecija) (byla T-293/00); Rialto Inn Srl (Venecija) (byla T-294/00) ir Bonvecchiati Srl (Venecija) (byla T-295/00), atstovaujamos A. Bianchini
 Atsakovė: Europos Komisija, atstovaujama V. Di Bucci, padedamo advokato A. Dal Ferro
 Dalykas
 Prašymas panaikinti 1999 m. lapkričio 25 d. Komisijos sprendimą 2000/394/EB dėl pagalbos Venecijoje ir Kjodžoje įsteigtoms įmonėms, numatytos įstatymuose Nr. 30/1997 ir Nr. 206/1995, kuriuose įtvirtintas socialinio draudimo įmokų sumažinimas (OL L 150, 2000, p. 50).
 Rezoliucinė dalis
 1.
 Sujungti bylas T-278/00–T-280/00, T-282/00–T-286/00 ir T-288/00–T-295/00 siekiant priimti šią nutartį.
 2.
 Europos Komisijos pareikštus nepriimtinumu grindžiamus prieštaravimus svarstyti nagrinėjant bylą iš esmės.
 3.
 Atmesti ieškinius kaip akivaizdžiai teisiškai nepagrįstus.
 4.
 Albergo Quattro Fontane Snc, Comitato „Venezia vuole vivere“, Hotel Gabrielli Sandwirth SpA, Astrocoop — Universale — Pulizie, manutenzioni e trasporti Soc. coop. rl, GE.AL.VE. Srl, Metropolitan Srl, Hotel Concordia Snc, Manutencoop Soc. coop. rl, Società per l’industria alberghiera (SPLIA), Principessa Srl, Albergo ristorante „All’Angelo“ Snc, Albergo Saturnia Internazionale SpA, Savoia e Jolanda Srl, Hotels Biasutti Snc, Ge.A.P. Srl, Rialto Inn Srl ir Bonvecchiati Srl padengia savo ir Komisijos patirtas bylinėjimosi išlaidas.
 (1) OL C 372, 2000 12 23.


text:
 30.1.2010
 LV
 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
 C 24/40
 Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 8. septembra spriedumu lietā T-303/05 AceaElectrabel Produzione SpA/Eiropas Kopienu Komisija 2009. gada 26. novembrī iesniegusi AceaElectrabel Produzione SpA
 (Lieta C-480/09 P)
 2010/C 24/70
 Tiesvedības valoda — itāļu
 Lietas dalībnieki
 Apelācijas sūdzības iesniedzēja: AceaElectrabel Produzione SpA (pārstāvji — L. Radicati di Brozolo, M. Merola, T. Ubaldi un E. Marasà, advokāti)
 Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija
 Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:
 —
 atcelt pārsūdzēto spriedumu;
 —
 apmierināt prasījumus, kas jau ir izteikti pirmās instances tiesai adresētajā prasības pieteikumā, vai, pakārtoti, nodot lietu atpakaļ Pirmās instances tiesai atbilstoši Tiesas Statūtu 61. panta noteikumiem;
 —
 piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevums abās tiesu instancēs.
 Pamati un galvenie argumenti
 1)
 Prasības pamatu sagrozīšana, kļūdas tiesību piemērošanā, kā arī neatbilstošs un pretrunīgs pamatojums attiecībā uz atbalsta saņēmēja noteikšanu un Komisijas rīcības brīvības izvērtēšanu, nosakot atbalsta saņēmēju.
 Ar pirmo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja AceaElectrabel Produzione S.p.A. (turpmāk tekstā — “AEP” vai “apelācijas sūdzības iesniedzēja”) vērš uzmanību uz to, ka spriedums ir prettiesisks daļā, kurā Pirmās instances tiesa ir noraidījusi prasības pamatu, kas attiecas uz atbalsta saņēmēja kļūdainu noteikšanu, kas bija subjektīvs nosacījums tam, lai varētu piemērot Deggendorf judikatūrā noteikto principu (saskaņā ar kuru jauna atbalsta pārskaitījums, kas pats par sevi ir atzīts par saderīgu, zināmos apstākļos var tikt apturēts līdz brīdim, kad tas pats uzņēmums ir atmaksājis tam iepriekš piešķirto nelikumīgo atbalstu). Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja apstrīd atzinumu par šī pamata nepieņemamību tiktāl, ciktāl tas attiecas uz EKL 88. panta un Regulas Nr. 659/1999 (1) pārkāpumu. AEP norāda, ka Pirmās instances tiesa ir sagrozījusi šo pamata daļu, ar kuru apelācijas sūdzības iesniedzēja tikai vēlējās atbalsta saņēmēja noteikšanas kļūdu reducēt uz vienu no tipiskām administratīvā akta prettiesiskuma pazīmēm. Apgalvojot, ka jautājums par atbalsta atgūšanas noteikumu pārkāpšanu vispār neattiecas uz šo lietu, Pirmās instances tiesa ir parādījusi, ka tā ir sagrozījusi argumentus, ar kuriem bija pamatota šī prasības daļa. Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzēja apstrīd [Pirmās instances tiesas] spriedumu daļā, kurā tā nav kritizējusi lēmumu, neraugoties uz to, ka AEP (jaunā atbalsta saņēmēja) kļūdaini tikusi identificēta ar ACEA grupu (neatmaksātā atbalsta saņēmēju), pamatojoties uz kļūdainu, neloģisku un pretrunīgu Kopienu judikatūrā izstrādātā uzņēmumu grupas ekonomiskās vienības jēdziena piemērošanu. Apelācijas sūdzības iesniedzēja iebilst pret to, ka šis jēdziens varētu tikt piemērots joint venture gadījumā, kad to kopīgi kontrolē divas dažādas grupas (kā tas ir AEP gadījumā), jo pastāvīgajā judikatūrā uzņēmumu ekonomiskās vienības jomā ir minēti tikai tie gadījumi, kad vairākus uzņēmumus kontrolē tikai viens veidojums. Vēl lielāku kļūdu Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi, uzskatot, ka nav nozīmes tam, ka 70 % no AEP kapitāla ir konsolidēts citā ekonomiskā grupā, kurai nav nekāda sakara ar neatmaksātā atbalsta saņēmēju. Tāpat Pirmās instances tiesa ir kļūdaini piemērojusi funkcionāli neatkarīga uzņēmuma jēdzienu, apgalvojot, ka apelācijas sūdzības iesniedzēju nevar uzskatīt par funkcionāli neatkarīgu, jo tā ir pakļauta divu uzņēmumu kopīgai kontrolei.
 2)
 Prasības pamatu sagrozīšana, kļūda tiesību piemērošanā, kā arī pretrunīgs un nepietiekams pamatojums attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēja izteiktajiem argumentiem par Deggendorf judikatūras piemērojamību šīs konkrētās lietas izvērtēšanā.
 Ar otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda uz kļūdu spriedumā attiecībā uz Deggendorf judikatūras piemērošanu, jo tajā ir apstiprināts Komisijas vērtējums arī attiecībā uz objektīva nosacījuma izpildi, lai piemērotu Deggendorf judikatūru. Apelācijas sūdzības iesniedzēja īpaši apstrīd Pirmās instances tiesas apsvērumus daļā, kurā tā apstiprina, ka Komisijai nebija jāsniedz precīzi un konkrēti pierādījumi, lai pierādītu, ka pirmā un otrā atbalsta summēšanās ir radījusi tādas kaitīgas sekas Kopienas tirdzniecībai, kas jauno atbalstu padara par nesaderīgu ar kopējo tirgu. Pierādīšanas pienākumu attiecībā uz paziņota atbalsta nesaderīguma izvērtēšanu nevar patvaļīgi apvērst, it īpaši tad, ja Komisija nav izmantojusi instrumentus, kuri tai ir pieejami saskaņā ar reglamenta noteikumiem. Pirmās instances tiesa nav izvērtējusi šos apelācijas sūdzības iesniedzēja argumentus un ir nekritiski apstiprinājusi Komisijas lēmumu. Visbeidzot Pirmās instances tiesa nav ne sapratusi, ne izvērtējusi apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzīto prasības pamatu, kurā tā norādīja, ka Deggendorf doktrīna nav paredzēta, lai radītu līdzekli to uzņēmumu sodīšanai, kuri nav atmaksājuši iepriekšējo atbalstu, bet ir paredzēta tikai, lai novērstu to, ka vairāku atbalstu summēšanās vienā uzņēmumā rada tādu kaitējumu Kopienas tirdzniecībai, kas jauno atbalstu padara par nesaderīgu līdz brīdim, kad tiek atmaksāts iepriekšējais atbalsts.
 (1) Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).


text:
Dywizje piechoty (strzelców) noszące numer „12”:
 Wojska Polskiego:
 12 Dywizja Piechoty (1919–1939)
 12 Dywizja Piechoty AK (1944)
 12 Dywizja Piechoty (1944, 1945–1958 → 12 DZ)
 Austro-węgierskie:
 12 Dywizja Piechoty
 Niemieckie:
 12 Dywizja Cesarstwa Niemieckiego
 12 Dywizja Grenadierów Ludowych
 12 Dywizja Piechoty (III Rzesza) – dywizja piechoty okresu III Rzeszy
 Rosyjskie:
 12 Dywizja Piechoty Imperium Rosyjskiego
 Radzieckie:
 12 Dywizja Strzelców (RFSRR)
 12 Amurska Dywizja Strzelców im. Syberyjskiego Komitetu Rewolucyjnego (1923)
 12 Pińska Dywizja Strzelców Gwardii (od 1942 ← 258 Dywizja Strzelców)
 Włoskie:
 12 Dywizja Piechoty „Sassari”


text:
 23.5.2022
 GA
 Iris Oifigiúil an Aontais Eorpaigh
 C 207/17
 Iarraidh ar réamhrialú ón Conseil d’État (an Fhrainc) a taisceadh an 1 Márta 2022 – Association Avocats pour la défense des droits des étrangers (ADDE) agus páirtithe eile v Ministre de l’Intérieur
 (Cás C-143/22)
 (2022/C 207/26)
 Teanga an cháis: an Fhraincis
 An chúirt a rinne an tarchur
 Conseil d’État
 Páirtithe sna príomhimeachtaí
 Iarratasóirí: Association Avocats pour la défense des droits des étrangers (ADDE), Association nationale d'assistance aux frontières pour les étrangers (ANAFE), Association de recherche, de communication et d’action pour l’accès aux traitements (ARCAT), Comité inter-mouvements auprès des évacués (CIMADE), Fédération des associations de solidarité avec tou-te-s les immigré-e-s (FASTI), Groupe d'information et de soutien des immigré.e.s (GISTI), Ligue des droits de l'homme (LDH), Le paria, Syndicat des avocats de France (SAF), SOS – Hépatites Fédération
 Cosantóir: Ministre de l’Intérieur
 An cheist a tharchuirtear:
 I gcás rialú teorann a athbhunú go sealadach ag teorainneacha inmheánacha, faoi na coinníollacha dá bhforáiltear i gCaibidil II de Theideal III de Rialachán (AE) 2016/399 (1), an féidir cead isteach a dhiúltú do náisiúnach eachtrach a thagann go díreach ó chríoch Stáit is páirtí sa choinbhinsiún arna shíniú in Schengen an 19 Meitheamh 1990, agus seiceálacha ag an teorainn sin á ndéanamh, ar bhonn Airteagal 14 den Rialachán sin, gan Treoir 2008/115/CE (2) a bheith infheidhme?
 (1) Rialachán (AE) 2016/399 ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle an 9 Márta 2016 maidir le Cód an Aontais maidir leis na rialacha lena rialaítear gluaiseacht daoine thar theorainneacha (Cód Teorainneacha Schengen) (IO 2016, L 77, lch. 1).
 (2) Treoir 2008/115/CE ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle an 16 Nollaig 2008 maidir le caighdeáin choiteanna agus nósanna imeachta coiteanna sna Ballstáit i ndáil le náisiúnaigh tríú tíortha atá ag fanacht go neamhdhleathach a fhilleadh, (IO 2008, L 348, lch. 98).


text:
 29.10.2016
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 L 295/76
 A BIZOTTSÁG (EU) 2016/1907 VÉGREHAJTÁSI RENDELETE
 (2016. október 28.)
 az egyes gyümölcs- és zöldségfélék behozatali árának meghatározására szolgáló behozatali átalányértékek megállapításáról
 AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
 tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
 tekintettel a mezőgazdasági termékpiacok közös szervezésének létrehozásáról, és a 922/72/EGK, a 234/79/EK, az 1037/2001/EK és az 1234/2007/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. december 17-i 1308/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre (1),
 tekintettel az 1234/2007/EK tanácsi rendeletnek a gyümölcs- és zöldség-, valamint a feldolgozottgyümölcs- és feldolgozottzöldség-ágazatra alkalmazandó részletes szabályainak a megállapításáról szóló, 2011. június 7-i 543/2011/EU bizottsági végrehajtási rendeletre (2) és különösen annak 136. cikke (1) bekezdésére,
 mivel:
 (1)
 Az Uruguayi Forduló többoldalú kereskedelmi tárgyalásai eredményeinek megfelelően az 543/2011/EU végrehajtási rendelet a XVI. mellékletének A. részében szereplő termékek és időszakok tekintetében meghatározza azokat a szempontokat, amelyek alapján a Bizottság rögzíti a harmadik országokból történő behozatalra vonatkozó átalányértékeket.
 (2)
 Az 543/2011/EU végrehajtási rendelet 136. cikke (1) bekezdése alapján a behozatali átalányérték számítására munkanaponként, változó napi adatok figyelembevételével kerül sor. Ezért helyénvaló előírni, hogy e rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetésének napján lépjen hatályba,
 ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
 1. cikk
 Az 543/2011/EU végrehajtási rendelet 136. cikkében említett behozatali átalányértékeket e rendelet melléklete határozza meg.
 2. cikk
 Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetésének napján lép hatályba.
 Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
 Kelt Brüsszelben, 2016. október 28-án.
 a Bizottság részéről,
 az elnök nevében,
 Jerzy PLEWA
 mezőgazdasági és vidékfejlesztési főigazgató
 (1) HL L 347., 2013.12.20., 671. o.
 (2) HL L 157., 2011.6.15., 1. o.
 MELLÉKLET
 Az egyes gyümölcs- és zöldségfélék behozatali árának meghatározására szolgáló behozatali átalányértékek
 (EUR/100 kg)
 KN-kód
 Országkód (1)
 Behozatali átalányérték
 0702 00 00
 MA
 118,3
 ZZ
 118,3
 0707 00 05
 TR
 147,7
 ZZ
 147,7
 0709 93 10
 MA
 91,2
 TR
 154,4
 ZZ
 122,8
 0805 50 10
 AR
 46,2
 CL
 67,0
 IL
 44,6
 TR
 98,6
 UY
 84,6
 ZA
 65,7
 ZZ
 67,8
 0806 10 10
 BR
 298,0
 PE
 321,1
 TR
 142,4
 ZA
 228,5
 ZZ
 247,5
 0808 10 80
 AR
 260,6
 AU
 218,6
 BR
 119,9
 CL
 139,2
 NZ
 135,2
 ZA
 131,7
 ZZ
 167,5
 0808 30 90
 CN
 58,1
 TR
 154,7
 ZA
 164,5
 ZZ
 125,8
 (1) Az országoknak a Közösség harmadik országokkal folytatott külkereskedelmére vonatkozó statisztikáról szóló 471/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletnek az országok és területek nómenklatúrájának frissítése tekintetében történő végrehajtásáról szóló, 2012. november 27-i 1106/2012/EU bizottsági rendeletben (HL L 328., 2012.11.28., 7. o.) meghatározott nómenklatúrája szerint. A „ZZ” jelentése „egyéb származás”.


text:
Wilhelm Mensing-Braun (* 15. Dezember 1899 in Nürnberg; † 18. Dezember 1967 in Salzburg) war ein österreichischer evangelisch-lutherischer Theologe deutscher Herkunft. Er war von 1941 bis 1966 Superintendent der Evangelischen Superintendentur A. B. Oberösterreich.
 Leben
 Der aus Bayern stammende Wilhelm Mensing-Braun musste nach seinem Abitur für kurze Zeit als Artillerist am Ersten Weltkrieg teilnehmen. Er studierte Evangelische Theologie an der Universität Tübingen und der Universität Erlangen. Sein Vikariat absolvierte er im Coburger Land und in Deggendorf. Noch als Vikar kam er 1928 nach Linz. 1929 wurde Mensing-Braun in Österreich eingebürgert. Er wurde Pfarrer an der Linzer Martin-Luther-Kirche. 1936 wurde er Ehrenphilister des Wingolf zu Wien. Ab dem gleichen Jahr gab er die Zeitschrift Evangelische Wacht für Österreich: Evangelisches 3-Groschen-Blatt für jedermann heraus, von 1938 bis 1941 unter dem Titel Evangelische Wacht für die Ostmark. 1939 nahm er als Kriegspfarrer am Überfall auf Polen teil, wurde jedoch noch im selben Jahr unabkömmlich gestellt.
 1940 wurde Mensing-Braun überraschend als Nachfolger von Hans Eder zum Superintendenten der Evangelischen Superintendentur A. B. Oberösterreich gewählt. Seine von kirchenpolitischen Querelen um die Kirchenverfassung der Evangelischen Kirche A. u. H. B. überschattete Amtseinführung als Superintendent erfolgte am 5. Jänner 1941. Früher großdeutsch eingestellt, veröffentlichte Wilhelm Mensing-Braun anlässlich seiner Amtsübernahme ein Rundschreiben, aus dem sich eine Distanzierung zum Nationalsozialismus herauslesen ließ. Als allerdings Adolf Eichmann, einer der zentralen Organisatoren des Holocaust und verantwortlich für die Deportation und Ermordung von Millionen Menschen, 1960 nach Israel gebracht wurde, um dort vor Gericht gestellt zu werden, wandte sich Mensing-Braun schriftlich an das kirchliche Außenamt der Evangelischen Kirche in Deutschland, um sich für Eichmann einzusetzen. Er bescheinigte dem früheren SS-Obersturmbannführer eine „grundanständige Gesinnung“ und „ein gütiges Herz“.
 Als Superintendent von Oberösterreich blieb er bis 31. März 1966 im Amt, wobei er sich besonders in der Jugendarbeit sowie für Arbeitslose und Hilfsbedürftige einsetzte. Danach übernahm Leopold Temmel die Amtsgeschäfte. Mensing-Braun war verheiratet. Er wurde in Linz begraben.
 Siehe auch
 Liste der evangelischen Superintendenten in Österreich
 Literatur
 Leopold Temmel: Wilhelm Mensing-Braun (1899–1967). Superintendent in schwerer Zeit. In: Alois Zauner und Harry Slapnicka (Hrsg.): Oberösterreicher: Lebensbilder zur Geschichte Oberösterreichs. Band 2. Oberösterreichisches Landesarchiv, Linz 1982, ISBN 3-900313-34-2, S. 234–250.
 Weblinks
 Wilhelm Mensing-Braun. Website des Evangelischen Museums Österreich.
 Einzelnachweise
 Lutherischer Geistlicher (20. Jahrhundert)
 Person (Linz)
 Superintendent der Evangelischen Kirche A.B. in Österreich
 Evangelische Superintendentur A. B. Oberösterreich
 Österreicher
 Geboren 1899
 Gestorben 1967
 Korporierter im Wingolf
 Mann