type: wikipedia

text:
Η παρούσα σελίδα αφορά το έτος 1858 κατά το Γρηγοριανό ημερολόγιο
 Γεγονότα
 14 Ιανουαρίου - Ο Ναπολέων Γ ́ διαφεύγει από απόπειρα δολοφονίας.
 25 Ιανουαρίου - Στο γάμο της Βικτωρίας Αυγούστας, κόρης της βασίλισσας Βικτωρίας, με τον Φρειδερίκο Γ' της Γερμανίας παίζεται το Γαμήλιο Εμβατήριο του Φέλιξ Μέντελσον-Μπαρτόλντυ και γίνεται δημοφιλές απολυτίκιο γάμου.
 21 Μαρτίου - Ινδική επανάσταση του 1857: Τα βρετανικά στρατεύματα ανακαταλαμβάνουν το Λάκναου.
 10 Απριλίου - Καθώς η αρχική καμπάνα Μπιγκ Μπεν για τα Ανάκτορα του Ουεστμίνστερ, βάρους 14,5 τόνων, ράγισε κατά τη διάρκεια δοκιμής, δημιουργείται η σημερινή καμπάνα βάρους 13,76 τόνων.
 11 Μαΐου - Η Μινεσότα γίνεται η 32η Πολιτεία των Η.Π.Α.
 13-27 Ιουνίου - Υπογράφεται η Συνθήκη του Τιεντζίν, δίνοντας τέλος στο πρώτο μέρος του Δευτέρου Πολέμου του Οπίου.
 1 Ιουλίου - Στη Linnean Society του Λονδίνου γίνεται κοινή παρουσίαση των θεωριών του Κάρολου Δαρβίνου και του Άλφρεντ Ράσελ Γουάλας για την εξέλιξη των ειδών.
 11 Αυγούστου - Πραγματοποιείται η πρώτη ανάβαση στο Άιγκερ από τον Τσαρλς Μπάρινγκτον, συνοδευόμενο από τους Κρίστιαν Άλμερ και Πήτερ Μπόρεν.
 16 Αυγούστου - Ο Αμερικανός πρόεδρος Τζέιμς Μπιουκάναν εγκαινιάζει το νέο υπερατλαντικό τηλεγραφικό καλώδιο ανταλλάσσοντας χαιρετισμούς με τη Βασίλισσα Βικτώρια. Ωστόσο, λόγω αδύναμου σήματος, η υπηρεσία θα τεθεί αναγκαστικά εκτός λειτουργίας λίγες εβδομάδες αργότερα.
 20 Αυγούστου - Ο Κάρολος Δαρβίνος δημοσιεύει για πρώτη φορά τη θεωρία της εξέλιξης μέσω της φυσικής επιλογής. Παράλληλα δημοσιεύεται και η παρόμοια θεωρία του Άλφρεντ Ράσελ Γουάλας.
 10 Σεπτεμβρίου - Ο Τζωρτζ Μ. Σηρλ ανακαλύπτει τον αστεροειδή 55 Πανδώρα.
 7 Οκτωβρίου - Ο Γουλιέλμος Α ́ της Γερμανίας γίνεται αντιβασιλιάς για τον αδελφό του, Φρειδερίκο Γουλιέλμο Δ' της Πρωσίας, ο οποίος έχει υποστεί εγκεφαλικό επεισόδιο.
 21 Οκτωβρίου - Η οπερέτα Ο Ορφέας στον Άδη του Ζακ Όφενμπαχ, που περιλαμβάνει τη μουσική που συνδέθηκε με το καν-καν, κάνει πρεμιέρα στο Παρίσι.
 Ο Ναντάρ πραγματοποιεί την πρώτη αεροφωτογραφία από ένα δεμένο αερόστατο στη Γαλλία.
 Γεννήσεις
 14 Ιανουαρίου - Πάτρικ Τζόζεφ Κένεντι, Αμερικανός πολιτικός
 18 Μαρτίου - Ρούντολφ Ντίζελ, Γερμανός μηχανικός
 15 Απριλίου - Εμίλ Ντιρκέμ, Γάλλος κοινωνιολόγος
 23 Απριλίου - Μαξ Πλανκ, Γερμανός φυσικός
 16 Ιουνίου - Γουσταύος Ε', βασιλιάς της Σουηδίας
 29 Ιουνίου - Τζορτζ Ουάσινγκτον Γκέταλς, Αμερικανός στρατιωτικός και πολιτικός μηχανικός
 9 Ιουλίου - Φραντς Μποάζ, Γερμανός ανθρωπολόγος
 15 Ιουλίου - Έμελιν Πάνκχερστ, Αγγλίδα ακτιβίστρια
 10 Αυγούστου - Γκεόργκι Τόντοροφ, Βούλγαρος στρατηγός
 21 Αυγούστου - Ροδόλφος της Αυστρίας
 27 Αυγούστου - Τζουζέπε Πεάνο, Ιταλός μαθηματικός
 16 Σεπτεμβρίου - Άντριου Μπόναρ Λω, Βρετανός πολιτικός
 20 Σεπτεμβρίου - Κωνσταντίνος Καλλάρης, Έλληνας στρατιωτικός
 27 Οκτωβρίου - Θεόδωρος Ρούζβελτ, 26ος πρόεδρος των Η.Π.Α.
 20 Νοεμβρίου - Σέλμα Λάγκερλεφ, Σουηδή συγγραφέας
 22 Δεκεμβρίου - Τζάκομο Πουτσίνι, Ιταλός συνθέτης
 Στέφανος Γεννάδης, Έλληνας στρατιωτικός
 Σπύρος Παναγιωτόπουλος, Έλληνας πολιτικός
 Στυλιανός Τυπάλδος, Έλληνας πολιτικός
 Θάνατοι
 7 Ιανουαρίου - Μουσταφά Ρεσίτ Πασάς, Οθωμανός πολιτικός
 13 Μαρτίου - Γεώργιος Κουντουριώτης, Έλληνας πολιτικός
 Εξωτερικοί σύνδεσμοι
 Έτη


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 19.10.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 270/27
 РЕШЕНИЕ НА СЪВМЕСТНИЯ КОМИТЕТ НА ЕИП
 No 57/2016
 от 18 март 2016 година
 за изменение на приложение XX (Околна среда) към Споразумението за ЕИП [2017/1887]
 СЪВМЕСТНИЯТ КОМИТЕТ НА ЕИП,
 като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство (Споразумението за ЕИП), и по-специално член 98 от него,
 като има предвид, че:
 (1)
 Решение (ЕС) 2015/2056 на Комисията от 13 ноември 2015 г. за изменение на решения 2009/300/ЕО, 2009/563/ЕО, 2009/894/ЕО, 2011/330/ЕС и 2011/337/ЕС за удължаване на срока на валидност на екологичните критерии за присъждане на екомаркировката на ЕС на някои продукти (1) следва да бъде включено в Споразумението за ЕИП.
 (2)
 Поради това приложение XX към Споразумението за ЕИП следва да бъде съответно изменено,
 ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
 Член 1
 В точка 2ж (Решение 2009/563/ЕО на Комисията), точка 2й (Решение 2009/300/ЕО на Комисията), точка 2р (Решение 2011/337/ЕС на Комисията), точка 2т (Решение 2011/330/ЕС на Комисията) и точка 2щг (Решение 2009/894/ЕО на Комисията) от приложение XX към Споразумението за ЕИП се добавя следното тире:
 „—
 32015 D 2056: Решение (ЕС) 2015/2056 на Комисията от 13 ноември 2015 г. (ОВ L 300, 17.11.2015 г., стр. 41).“
 Член 2
 Текстът на Решение (ЕС) 2015/2056 на исландски и на норвежки език, който ще бъде публикуван в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз, е автентичен.
 Член 3
 Настоящото решение влиза в сила на 19 март 2016 г., при условие че са внесени всички нотификации, предвидени в член 103, параграф 1 от Споразумението за ЕИП (*1).
 Член 4
 Настоящото решение се публикува в раздела за ЕИП и в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз.
 Съставено в Брюксел на 18 март 2016 година.
 За Съвместния комитет на ЕИП
 Председател
 Claude MAERTEN
 (1) ОВ L 300, 17.11.2015 г., стр. 41.
 (*1) Без отбелязани конституционни изисквания.


type: caselaw

text:
18.10.2003 FR Journal officiel de l'Union européenne C 251/11
 ORDONNANCE DU TRIBUNAL DE PREMIÈRE européennes (agent: M. S. Rating), ayant pour objet une
 INSTANCE demande d'annulation de la décision du conseiller-auditeur
 du 16 août 2001 refusant d'accorder à la partie requérante
 du 9 juillet 2003 l'accès à certains documents portant sur la clôture de la
 procédure dans l'affaire COMP/E-1/37.919 — frais bancaires
 dans l'affaire T-219/01, Commerzbank AG contre pour le change de devises de la zone euro, engagée contre
 Commission des Communautés européennes (1) d'autres banques, le Tribunal (cinquième chambre), composé
 de M. R. García-Valdecasas, président, et de Mme P. Lindh et
 (Recours en annulation — Demande d'accès aux documents M. J. D. Cooke, juges; greffier: M. H. Jung, a rendu le 9 juillet
 — Décision du conseiller-auditeur — Recevabilité) 2003 une ordonnance dont le dispositif est le suivant:
 (2003/C 251/21)
 1) Le recours est rejeté comme irrecevable.
 (Langue de procédure: l'allemand)
 Dans l'affaire T-219/01, Commerzbank AG, établie à 2) La requérante supportera ses propres dépens et les dépens exposés
 Francfort-sur-le-Main (Allemagne), représentée par par la défenderesse.
 Mes H. Satzki et B. Maassen, avocats, contre Commission des
 Communautés européennes (agent: M. S. Rating), ayant pour
 objet une demande d'annulation de la décision du conseiller- (1) JO C 3 du 5.1.02.
 auditeur du 17 août 2001 refusant d'accorder à la partie
 requérante l'accès à certains documents portant sur la clôture
 de la procédure dans l'affaire COMP/E-1/37.919 — frais ban-
 caires pour le change de devises de la zone euro, engagée
 contre d'autres banques, le Tribunal (cinquième chambre),
 composé de M. R. García-Valdecasas, président, et de
 Mme P. Lindh et M. J. D. Cooke, juges; greffier: M. H. Jung, a
 rendu le 9 juillet 2003 une ordonnance dont le dispositif est le ORDONNANCE DU PRÉSIDENT DU TRIBUNAL DE
 suivant: PREMIÈRE INSTANCE
 du 5 août 2003
 1) Le recours est rejeté comme irrecevable. dans l'affaire T-158/03 R, Industria Químicas del Vallés,
 SA contre Commission des Communautés européennes
 2) La requérante supportera ses propres dépens et les dépens exposés
 par la défenderesse, y compris ceux afférents à la procédure de (Procédure de référé — Demande de sursis à exécution —
 référé dans l'affaire T-219/01 R. Fumus boni juris — Urgence — Mise en balance des
 intérêts)
 (1) JO C 369 du 22.12.01. (2003/C 251/23)
 (Langue de procédure: l'espagnol)
 Dans l'affaire T-158/03 R, Industrias Químicas del Vallés, SA,
 établie à Barcelone (Espagne), représenté par Mes C. Fernández
 Vicién, P. González-Espejo et J. Sabater Marotias, avocats,
 ORDONNANCE DU TRIBUNAL DE PREMIÈRE contre Commission des Communautés européennes (agents:
 INSTANCE M. B. Doherty et Mme S. Pardo Quintillán), ayant pour objet une
 demande de sursis à l'exécution de la décision 2003/308/CE de la
 du 9 juillet 2003 Commission, du 2 mai 2003, concernant la non-inscription du
 métalaxyl à l'annexe I de la directive 91/414/CEE du Conseil et le
 dans l'affaire T-250/01, Dresdner Bank AG contre retrait des autorisations accordées aux produits phytopharmaceu-
 Commission des Communautés européennes (1) tiques contenant cette substance active (JO L 113, p. 8), le Président
 du Tribunal a rendu le 5 août 2003 une ordonnance dont le
 (Recours en annulation — Demande d'accès aux documents dispositif est le suivant:
 — Décision du conseiller-auditeur — Recevabilité)
 (2003/C 251/22) 1) La demande en référé est rejetée.
 (Langue de procédure: l'allemand)
 2) Les dépens sont réservés.
 Dans l'affaire T-250/01, Dresdner Bank AG, établie à Francfort-
 sur-le-Main (Allemagne), représentée par Mes W. Bosch et
 M. Hirsch, avocats, contre Commission des Communautés


text:
20150731019616712015/C 270/121002014CJC27020150817ET01ETINFO_JUDICIAL20150611111221Kohtuasi C-100/14 P: Euroopa Kohtu (teise koja) 11. juuni 2015. aasta otsus – Euroopa Ravimiamet (EMA) versus Euroopa Komisjon (Apellatsioonkaebus — Vahekohtuklausel — Lepingud Cocoon ja Dicoems, mis on sõlmitud teadusuuringute, tehnoloogiaarenduse ja tutvustamistegevuse kuuenda raamprogrammi raames, mille eesmärk on toetada Euroopa teadusruumi loomist ja innovatsiooni (2002 – 2006) — Eeskirjade eiramine — Abikõlbmatud kulud — Lepingu lõpetamine)
 ---documentbreak--- C2702015ET1110120150611ET0012111122Euroopa Kohtu (teise koja) 11. juuni 2015. aasta otsus – Euroopa Ravimiamet (EMA) versus Euroopa Komisjon
 (Kohtuasi C-100/14 P) (
 1
 )
 „(Apellatsioonkaebus — Vahekohtuklausel — Lepingud Cocoon ja Dicoems, mis on sõlmitud teadusuuringute, tehnoloogiaarenduse ja tutvustamistegevuse kuuenda raamprogrammi raames, mille eesmärk on toetada Euroopa teadusruumi loomist ja innovatsiooni (2002 – 2006) — Eeskirjade eiramine — Abikõlbmatud kulud — Lepingu lõpetamine)”2015/C 270/12Kohtumenetluse keel: itaalia
 Pooled
 Apellant: Euroopa Ravimiamet (EMA) (esindajad: advokaadid A. Franchi, L. Picciano ja G. Gangemi)
 Teine menetlusosaline: Euroopa Komisjon (esindajad: S. Delaude ja F. Moro, keda abistab advokaat D. Gullo)
 Resolutsioon
 1.
 Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
 2.
 Mõista kohtukulud välja Euroopa Ravimiametilt (EMA).
 (
 1
 ) ELT C 129, 28.4.2014.


text:
Ken Morley (ur. 17 stycznia 1943 w Chorley w Lancashire) – brytyjski aktor, występował w roli generała Leopolda von Flockenstuffena w serialu Allo Allo. W tym sitcomie pojawiał się w serii piątej, szóstej oraz siódmej.
 Morley jest wielkim fanem samochodów, a w jego kolekcji można znaleźć takie modele jak Ford Fairlane, Cadillac Coupe de Ville, MG ZT V8, a także dwa Cadillaki Fleetwood Brougham.
 Linki zewnętrzne
 Brytyjscy aktorzy filmowi
 Urodzeni w 1943


text:
C 335/36 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 25.11.2000
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Under disse omstændigheder begik Retten en retlig fejl
 ved at antage, at ABM ikke havde gjort sig skyldig i nogen
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter svarer til de åbenbar skønsfejl eller i magtfordrejning ved ikke at
 i sag C-335/00 (2) anførte. Den i direktivets artikel 2 fastsatte imødekomme appellantens ansøgning, og ved ikke at
 frist for gennemførelse udløb den 30. juni 1999. fastslå den åbenbare begrundelsesmangel, som den appel-
 lerede afgørelse er behæftet med.
 (1) EFT L 318, s. 43.
 (2) EFT C ... — Retlig fejl: Retten har begået en retlig fejl ved at antage, at
 appellanten ikke fristmæssigt havde indgivet en klage
 over afgørelsen om ikke at forny hans kontrakt som
 midlertidig ansat efter den 30. juni 1998. Den endelige
 og klare afgørelse herom fremgår ikke af skrivelsen fra
 Cedefop’s direktør af 25. maj 1998, men af skrivelsen af
 3. juni 1998, der hviler på en fornyet undersøgelse af
 sagsøgerens retsstilling i lyset af et nyt forhold, nemlig
 Appel iværksat den 18. september 2000 af Michel Hen-
 rapporten fra formanden for bedømmelsesudvalget.
 drickx til prøvelse af dom afsagt den 13. juli 2000 af De
 Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Femte
 Afdeling) i sag T-87/99, Michel Hendrickx mod Det
 Europæiske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse
 (Sag C-344/00 P)
 (2000/C 335/62)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 18. sep-
 tember 2000 iværksat appel af Michel Hendrickx ved advoka-
 terne Jean-Noël Louis og Véronique Peere, og med valgt adresse
 i Luxembourg hos Société de Gestion Fiduciaire SARL, 13, Appel iværksat den 19. september 2000 af Fédération
 avenue du Bois, til prøvelse af dom afsagt den 13. juli 2000 af nationale d’agriculture biologique des régions de France
 De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Femte (FNAB), Syndicat européen des transformateurs et distri-
 Afdeling) i sag T-87/99 Michel Hendrickx mod Det Europæiske buteurs de produits de l’agriculture biologique (SETRAB)
 Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse (CEDEFOP). og Sàrl Est Distribution Biogam til prøvelse af kendelse
 afsagt den 11. juli 2000 af De Europæiske Fællesskabers
 Ret i Første Instans (Tredje Afdeling) i sag T-268/99,
 Appellanten har nedlagt følgende påstande: Fédération nationale d’agriculture biologique des régions
 de France (FNAB), Syndicat européen des transformateurs
 — Cedefop’s afgørelse om ikke at imødekomme appellantens et distributeurs de produits de l’agriculture biologique
 ansøgning til stillingen som ansvarlig for den generelle (SETRAB) og Sàrl Est Distribution Biogam mod Rådet for
 infrastruktur (forvaltning) annulleres. Den Europæiske Union
 — Cedefop’s afgørelse om ikke at forny appellantens kon-
 trakt som midlertidig ansat efter den 30. juni 1998
 annulleres. (Sag C-345/00 P)
 — Appelindstævnte tilpligtes at betale sagsomkostningerne
 i de to instanser. (2000/C 335/63)
 Anbringender og væsentligste argumenter Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 19. sep-
 tember 2000 iværksat appel af Fédération nationale d’agricul-
 — Retlig fejl: Retten har gjort sig skyldig i en retlig fejl ved ture biologique des régions de France (FNAB), Syndicat euro-
 at antage, at den aftalebeføjede myndighed (»ABM«) ikke péen des transformateurs et distributeurs de produits de
 havde gjort sig skyldig i en åbenbar skønsfejl eller i l’agriculture biologique (SETRAB) og Sàrl Est Distribution
 magtfordrejning, da den ikke imødekom appellantens Biogam ved advokat Dirk Leermakers, Bruxelles og Luxem-
 ansøgning til stillingen som ansvarlig for den generelle bourg, og solicitor Catriona Hatton og med valgt adresse i
 infrastruktur (forvaltning) med den begrundelse, at han Luxembourg på adressen, 5, place du Théâtre, til prøvelse af
 »ikke havde opnået det krævede minimumsantal points«. kendelse afsagt den 11. juli 2000 af De Europæiske Fællesska-
 Retten har gjort sig skyldig i en retlig fejl ved ikke bers Ret i Første Instans (Tredje Afdeling) i sag T-268/99,
 at undersøge retmæssigheden af bedømmelsesudvalgets Fédération nationale d’agriculture biologique des régions de
 arbejde, herunder navnlig lovligheden af beslutningen om France (FNAB), Syndicat européen des transformateurs et
 at fastsætte en mindsteprocentdel på 90 points i relation distributeurs de produits de l’agriculture biologique (SETRAB)
 til den bindende ramme, der udgøres af meddelelsen om og Sàrl Est Distribution Biogam mod Rådet for Den Europæiske
 ledig stilling og om afholdelsen af en udvælgelsesprøve. Union.


type: other

text:
Judikát NS 21 Cdo 3268/2016 - Příručka pro personální agendu a odměňování zaměstnanců
 Judikát NS 21 Cdo 3480/2016
 Judikát NS 21 Cdo 3268/2016
 21 Cdo 3268/2016
 ECLI:CZ:NS:2017:21.CDO.3268.2016.1
 Náhrada škody zaměstnancem
 § 172 odst. 1 předpisu č. 65/1965Sb. ve znění do 29.02.2004
 § 172 odst. 3 předpisu č. 65/1965Sb. ve znění do 29.02.2004
 § 179 odst. 1 předpisu č. 65/1965Sb. ve znění do 29.02.2004
 § 179 odst. 3 předpisu č. 65/1965Sb. ve znění do 29.02.2004
 IV. ÚS 3535/17
 Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedy JUDr. Jiřího Doležílka a soudců JUDr. Zdeňka Novotného a JUDr. Pavla Malého v právní věci žalobce Šmeral Brno a. s. se sídlem v Brně, Křenová č. 261/65c, IČO 46346139, zastoupeného JUDr. Evou Novákovou, advokátkou se sídlem v Brně, Křenová č. 135/65, proti žalovanému A. N., zastoupenému Mgr. Davidem Zahumenským, advokátem se sídlem v Brně, Burešova č. 615/6, o 52.875 Kč s příslušenstvím, vedené u Městského soudu v Brně pod sp. zn. 49 C 198/2004, o dovolání žalovaného proti rozsudku Krajského soudu v Brně ze dne 17. února 2015, č. j. 15 Co 336/2014-334, takto:
 I. Rozsudek krajského soudu se ve výroku II mění tak, že rozsudek Městského soudu v Brně ze dne 26. září 2013, č. j. 49 C 198/2004-268, doplněný rozsudkem Městského soudu v Brně ze dne 5. srpna 2014, č. j. 49 C 198/2004-303, se v části výroku, kterou byla zamítnuta žaloba co do 38 756,22 Kč s úroky z prodlení za dobu od 29. 7. 2005 do zaplacení, a ve výrocích o náhradě nákladů řízení potvrzuje; v dalším se dovolání žalovaného odmítá.
 III. Žalobce je povinen zaplatit žalovanému na náhradě nákladů dovolacího řízení 9 379 Kč do tří dnů od právní moci tohoto rozsudku k rukám Mgr. Davida Zahumenského, advokáta se sídlem v Brně, Burešova č. 615/6.
 Žalobce se žalobou podanou u Městského soudu v Brně dne 4. 10. 2004 domáhal, aby byla žalovanému uložena povinnost zaplatit žalobci 52 875 Kč. Žalobu odůvodnil tím, že žalovaný u něj pracoval na základě pracovní smlouvy od 1. 10. 2003 do 6. 8. 2004 jako dělník-horizontkář na středisku č. 308. Dne 12. 2. 2004 žalovaný v odpolední směně obráběl dílec na horizontce WHN 13, přičemž pro další práci bylo nutné tento dílec, který byl pevně upnut na otočném stole a tento stůl přesahoval, otočit o 90°. Při otáčení stolu však žalovaný nedostatečně odhadl vzdálenost otočného stolu a stojanu horizontky, která byla od stolu vzdálena necelého půl metru, a dílcem narazil do stojanu horizontky. Tímto nárazem vznikla na stroji škoda, když došlo k povrchovému poškození dílce a stojanu horizontky, otáčecího stolu a mechaniky potřebné k otáčení stolu, na jehož opravu žalobce vynaložil celkem 96 662 Kč (16 226 Kč na materiál a 80 436 Kč na „výkony“). Protože žalovaný způsobil uvedenou škodu svým nedbalostním jednáním při plnění pracovního úkolu, je povinen ji žalobci nahradit, a to „dle § 179 odst. 2 zákoníku práce do výše částky rovnající se čtyřapůlnásobku jeho průměrného měsíčního výdělku“, který „činil za rozhodné období 11 750 Kč“.
 Městský soud v Brně rozsudkem ze dne 27. 10. 2005, č.j. 49 C 198/2004-36, žalobě vyhověl a rozhodl, že žalovaný je povinen zaplatit žalobci na náhradě nákladů řízení 14 565 Kč k rukám advokátky JUDr. Evy Novákové a že žalobce je povinen „doplatit soudní poplatek ve výši 5 Kč na účet Městského soudu v Brně“. Soud prvního stupně po zjištění, že se žalovaný přes výzvu soudu podle ustanovení § 114b občanského soudního řádu, která mu byla doručena společně se žalobou dne 25. 7. 2005, „v dané měsíční lhůtě k žalobě nevyjádřil“, a tudíž podle ustanovení § 114b odst. 5 občanského soudního řádu se má za to, že nárok, který je proti němu žalobou uplatňován, uznává, rozhodl ve věci rozsudkem pro uznání (§ 153a odst. 3 občanského soudního řádu).
 K odvolání žalovaného Krajský soud v Brně usnesením ze dne 24. 7. 2006, č. j. 15 Co 271/2006-51, rozsudek soudu prvního stupně (vyjma nenapadeného výroku o soudním poplatku) zrušil a věc vrátil soudu prvního stupně k dalšímu řízení. Odvolací soud vytkl soudu prvního stupně, že jeho rozsudek pro uznání je pro nedostatky odůvodnění nepřezkoumatelný, a dále že přehlédl, že žalovaný podal ve věci vyjádření, z něhož vyplývá, že uplatněný nárok neuznává a jaké skutečnosti proti němu namítá, které „je třeba považovat za včasné“, neboť bylo soudu prvního stupně doručeno ve stanovené lhůtě, a to přesto, že na něm byla omylem „žalobce“ uvedena nesprávná spisová značka.
 Městský soud v Brně nato rozsudkem ze dne 29. 5. 2008, č. j. 49 C 198/2004-112, žalobě opět vyhověl a rozhodl, že žalovaný je povinen zaplatit žalobci na náhradě nákladů řízení 38 705 Kč k rukám advokátky JUDr. Evy Novákové a že žalobce je povinen „doplatit soudní poplatek ve výši 5 Kč“. Na základě provedeného dokazování dospěl soud prvního stupně k závěru, že žalovaný „chybným pracovním postupem“ (tím, že stojan horizontky WHN neposunul do patřičné vzdálenosti od obráběcího stolu tak, aby „lišta, kterou obráběl, mohla kolem stojanu volně projít“) způsobil svým zaviněním žalobci škodu, spočívající ve vynaložených nákladech na opravu poškozeného stoje ve výši 96 662 Kč. Žalovaný proto odpovídá za vzniklou škodu ve smyslu ustanovení § 172 odst. 1 zákoníku práce (vzhledem k nedbalostní formě zavinění) do výše 4,5 násobku jeho průměrného měsíčního výdělku před porušením povinnosti, kterým způsobil škodu (§ 179 odst. 2 zákoníku práce).
 K odvolání žalovaného Krajský soud v Brně rozsudkem ze dne 23. 2. 2010, č. j. 15 Co 508/2008-138, rozsudek soudu prvního stupně v napadeném výroku o věci samé změnil tak, že žalobu zamítl, a rozhodl, že žalobce je povinen zaplatit žalovanému na náhradě nákladů řízení před soudy obou stupňů 2 120 Kč. Odvolací soud dospěl k závěru, že žalovaný se nemohl dopustit zaviněného porušení povinnosti při plnění pracovních úkolů, pokud „řádným a prokazatelným“ způsobem nebyl seznámen s návodem k obsluze poškozeného stroje. Za situace, kdy žalobce v řízení „netvrdil, ani neprokazoval, že by žalovaný byl s tímto návodem řádně seznámen, tvrdil pouze, že jej měl k dispozici“, nebyla podle názoru odvolacího soudu „splněna základní podmínka vzniku odpovědnosti zaměstnance za vznik škody“ a uplatněný nárok proto nemůže být opodstatněný.
 Nejvyšší soud České republiky k dovolání žalobce rozsudkem ze dne 2. 2. 2012, č. j. 21 Cdo 4135/2010-161, rozsudek odvolacího soudu zrušil a věc mu vrátil k dalšímu řízení. Shledal, že pro závěr o zaviněném porušení povinnosti při plnění pracovních úkolů ze strany žalovaného není významné, zda byl žalovaný „důkladně“ a „prokazatelně“ seznámen s návodem k obsluze poškozeného stroje. Podstatné z tohoto hlediska je, že žalovaný byl seznámen - a to bez ohledu na to, jakým způsobem - s konkrétním pravidlem (o umístění stojanu do dostatečné vzdálenosti od pracovního stolu podle délky obráběného dílce) vztahujícím se k práci, kterou vykonával podle pracovní smlouvy, jehož porušení bylo příčinou vzniku škody (poškození obráběcího stoje). Protože vzhledem ke své kvalifikaci a zkušenostem si žalovaný současně musel být vědom, že tímto porušením může způsobit žalobci škodu, je dán rovněž subjektivní vztah žalovaného k tomuto závadnému jednání, které tak lze hodnotit jako zaviněné (ve formě nedbalosti). Dovolací soud uzavřel, že za tohoto stavu je odůvodněn závěr, že k poškození obráběcího stroje došlo v příčinné souvislosti se zaviněným porušením pracovních povinností ze strany žalovaného, který proto odpovídá žalobci za vzniklou škodu podle ustanovení § 172 odst. 1 zákoníku práce.
 Krajský soud v Brně následně usnesením ze dne 19. 6. 2012, č. j. 15 Co 508/2008-171, rozsudek Městského soudu v Brně ze dne 29. 5. 2008 č. j. 49 C 198/2004-112 ve výroku o věci samé a ve výrocích o nákladech řízení zrušil a věc vrátil soudu prvního stupně k dalšímu řízení. Vzhledem k tomu, že účastníci před odvolacím soudem neučinili „shodná tvrzení o rozhodných skutkových poznatcích nutných pro zjištění výše škody“, shledal, že rozsudek soudu prvního stupně (vycházející z mylného předpokladu, že žalovaný výši škody nezpochybňoval) není přezkoumatelný.
 Městský soud v Brně rozsudkem ze dne 26. 9. 2013 č. j. 49 C 198/2004-268 doplněným rozsudkem ze dne 5. 8. 2014, č. j. 49 C 198/2004-303, žalobě vyhověl v částce 14 118,78 Kč s úroky z prodlení od 29. 7. 2005 do zaplacení ve výši a za doby, jež specifikoval, a co do 38 756,22 Kč s úroky z prodlení od 26. 7. 2005 do zaplacení a úroků z prodlení z částky 14 118,78 Kč za dobu od 26. 7. 2005 do 28. 7. 2005 žalobu zamítl; současně rozhodl, že žádný z účastníků nemá právo na náhradu nákladů řízení a že žalovaný je povinen zaplatit státu na náhradě nákladů řízení 5 500 Kč. Soud prvního stupně vyšel ze závazného právního názoru dovolacího soudu, podle kterého k poškození obráběcího stroje došlo v příčinné souvislosti se zaviněným porušením pracovních povinností ze strany žalovaného, jenž proto odpovídá žalobci za vzniklou škodu podle ustanovení § 172 odst. 1 zákoníku práce. Vzhledem k procesní obraně žalovaného se zabýval tím, zda je dána příčinná souvislost mezi „tímto porušením a škodným následkem“. Na základě znaleckého posudku z oboru strojírenství vzal za prokázané, že poškození náhonového mechanismu otáčení stolu nastalo v důsledku nárazu obrobku do stojanu, nikoliv v důsledku jeho běžného opotřebení (jak tvrdil žalovaný). Soud prvního stupně nepovažoval za významné, že žalobce porušil povinnost zaměstnavatele podle § 185 odst. 2 zákoníku práce, jestliže „vznik škody“ s žalovaným „neprojednal ve lhůtě jednoho měsíce od škodné události“; jedná se jen o pořádkovou povinnost, jejíž nesplnění nemůže být „liberačním ani moderačním důvodem ve věci náhrady škody“. Vzhledem k tomu, že škoda byla způsobena z nedbalosti, vyšel z toho, že rozsah náhrady škody je „limitován ustanovením § 179 odst. 2 zákoníku práce“; na základě výpočtu žalovaného vycházel z průměrného výdělku ve výši 11 750 Kč. Soud prvního stupně vzal za prokázané, že žalobci vznikla škoda pořízením nových součástek stroje ve výši 14 118,78 Kč (přihlédl při tom k tomu, že podle znaleckého posudku nemohla být posuzovanou škodní událostí poškozena ložiska „specifikovaná v tabulce 3 znaleckého posudku“). V příčinné souvislosti s porušením pracovních povinností žalovaným však neshledal mzdové náklady, které žalobce vynaložil na své zaměstnance střediska údržby, kteří na opravě stroje poškozeného žalovaným pracovali; dospěl k závěru, že tyto náklady by žalobci vznikly, i kdyby škodní událost nenastala, neboť zaměstnanci stroj opravovali „v rámci pracovní doby“, žalobce netvrdil, že by „s nimi např. pracovní poměr uzavřel jen za účelem opravy stroje, netvrdil např. přesčasové hodiny, které by jinak odpracovány nebyly, případně mimořádné odměny apod.“
 K odvolání obou účastníků Krajský soud v Brně rozsudkem ze dne 17. 2. 2015, č. j. 15 Co 336/2014-334, změnil rozsudek soudu prvního stupně ve výroku o zamítnutí žaloby o 38 756,22 Kč s úroky z prodlení tak, že uložil žalovanému povinnost zaplatit žalobci 38 756,22 Kč s úroky z prodlení od 29. 7. 2005 do zaplacení ve výši a za doby, jež specifikoval (výrok II), a ve zbývající části výroků o věci samé, jakož i ve výroku o nákladech řízení státu rozsudek soudu prvního stupně potvrdil (výroky I, III a IV); současně rozhodl, že žalovaný je povinen zaplatit žalobci na náhradě nákladů řízení před soudy „všech stupňů“ 123 603,70 Kč k rukám advokátky JUDr. Evy Novákové (výrok V). Odvolací soud dospěl k závěru, že „rovněž nárok žalobce ohledně nákladů na mzdy zaměstnanců střediska údržby, kteří se podíleli v období od února do dubna 2004 na opravě stroje poškozeného žalovaným, jsou v příčinné souvislosti s porušením právní povinnosti žalovaného“. V tomto směru se zcela ztotožnil s argumentací žalobce, podle které „jeho zaměstnanci by v době, kdy opravovali stroj poškozený žalovaným, mohli pro žalobce vykonávat jinou práci a tvořit jiné hodnoty“. Skutečná škoda proto podle odvolacího soudu zahrnuje i tyto „mzdové nároky“ uplatněné žalobcem. Výši těchto nákladů – poté, co od původní výše požadované žalobcem (80 436 Kč) odečetl mzdové náklady spojené s montáží a demontáží ložisek, které “znalec z opravy vyloučil“ (6 576,73 Kč) – vyčíslil částkou 73 859,27 Kč; dospěl k závěru, že při opravě stroje servisní organizací by výsledná cena byla obdobná (servisní pracovníci by na opravu sice vynaložili menší počet hodin, ale v cca pětkrát vyšší hodinové sazbě). Celková výše škody (s připočtením částky 14 118,78 Kč za vyměněné součástky) tedy byla odvolacím soudem vyčíslena částkou 87 978,05 Kč. Po zohlednění limitu podle § 179 odst. 2 zákoníku práce a zjištěného průměrného měsíčního výdělku žalovaného za rozhodné kalendářní čtvrtletí ve výši 11 750 Kč proto odvolací soud shledal žalobu o 52 875 Kč včetně úroku z prodlení za dobu od 29. 7. 2005 do zaplacení důvodnou.
 Proti tomuto rozsudku odvolacího soudu podal žalovaný dovolání, směřující (podle svého obsahu) proti výrokům, jimiž bylo žalobě (v potvrzující a měnící části rozsudku odvolacího soudu) vyhověno. Napadené rozhodnutí podle dovolatele závisí na vyřešení otázky hmotného práva, při jejímž řešení se dovolací soud odchýlil od ustálené rozhodovací praxe dovolacího soudu a která se týká výše vzniklé škody, jejíž vyčíslení se v posuzovaném případě odvíjí od vyřešení otázky, zda náklady poškozeného zaměstnavatele na mzdy zaměstnanců, kteří pracovali na opravě poškozeného stroje, představují škodu, která tomuto zaměstnavateli vznikla. S odvoláním na závěry obsažené v rozsudku Nejvyššího soudu ze dne 14. 8. 2008 sp. zn. 25 Cdo 3184/2007 dovodil, že „omezením či vyloučením z užívání zaměstnance (lidského kapitálu, výrobního prostředku) jeho zaměstnavateli bez dalšího škoda nevzniká; škoda mu vznikne teprve tehdy, jestliže se jeho majetek vlivem takového omezení zmenší, resp. nezvětší tam, kde to lze očekávat. Škoda však zaměstnavateli nevznikne, pokud omezení v užívání zaměstnance (lidského kapitálu, výrobního prostředku) strpí, aniž by si obstaral k užívání věc náhradní“. Zaměstnavatel měl tudíž podle dovolatele prokázat ušlý zisk nebo jiné náklady, které mu vznikly v důsledku toho, že zaměstnanci střediska údržby opravovali poškozený stroj; jak však uvedl „prvoinstanční“ soud „...žalobce netvrdil, že by s nimi např. pracovní poměr uzavřel jen za účelem opravy stroje, netvrdil např. přesčasové hodiny, které by jinak odpracovány nebyly, případně mimořádné odměny apod.“ Z uvedeného podle dovolatele plyne, že zaměstnavateli nevznikly jiné náklady ani nepřišel o žádný zisk. Pokud žalobce jen obecně tvrdil, že „zaměstnanci střediska údržby mohli v době, kdy opravovali stroj poškozený žalovaným, vykonávat jinou práci a tvořit jiné hodnoty“, toto své tvrzení „nijak blíže neupřesnil, ani nijak neprokázal“. Soudy se podle dovolatele ani řádně nevypořádaly s tím, že žalobce „danou situaci“ s ním řešil až podáním žaloby po skončení pracovního poměru. Dovolatel v této souvislosti namítal porušení ustanovení § 185 zákoníku práce, které stanoví lhůtu jednoho měsíce, v níž je zaměstnavatel povinen se zaměstnancem projednat výši požadované náhrady škody. I když se jedná jen o lhůtu pořádkovou, byla mu postupem žalobce „odebrána“ možnost, aby škodná událost byla bezprostředně poté, co k ní došlo, objektivně a kvalifikovaně prošetřena. Závěrem dovolatel poukázal na to, že práce na stroji vykonával na pokyn zaměstnavatele daný přes předchozí upozornění, že na stroji je závada, a že Nejvyšší soud v rozsudku ze dne 2. 2. 2012 sp. zn. 21 Cdo 4135/2010 dospěl k závěru o zaviněném porušení povinnosti dovolatele na základě „přesvědčení“, že byl vyučen v oboru frézař, přestože dovolatel je vyučen v oboru soustružník. Žalovaný navrhl, aby dovolací soud rozsudek odvolacího soudu zrušil a věc mu vrátil k dalšímu řízení.
 Nejvyšší soud České republiky jako soud dovolací (§ 10a občanského soudního řádu) po zjištění, že dovolání proti pravomocnému rozsudku odvolacího soudu bylo podáno oprávněnou osobou (účastníkem řízení) ve lhůtě uvedené v § 240 odst. 1 občanského soudního řádu a že věc je třeba i v současné době - vzhledem k tomu, že řízení v projednávané věci bylo zahájeno v době před 1. 1. 2014 - posoudit (srov. čl. II bod 2 zákona č. 293/2013 Sb.) podle zákona č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů, účinném do 31. 12. 2013 (dále jen „o. s. ř.“), se nejprve zabýval otázkou přípustnosti dovolání.
 V části, ve které směřuje proti výroku rozsudku odvolacího soudu, jímž byl potvrzen rozsudek soudu prvního stupně ve výroku o povinnosti žalovaného zaplatit žalobci 14 118,78 Kč s příslušenstvím z důvodu náhrady škody spočívající v nákladech na pořízení nových součástek stroje, neobsahuje dovolání údaje o tom, v čem dovolatel spatřuje splnění předpokladů přípustnosti dovolání (§ 241a odst. 2 o. s. ř.), a v dovolacím řízení proto nelze ve vztahu k tomuto výroku rozsudku odvolacího soudu pokračovat (srov. též právní názor vyslovený v usnesení Nejvyššího soudu ze dne 25. 9. 2013 sp. zn. 29 Cdo 2394/2013, které bylo uveřejněno pod č. 4 ve Sbírce soudních rozhodnutí a stanovisek, roč. 2014, usnesení Nejvyššího soudu ze dne 29. 8. 2013 sp. zn. 29 Cdo 2488/2013, popř. usnesení Nejvyššího soudu ze dne 27. 8. 2013 sp. zn. 29 NSČR 55/2013, které bylo uveřejněno pod č. 116 v časopise Soudní judikatura, roč. 2014). Nejvyšší soud České republiky proto dovolání žalovaného v této části podle ustanovení § 243c odst. 1 věty první o. s. ř. odmítl.
 Právní otázka, jaké důsledky na uplatněný nárok zaměstnavatele na náhradu škody má porušení povinnosti zaměstnavatele projednat se zaměstnancem výši požadované náhrady škody ve lhůtě jednoho měsíce podle ustanovení § 185 odst. 2 zákoníku práce, byla soudy vyřešena v souladu s ustálenou rozhodovací praxí dovolacího soudu (srov. usnesení Nejvyššího soudu ze dne 11. 8. 2009 sp. zn. 21 Cdo 3207/2008, popř. Závěry k výkladu některých ustanovení zákoníku práce, uveřejněné ve Sborníku Nejvyššího soudu o občanském soudním řízení v některých věcech pracovněprávních, občanskoprávních a rodinněprávních III, SEVT Praha 1980, str. 79-81, podle kterých má uvedená povinnost jen pořádkovou povahu a není podmínkou pro další uplatňování nároku na náhradu škody) a protože není důvod, aby byla posouzena jinak, nemůže založit přípustnost dovolání proti rozsudku odvolacího soudu podle ustanovení § 237 o. s. ř. Namítá-li dovolatel, že práce na stroji vykonával na pokyn zaměstnavatele daný přes předchozí upozornění, že na stroji je závada, a že soudy při svých závěrech vycházely z „přesvědčení“, že dovolatel byl vyučen v oboru frézař, ač ve skutečnosti je vyučen v oboru soustružník, napadá skutková zjištění soudů a uplatňuje tak jiný dovolací důvod, než který je uveden v ustanovení § 241a odst. 1 o. s. ř. Ani takové námitky přípustnost dovolání - jak vyplývá z ustanovení § 237 a § 241a odst. 1 o. s. ř. – založit nemohou.
 Z hlediska skutkového stavu bylo v posuzované věci - mimo jiné - zjištěno (správnost skutkových zjištění soudů přezkumu dovolacího soudu – jak vyplývá z ustanovení § 241a odst. 1 a § 242 odst. 3 věty první o. s. ř. - nepodléhá), že žalovaný pracoval u žalobce na základě pracovní smlouvy od 1. 10. 2003 do 6. 8. 2004 jako „horizontkář“ (frézař) na středisku č. 308. Dne 12. 2. 2004 žalovaný obráběl na obráběcím stroji - horizontce (vodorovné vyvrtávačce) typu WHN 13 lištu o délce asi 2 metry, která byla upnuta na otáčecím pracovním stole a přes tento stůl viditelně přesahovala. Pro další práci bylo nutné lištu otočit o 90°, aniž by při tom zavadila o stojan horizontky, který stál naproti pracovnímu stolu a který bylo možno posunout tak, aby vzdálenost byla dostatečná. Žalovaný však vzdálenost neodhadl, stojan odsunul nedostatečně a přečnívající lišta při otáčení do stojanu narazila a poškodila obráběcí stroj. Na opravě stroje v měsících únor až duben 2004 pracovali zaměstnanci střediska TOV (technická obsluha výroby), středisko 308, kteří byli odměňováni mzdou. V souvislosti s opravou poškození stroje, která byla způsobena jednáním žalovaného, vynaložil žalobce na pořízení nových součástek 14 118,78 Kč a na mzdy svých zaměstnanců, kteří pracovali na opravě stroje, 73 859,27 Kč.
 Za tohoto skutkového stavu bylo pro rozhodnutí soudů v projednávané věci (mimo jiné) významné vyřešení otázky hmotného práva, zda, popř. za jakých okolností lze za škodu, která zaměstnavateli vznikla v příčinné souvislosti se zaviněným porušením pracovních povinností zaměstnancem, považovat náklady vynaložené na mzdu zaměstnanců poškozeného zaměstnavatele, kteří na odstranění následků způsobených škodní událostí (opravě poškozeného stroje nebo zařízení) pracovali. Vzhledem k tomu, že tato otázka hmotného práva předestřená dovolatelem dosud nebyla v rozhodovací činnosti dovolacího soudu ve všech souvislostech vyřešena a že její posouzení bylo v projednávané věci pro rozhodnutí soudů významné (určující), dospěl Nejvyšší soud k závěru, že dovolání žalovaného proti výroku rozsudku odvolacího soudu, jímž bylo rozhodnuto o uplatněném nároku na náhradu škody spočívající ve vynaložených nákladech na mzdu zaměstnanců poškozeného zaměstnavatele (žalobce), je podle § 237 o. s. ř. přípustné.
 Po přezkoumání uvedeného výroku rozsudku odvolacího soudu ve smyslu ustanovení § 242 o. s. ř., které provedl bez jednání (§ 243a odst. 1 věta první o. s. ř.), Nejvyšší soud České republiky dospěl k závěru, že dovolání žalovaného je opodstatněné.
 Projednávanou věc je třeba i v současné době posuzovat - vzhledem k tomu, že k události, od níž žalobce odvíjí vznik škody, došlo dne 12. 2. 2004 - podle zákona č. 65/1965 Sb., zákoníku práce, ve znění účinném do 29. 2. 2004, tj. přede dnem, než nabyl účinnosti zákon č. 46/2004 Sb., kterým se mění zákon č. 65/1965 Sb., zákoník práce, ve znění pozdějších předpisů, a zákon č. 312/2002 Sb., o úřednících územních samosprávných celků a o změně některých zákonů (srov. § 364 odst. 2 zákona č. 262/2006 Sb., zákoníku práce) - dále jen „zák. práce“.
 Podle ustanovení § 172 odst. 1 zák. práce zaměstnanec odpovídá zaměstnavateli za škodu, kterou mu způsobil zaviněným porušením povinností při plnění pracovních úkolů nebo v přímé souvislosti s ním. Zaměstnavatel je povinen prokázat zaměstnancovo zavinění s výjimkou případů uvedených v § 176 a 178 zák. práce (srov. § 172 odst. 3 zák. práce).
 Podle ustanovení § 179 odst. 1 zák. práce zaměstnanec, který odpovídá za škodu podle § 172 zák. práce, je povinen nahradit zaměstnavateli skutečnou škodu, a to v penězích, jestliže škodu neodčiní uvedením v předešlý stav. Podle ustanovení § 179 odst. 3 zák. práce jde-li o škodu způsobenou úmyslně, může zaměstnavatel požadovat náhradu i jiné škody.
 Předpokladem pro vznik odpovědnosti zaměstnance vůči zaměstnavateli za škodu podle ustanovení § 172 odst. 1 zák. práce je porušení pracovních povinností zaměstnancem, vznik škody, příčinná souvislost mezi porušením pracovních povinností a vznikem škody (tzv. kauzální nexus) a zavinění na straně zaměstnance. Ke vzniku povinnosti k náhradě škody je zapotřebí, aby všechny předpoklady byly splněny současně; chybí-li kterýkoliv z nich, nárok, a tedy ani povinnost k zaplacení, nevzniká. V řízení o náhradu škody podle ustanovení § 172 odst. 1 zák. práce má žalobce (poškozený zaměstnavatel) procesní povinnost tvrdit [srov. § 101 odst. 1 písm. a) o. s. ř.] a posléze i prokázat [srov. § 101 odst. 1 písm. b) a 120 odst. 1 o. s. ř.] všechny uvedené předpoklady potřebné pro vznik odpovědnosti za škodu.
 Škoda je jedním z předpokladů pro vznik obecné odpovědnosti zaměstnance za škodu podle ustanovení § 172 zák. práce. Škodou se rozumí újma, která nastala (projevuje se) v majetkové sféře poškozeného (tj. majetková újma) a je objektivně vyjádřitelná v penězích. Skutečnou škodou (§ 179 odst. 1 zák. práce) je nastalé zmenšení majetku poškozeného zaměstnavatele. Jinou škodou (§ 179 odst. 3 zák. práce) je ušlý majetkový prospěch; spočívá v tom, že u poškozeného zaměstnavatele nedošlo ke zvýšení (rozmnožení) majetku, které bylo možné - nebýt škodné události - s ohledem na pravidelný běh věcí důvodně očekávat.
 Škoda, kterou zaměstnanec způsobí svému zaměstnavateli zaviněným porušením povinností při plnění pracovních úkolů nebo v přímé souvislosti s ním, může spočívat též v nákladech na opravu poškozeného stroje nebo zařízení, na které pracovali zaměstnanci poškozeného zaměstnavatele, jimž tento zaměstnavatel vyplatil mzdu nebo plat za vykonanou práci.
 Náklady na mzdu zaměstnanců poškozeného zaměstnavatele, kteří pracovali na odstranění následků způsobených škodní událostí (opravě poškozeného stroje nebo zařízení), ovšem nelze bez dalšího považovat za škodu, která vznikla v příčinné souvislosti se zaviněným porušením pracovních povinností zaměstnance. Takovou škodu lze spatřovat jen v těch nákladech na mzdu zaměstnanců poškozeného zaměstnavatele, které by jinak - nebýt škodné události – nevznikly (nebyly by vynaloženy). Může se především jednat o náklady na mzdu zaměstnanců, se kterými poškozený zaměstnavatel uzavřel pracovní smlouvu jen na provedení prací směřujících k odstranění následků způsobených škodní událostí (k opravě poškozeného stroje nebo zařízení); uvedené lze vztáhnout též na náklady na odměnu zaměstnanců, s nimiž za tímto účelem poškozený zaměstnavatel uzavřel dohodu o pracích konaných mimo pracovní poměr. U ostatních zaměstnanců poškozeného zaměstnavatele (např. zaměstnanců, kteří v rámci sjednaného druhu práce vykonávají opravy a údržbu strojů a zařízení zaměstnavatele) se potom bude jednat jen o tu část nákladů na mzdu, které by – pokud by tito zaměstnanci nepracovali na odstranění následků škodní událostí – jinak nevznikly. Půjde především o situace, kdy provádění těchto prací si vyžádalo vyplacení mzdy za práci přesčas, práci ve svátek nebo noční práci anebo kdy zvýšené pracovní úsilí zaměstnanců (v této souvislosti vynaložené) bylo důvodem vyplacení mimořádné odměny.
 V posuzovaném případě žalobce uplatnil nárok na náhradu škody, kterou spatřoval (mimo jiné) v nákladech na mzdu svých zaměstnanců střediska TOV (technická obsluha výroby), kteří pracovali na opravě žalovaným poškozeného stroje. Z tvrzení žalobce ani ze skutkových zjištění odvolacího soudu nevyplývá, že by se jednalo o zaměstnance, se kterými žalobce uzavřel pracovní poměr jen za účelem provedení těchto konkrétních prací, nebo že by si uplatněné mzdové náklady (jejich část) vyžádaly jen tyto práce (např. že by se jednalo o náklady na mzdu za práci přesčas, práci ve svátek nebo noční práci, popř. mimořádnou odměnu v této souvislosti vyplacenou), a že by tedy tyto mzdové náklady jinak – nebýt poškození stroje žalovaným - nevznikly. Žalobce tuto část uplatněného nároku na náhradu škody založil jen na argumentaci (které odvolací soud ve svém rozsudku přisvědčil), že jeho zaměstnanci „v době kdy opravovali stroj, který poškodil žalovaný, mohli a měli vykonávat jiné práce a tvořit hodnoty“, o které „byl majetek žalobce zkrácen“. Tento výklad ovšem není správný. V příčinné souvislosti s tím, že zaměstnanci žalobce v době, kdy vykonávali práci na opravě poškozeného stroje, nemohli svou prací zajišťovat výkon jiných jeho činností, mohla být majetková újma spočívající v nastalém zmenšení majetku (např. v nákladech na zajištění výkonu těchto činností dodavatelem, v zaplacení smluvní sankce odběrateli za prodlení se splněním závazku apod.) nebo v ušlém majetkovém prospěchu (ušlém zisku), za kterou náklady na mzdy těchto zaměstnanců považovat nelze (tomu ostatně odpovídá i shora uvedená argumentace žalobce o hodnotách, o něž „byl majetek žalobce zkrácen“). Vzhledem k uvedenému nelze dovozovat, že náklady na mzdy zaměstnanců žalobce, kteří pracovali na opravě žalovaným poškozeného stroje, představují skutečnou škodu ve smyslu ustanovení § 179 odst. 1 zák. práce, jejíž náhrady by se žalobce mohl po žalovaném domáhat z důvodu obecné odpovědnosti zaměstnance za škodu podle ustanovení § 172 odst. 1 zák. práce.
 Protože odvolací soud rozhodl nesprávně a protože dosavadní výsledky řízení (skutkový stav zjištěný soudy) ukazují, že je možné ve věci rozhodnout, Nejvyšší soud České republiky rozsudek odvolacího soudu ve výroku II změnil tak, že rozsudek soudu prvního stupně (ve znění doplňujícího rozsudku) se v části výroku, kterou byla správně zamítnuta žaloba co do 38 756,22 Kč s úroky z prodlení za dobu od 29. 7. 2005 do zaplacení, a ve výrocích o náhradě nákladů řízení potvrzuje [§ 243d písm. b), § 219 o. s. ř.].
 O náhradě nákladů odvolacího a dovolacího řízení dovolací soud rozhodl podle ustanovení § 243c odst. 3, § 224 odst. 2, § 142 odst. 2 a 146 odst. 3 o. s. ř. V odvolacím i dovolacím řízení byl žalobce úspěšný v částce 14 118,78 Kč s příslušenstvím, tj. z 27 %, a žalovaný byl úspěšný v částce 38 756,22 Kč s příslušenstvím, tj. ze 73 %, převážně úspěšnému žalovanému proto vzniklo právo na poměrnou náhradu nákladů odvolacího a dovolacího řízení v rozsahu 46 %. Vzhledem k tomu, že v odvolacím řízení žalovanému náklady nevznikly, bylo rozhodnuto, že žádný z účastníků nemá právo na náhradu nákladů odvolacího řízení.
 V dovolacím řízení vznikly žalovanému náklady zaplacením soudního poplatku 5 000 Kč a náklady na zastoupení advokátem. Při rozhodování o výši náhrady nákladů na zastoupení advokátem dovolací soud přihlédl k tomu, že výše odměny advokáta má být určena podle sazeb stanovených paušálně pro řízení v jednom stupni zvláštním právním předpisem (§ 151 odst. 2 část věty první před středníkem o. s. ř.), neboť nejde o přiznání náhrady nákladů řízení podle ustanovení § 147 nebo 149 odst. 2 o. s. ř. a ani okolnosti případu v projednávané věci neodůvodňují, aby bylo postupováno podle ustanovení zvláštního právního předpisu o mimosmluvní odměně (§ 151 odst. 2 část věty první za středníkem o. s. ř.). Vyhláška č. 484/2000 Sb. (ve znění pozdějších předpisů), která upravovala sazby odměny advokáta stanovené paušálně pro řízení v jednom stupni, však byla nálezem Ústavního soudu ze dne 17. 4. 2013 č. 116/2013 Sb. dnem 7. 5. 2013 zrušena. Nejvyšší soud České republiky za této situace určil pro účely náhrady nákladů dovolacího řízení paušální sazbu odměny pro řízení v jednom stupni s přihlédnutím k povaze a okolnostem projednávané věci a ke složitosti (obtížnosti) právní služby poskytnuté advokátem a podpůrně též k vyhlášce č. 484/2004 Sb. (ve znění pozdějších předpisů) [srov. nález Ústavního soudu ze dne 7. 6. 2016 sp. zn. IV. ÚS 3559/15] ve výši 14 790 Kč. Kromě této paušální sazby odměny advokáta vznikly žalovanému v souvislosti s učiněnými dvěma úkony právní služby (převzetí a příprava zastoupení a sepis dovolání) náklady spočívající v paušální částce náhrady výdajů ve výši 600 Kč (srov. § 13 odst. 3 vyhlášky č. 177/1996 Sb. ve znění pozdějších předpisů). Celková výše nákladů žalovaného vzniklých v dovolacím řízení tedy činí 20 390 Kč, na jejichž náhradě je žalobce povinen žalovanému zaplatit 9 379 Kč (46 % z částky 20 390 Kč); náhradu nákladů řízení je žalobce povinen zaplatit k rukám advokáta, který žalovaného v dovolacím řízení zastupoval (§ 149 odst. 1 o. s. ř.), do 3 dnů od právní moci rozsudku (§160 odst. 1 o. s. ř.).
 V Brně dne 29. srpna 2017


text:
11.4.98 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias C 113/3
 Compete no entanto ao órgaÄo jurisdicional nacional verifi- ACÓRDAÄO DO TRIBUNAL
 car se, no processo que lhe estaÂ submetido, determinados (Quinta SeccËaÄo)
 elementos (como a prorrogacËaÄo automaÂtica do contrato de
 arrendamento) tendem a demonstrar que a duracËaÄo cons- de 12 de Fevereiro de 1998
 tante do contrato de arrendamento naÄo reflecte a verda-
 deira intencËaÄo das partes, caso em que se deveraÂ ter em no processo C-366/96 (pedido de decisaÄo prejudicial apre-
 consideracËaÄo a duracËaÄo efectiva total do alojamento, em sentado pelo tribunal du travail de Charleroi): Louisette
 vez da constante do contrato de arrendamento. Cordelle contra Office national des pensions (ONP) (1)
 (SegurancËa social Ð Artigos 12.o, n.o 2, e 46.oA do Regula-
 ( ) JO C 351 de 30.12.1995.
 1 mento (CEE) n.o 1408/71 Ð Regras nacionais anticumula-
 cËaÄo Ð PrestacËoÄes da mesma natureza)
 (98/C 113/08)
 (Língua do processo: franceÃs)
 ACÓRDAÄO DO TRIBUNAL
 (Quinta SeccËaÄo) (TraducËaÄo provisória; a traducËaÄo definitiva seraÂ publicada
 na «ColectaÃnea da JurisprudeÃncia»)
 de 12 de Fevereiro de 1998
 no processo C-163/96 (pedido de decisaÄo prejudicial apre-
 sentado pela Pretura circondariale di la Spezia): processo No processo C-366/96, que tem por objecto um pedido
 penal contra Silvano Raso e o. (1) dirigido ao Tribunal de JusticËa, nos termos do artigo 177.o
 do Tratado CE, pelo tribunal du travail de Charleroi (BeÂl-
 (Livre prestacËaÄo de servicËos Ð ConcorreÃncia Ð Direitos gica), destinado a obter, no litígio pendente neste órgaÄo
 especiais ou exclusivos Ð Empresas concessionaÂrias de um jurisdicional entre Louisette Cordelle e Office national des
 terminal portuaÂrio) pensions (ONP), uma decisaÄo a título prejudicial sobre a
 interpretacËaÄo do artigo 12.o, n.o 2, do Regulamento (CEE)
 (98/C 113/07)
 n.o 1408/71 do Conselho, de 14 de Junho de 1971, relativo
 aÁ aplicacËaÄo dos regimes de segurancËa social aos trabalha-
 (Língua do processo: italiano) dores assalariados, aos trabalhadores naÄo assalariados e
 aos membros da sua família que se deslocam no interior
 da Comunidade (JO L 149 de 5.7.1971, p. 2; EE 05 F1,
 p. 98), na versaÄo resultante do Regulamento (CEE)
 (TraducËaÄo provisória; a traducËaÄo definitiva seraÂ publicada n.o 2001/83 do Conselho, de 2 de Junho de 1983 (JO L 230
 na «ColectaÃnea da JurisprudeÃncia») de 22.8.1983, p. 6; EE 05 F3, p. 53), e do artigo 46.oA do
 Regulamento (CEE) n.o 1408/71, na versaÄo constante do
 Regulamento (CEE) n.o 2001/83, posteriormente modifi-
 No processo C-163/96, que tem por objecto um pedido cado pelo Regulamento (CEE) n.o 1248/92 do Conselho,
 dirigido ao Tribunal de JusticËa, nos termos do artigo 177.o de 30 de Abril de 1992 (JO L 136 de 19.5.1992, p. 7),
 do Tratado CE, pela Pretura circondariale di La Spezia o Tribunal de JusticËa (Quinta SeccËaÄo), composto por
 (ItaÂlia), destinado a obter, no processo penal pendente M. Wathelet, presidente da Primeira SeccËaÄo exercendo
 neste órgaÄo jurisdicional contra Silvano Raso e o., uma funcËoÄes de presidente da Quinta SeccËaÄo, J. C. Moitinho de
 decisaÄo a título prejudicial sobre a interpretacËaÄo dos Almeida, D. A. O. Edward (relator), P. Jann e L. Sevón,
 artigos 59.o, 86.o e 90.o, n.o 1, do Tratado CE, o Tribunal de juízes; advogado-geral: C. O. Lenz; secretaÂrio: D. Louter-
 JusticËa (Quinta SeccËaÄo), composto por C. Gulmann, presi- man-Hubeau, administradora principal, proferiu, em 12 de
 dente de seccËaÄo, M. Wathelet (relator), J. C. Moitinho Fevereiro de 1998, um acórdaÄo cuja parte decisória eÂ a
 de Almeida, P. Jann e L. Sevón, juízes; advogado-geral: seguinte:
 N. Fennelly; secretaÂrio: H. von Holstein, secretaÂrio
 adjunto, proferiu, em 12 de Fevereiro de 1998, um acór-
 daÄo cuja parte decisória eÂ a seguinte: O artigo 12.o, n.o 2, do Regulamento (CEE) n.o 1408/71 do
 Conselho, de 14 de Junho de 1971, relativo aÁ aplicacËaÄo
 dos regimes de segurancËa social aos trabalhadores assala-
 Os artigos 86.o e 90.o do Tratado CE devem ser interpreta- riados, aos trabalhadores naÄo assalariados e aos membros
 dos no sentido de que constituem obstaÂculo a uma norma da sua família que se deslocam no interior da Comuni-
 nacional que reserva a uma companhia portuaÂria o direito dade, na versaÄo resultante do Regulamento (CEE) n.o 2001/
 de colocar maÄo-de-obra temporaÂria aÁ disposicËaÄo das /83 do Conselho, de 2 de Junho de 1983, naÄo se opoÄe aÁ
 outras empresas que operam no porto em que aquela estaÂ aplicacËaÄo de uma regra anticumulacËaÄo de um Estado-
 estabelecida, quando esta companhia estaÂ ela própria -membro que preveÃ, para o caÂlculo de uma prestacËaÄo de
 autorizada a executar operacËoÄes portuaÂrias. sobreviveÃncia concedida ao abrigo da legislacËaÄo desse
 Estado e calculada com base na carreira do cônjuge jaÂ
 (1) JO C 197 de 6.7.1996. falecido, a tomada em consideracËaÄo de prestacËoÄes adquiri-
 das a título pessoal noutro Estado-membro que deviam ser
 qualificados de pensoÄes de reforma ou equivalentes na
 acepcËaÄo da legislacËaÄo do primeiro Estado-membro. Cabe


type: legislation

text:
 11.3.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 66/13
 РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) 2017/431 НА КОМИСИЯТА
 от 10 март 2017 година
 за установяване на стандартни стойности при внос с цел определяне на входната цена на някои плодове и зеленчуци
 ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
 като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
 като взе предвид Регламент (ЕС) No 1308/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 г. за установяване на обща организация на селскостопанските пазари и за отмяна на регламенти (ЕИО) No 922/72, (ЕИО) No 234/79, (ЕО) No 1037/2001 и (ЕО) No 1234/2007 (1),
 като взе предвид Регламент за изпълнение (ЕС) No 543/2011 на Комисията от 7 юни 2011 г. за определяне на подробни правила за прилагането на Регламент (ЕО) No 1234/2007 на Съвета по отношение на секторите на плодовете и зеленчуците и на преработените плодове и зеленчуци (2), и по-специално член 136, параграф 1 от него,
 като има предвид, че:
 (1)
 В изпълнение на резултатите от Уругвайския кръг на многостранните търговски преговори в Регламент за изпълнение (ЕС) No 543/2011 са посочени критериите, по които Комисията определя стандартните стойности при внос от трети държави за продуктите и периодите, посочени в приложение XVI, част A от същия регламент.
 (2)
 Стандартната стойност при внос се изчислява за всеки работен ден съгласно член 136, параграф 1 от Регламент за изпълнение (ЕС) No 543/2011, като се вземат под внимание променливите данни за всеки ден. В резултат на това настоящият регламент следва да влезе в сила в деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз,
 ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
 Член 1
 Стандартните стойности при внос, посочени в член 136 от Регламент за изпълнение (ЕС) No 543/2011, са определени в приложението към настоящия регламент.
 Член 2
 Настоящият регламент влиза в сила в деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
 Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
 Съставено в Брюксел на 10 март 2017 година.
 За Комисията,
 от името на председателя,
 Jerzy PLEWA
 Генерален директор
 Генерална дирекция „Земеделие и развитие на селските райони“
 (1) ОВ L 347, 20.12.2013 г., стр. 671.
 (2) ОВ L 157, 15.6.2011 г., стр. 1.
 ПРИЛОЖЕНИЕ
 Стандартни стойности при внос за определяне на входната цена на някои плодове и зеленчуци
 (EUR/100 kg)
 Код по КН
 Код на третa държавa (1)
 Стандартна стойност при внос
 0702 00 00
 EG
 235,2
 MA
 88,9
 SN
 205,2
 TN
 194,0
 TR
 102,0
 ZZ
 165,1
 0707 00 05
 MA
 80,2
 TR
 183,5
 ZZ
 131,9
 0709 91 00
 EG
 97,7
 ZZ
 97,7
 0709 93 10
 MA
 52,6
 TR
 150,2
 ZZ
 101,4
 0805 10 22 , 0805 10 24 , 0805 10 28
 EG
 47,7
 IL
 70,7
 MA
 48,1
 TN
 55,3
 TR
 68,8
 ZZ
 58,1
 0805 50 10
 EG
 68,9
 TR
 70,0
 ZZ
 69,5
 0808 10 80
 CL
 90,0
 CN
 154,7
 US
 120,0
 ZA
 86,6
 ZZ
 112,8
 0808 30 90
 AR
 124,1
 CL
 152,6
 CN
 102,2
 ZA
 113,0
 ZZ
 123,0
 (1) Номенклатура на държавите, определена с Регламент (ЕС) No 1106/2012 на Комисията от 27 ноември 2012 г. за прилагане на Регламент (ЕО) No 471/2009 на Европейския парламент и на Съвета относно статистиката на Общността за външната търговия с трети страни по отношение на актуализиране на номенклатурата на държавите и териториите (ОВ L 328, 28.11.2012 г., стр. 7). Код „ZZ“ означава „с друг произход“.


text:
 8.12.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 379/7
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 18. října 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Spojené království) — Football Dataco Ltd, Scottish Premier League Ltd, Scottish Football League, PA Sport UK Ltd v. Sportradar GmbH, Sportradar AG
 (Věc C-173/11) (1)
 (Směrnice 96/9/ES - Právní ochrana databází - Článek 7 - Zvláštní právo - Databáze probíhajících utkání fotbalových ligových soutěží - Pojem „zužitkování“ - Místo, kde dochází k zužitkování)
 2012/C 379/12
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Football Dataco Ltd, Scottish Premier League Ltd, Scottish Football League, PA Sport UK Ltd
 Žalované: Sportradar GmbH, Sportradar AG
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Výklad směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/9/ES ze dne 11. března 1996 o právní ochraně databází (Úř. věst. L 77, s. 20; Zvl. vyd. 13/15, s. 459), zejména článku 7 — Právo tvůrce databáze zakázat vytěžování nebo zužitkování obsahu databáze — Pojem „vytěžování“ nebo „zužitkování“ (čl. 7 odst. 2 směrnice) — Databáze obsahující informace o probíhajících fotbalových zápasech („Football Live“)
 Výrok
 Článek 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/9/ES ze dne 11. března 1996 o právní ochraně databází musí být vykládán v tom smyslu, že zaslání údajů osobou, která předtím tyto údaje stáhla z databáze chráněné zvláštním právem podle této směrnice, prostřednictvím internetového serveru nacházejícího se v členském státě A do počítače jiné osoby, která se nachází v členském státě B, na základě žádosti posledně uvedené osoby za účelem uložení do paměti tohoto počítače a zobrazení na jeho obrazovce představuje „zužitkování“ uvedených údajů osobou, která provedla toto zaslání. Je třeba vycházet z toho, že toto jednání se v každém případě uskutečnilo v členském státě B, pokud existují indicie umožňující dospět k závěru, že toto jednání vyplývá z úmyslu jeho autora zaměřit se na veřejnost nacházející se v tomto posledně uvedeném členském státě, což přísluší posoudit vnitrostátnímu soudu.
 (1) Úř. věst. C 194, 2.7.2011.


text:
 Avis juridique important
 |
 21987A0926(01)
 Skriftväxling mellan Europarådet och Europeiska gemenskapen om befästande och utvidgning av samarbetet
 Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 273 , 26/09/1987 s. 0035 - 0039 Finsk specialutgåva Område 11 Volym 13 s. 0029 Svensk specialutgåva Område 11 Volym 13 s. 0029
 SKRIFTVÄXLING mellan Europarådet och Europeiska gemenskapen om befästande och utvidgning av samarbetet (87/476/EEG)A. Brev från EuroparådetStrasbourg den 16 juni 1987Ministerkommittén har i sin resolution (85) 5 om samarbete mellan Europarådet och Europeiska gemenskapen, som antogs den 25 april 1985 på dess sammanträde, förklarat att den är övertygad om att den europeiska solidariteten kommer att stärkas genom befästande och utvidgning av samarbetet mellan Europarådet och Europeiska gemenskapen, vilka är det europeiska samfundets väsentligaste organisationer. Den uttryckte sin fasta vilja att med hänsyn till organisationernas särprägel och skilda förfaranden främja ett närmare samarbete mellan dem för att således verka för bredast möjliga samarbete på europeiskt plan.I denna anda har ministerkommittén uppdragit åt mig att inleda kontakter med europeiska gemenskapens behöriga organ för att med dessa utarbeta konkreta förslag för att stärka samarbetet mellan våra organisationer.Ministerkommittén har genom min rapport underrättats om resultatet av dessa kontakter och har utan att den inbördes fördelningen av behörighet mellan gemenskapen och dess medlemsstater åsidosätts kommit överens om följande:a) Europeiska gemenskapen skall företrädd av kommissionen inbjudas att delta i arbete av ömsesidigt intresse i de kommittéer som inrättats av ministerkommittén och som består av personer som utnämnts av medlemsstaternas regeringar, däribland kommittéer av denna art som upprättats inom ramen för delöverenskommelser.I de fall där gemenskapen har deltagit i utarbetandet av ett förslag till en europeisk konvention eller ett europeiskt avtal skall gemenskapen företrädd av kommissionen inbjudas att låta sig företrädas på de möten som ministrarnas ställföreträdare håller och där ett sådant förslag diskuteras.b) Beträffande varje nytt förslag till konvention eller europeiskt avtal skall bedömas om det är lämpligt att infoga en klausul som tillåter Europeiska gemenskapen att bli part till konventionen eller avtalet. Infogandet av en sådan klausul föregriper inte på något sätt det beslut som gemenskapens behöriga organ kan fatta i fråga om gemenskapens ingående av konventionen eller avtalet.c) Europeiska gemenskapen företrädd av kommissionen skall inbjudas att delta i arbete av ömsesidigt intresse vid fackministerkonferenser med vilka Europarådet har upprättat särskilda arbetsförbindelser, utan att detta påverkar de beslut som dessa konferensers behöriga organ kan komma att fatta.Mot bakgrund av resultaten av våra kontakter och för att gå pragmatiskt tillväga utan att inrätta nya byråkratiska strukturer har ministerkommittén godkänt följande ordning, vilken utan att föregripa ett senare ingående av ett helhetsavtal med Europeiska gemenskapen kan accepteras av båda parter och vilken med beaktande av vad som anges ovan kan ersätta den ordning av den 18 augusti 1959 som kom till stånd genom skriftväxling mellan generalsekreteraren för Europarådet och ordförandena för Europeiska ekonomiska gemenskapen och Europeiska atomenergigemenskapen.A. Vad beträffar förbindelserna mellan ministerkommittén och Europeiska gemenskapernas kommission:1. Kommissionen skall till ministerkommittén vidarebefordra den årliga allmänna rapport som anges i artikel 18 i Fördraget om upprättandet av ett gemensamt råd och en gemensam kommission för Europeiska gemenskaperna. I gengäld mottar kommissionen ministerkommittén stadgeenliga rapporter och de rapporter som Europarådets generalsekreterare lägger fram för ministerkommittén om utvecklingen av det europeiska samarbetet.2. Ministerkommittén får inbjuda kommissionen att delta i dess diskussioner om utvecklingen av det europeiska samarbetet samt om andra frågor av ömsesidigt intresse.3. Kommissionen får inbjudas att låta sig företrädas och delta i sammanträden för ministrarnas ställföreträdare om frågor av ömsesidigt intresse.4. Ministerkommittén får till kommissionen rikta de anmärkningar den kan ha rörande de rapporter som kommissionen lämnar och om alla andra frågor av ömsesidigt intresse.5. Kommissionens generalsekreterare skall som regel en gång om året delta i ett utbyte av synpunkter med ministrarnas ställföreträdare för att överblicka läget för samarbetet mellan Europarådet och gemenskapen.B. Vad beträffar förbindelserna mellan Europarådets generalsekreterare och Europeiska gemenskapernas kommission:1. Generalsekreteraren och kommissionen skall vid behov samråda i frågor av ömsesidigt intresse. Detta samråd skall så långt som möjligt syfta till samordning och samförstånd samt gemensam verksamhet och bredast möjliga tillämpning av innehållet i de handlingar och andra dokument som båda parterna har antagit.2. Möten på hög nivå skall vid behov äga rum mellan tjänstemän från Europarådets sekretariat och kommissionen i syfte att undersöka frågor av ömsesidigt intresse inom bestämda områden, underrätta sig om den andra partens program, överblicka läget för samarbetet och eventuellt bestämma om projekt som kan genomföras gemensamt jämte en tidsplan och en finansieringsplan för deras genomförande. Sådana möten skall regelmässigt anordnas särskilt angående rättsliga och sociala frågor, hälsovård, utbildning och kultur samt det europeiska gemensamma arvet och miljöfrågor utan att detta påverkar möjligheten att kalla till sådana möten inom andra områden av gemensamt intresse.3. Kommissionen skall när det är lämpligt inbjuda företrädare för Europarådets sekretariat att delta som observatörer i arbetet i dess expertkommittéer och rådgivande grupper för att överlägga om frågor av gemensamt intresse.4. Europarådets generalsekreterare och kommissionen skall vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa nära förbindelser och samarbete mellan tjänstemän i de två organisationerna inom områden av ömsesidigt intresse. En hög tjänsteman skall av båda parterna utnämnas för att följa utvecklingen av samarbetet mellan de två organisationerna och tjäna som kontaktperson i detta syfte.Jag skulle vara tacksam om Ni ville meddela mig huruvida kommissionen finner ovan nämnda regler acceptabla.HögaktningsfulltMarcelino OREJAGeneralsekreterare för EuroparådetB. Brev från Europeiska gemenskapernas kommissionBryssel den 16 juni 1987Jag har äran att bekräfta mottagandet av Ert brev av dagens datum om samarbetet mellan Europarådet och Europeiska gemenskapen.Europeiska gemenskapernas kommission delar ministerkommitténs övertygelse att den europeiska solidariteten kommer att stärkas genom befästande och utvidgning av samarbetet mellan Europarådet och Europeiska gemenskapen, vilka är det europeiska samfundets väsentligaste organisationer. Kommissionen har uttryckt sin fasta vilja att med hänsyn till de två organisationernas särprägel och skilda förfaranden främja ett närmare samarbete mellan dem för att således verka för bredast möjliga samarbete på europeiskt plan.Kommissionen är ytterst tillfredställd med de bestämmelser som ministerkommittén har beslutat anta enligt den rapport som Ni har bifogat i syfte att underlätta gemenskapens deltagande i Europarådets arbete, och den beaktar rapportens innehåll.Dessutom har jag mot bakgrund av resultaten av våra kontakter och för att gå pragmatiskt tillväga utan att inrätta nya byråkratiska strukturer glädjen att på Europeiska gemenskapernas kommissions vägnar kunna underrätta Er om att jag godtar de regler i Ert brev som anges nedan och som utan att föregripa ett senare ingående av ett helhetsavtal med Europeiska gemenskapen träder ersätter den ordning som kom till stånd den 18 augusti 1959 genom en skriftväxling mellan generalsekreteraren för Europarådet och ordförandena för Europeiska ekonomiska gemenskapen och Europeiska atomenergigemenskapen.A. Förbindelserna mellan ministerkommittén och Europeiska gemenskapernas kommission:1. Kommissionen skall till ministerkommittén vidarebefordra den årliga allmänna rapport som anges i artikel 18 i Fördraget om upprättandet av ett gemensamt råd och en gemensam kommission för Europeiska gemenskaperna. I gengäld mottar kommissionen ministerkommitténs stadgeenliga rapporter och de rapporter som Europarådets generalsekreterare lägger fram för ministerkommittén om utvecklingen av det europeiska samarbetet.2. Ministerkommittén får inbjuda kommissionen att delta i dess diskussioner om utvecklingen av det europeiska samarbetet samt om andra frågor av ömsesidigt intresse.3. Kommissionen får inbjudas att låta sig företrädas och delta i sammanträden för ministrarnas ställföreträdare om frågor av ömsesidigt intresse.4. Ministerkommittén får till kommissionen rikta de anmärkningar den kan ha rörande de rapporter som kommissionen lämnar och om alla andra frågor av ömsesidigt intresse.5. Kommissionens generalsekreterare skall som regel en gång om året delta i ett utbyte av synpunkter med ministrarnas ställföreträdare för att överblicka läget för samarbetet mellan Europarådet och gemenskapen.B. Förbindelserna mellan Europarådets generalsekreterare och Europeiska gemenskapernas kommission:1. Generalsekreteraren och kommissionen skall vidr behov samråda i frågor av ömsesidigt intresse. Detta samråd skall så långt som möjligt syfta till samordning och samförstånd samt gemensam verksamhet och bredast möjliga tillämpning av innehållet i de handlingar och andra dokument som båda parterna har antagit.2. Möten på hög nivå skall vid behov äga rum mellan tjänstemän från Europarådets sekretariat och kommissionen i syfte att undersöka frågor av ömsesidigt intresse inom bestämda områden, underrätta sig om den andra partens program, överblicka läget för samarbetet och eventuellt bestämma om projekt som kan genomföras gemensamt jämte en tidsplan och en finansieringsplan för deras genomförande. Sådana möten skall regelmässigt anordnas särskilt angående rättsliga och sociala frågor, hälsovård, utbildning och kultur samt det europeiska gemensamma arvet och miljöfrågor utan att detta påverkar möjligheten att kalla till sådana möten inom andra områden av gemensamt intresse.3. Kommissionen skall när det är lämpligt inbjuda företrädare för Europarådets sekretariat att delta som observatörer i arbetet i dess expertkommittéer och rådgivande grupper för att överlägga om frågor av gemensamt intresse.4. Europarådets generalsekreterare och kommissionen skall vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa nära förbindelser och samarbete mellan tjänstemän i de två organisationerna inom områden av ömsesidigt intresse. En hög tjänsteman skall av båda parterna utnämnas för att följa utvecklingen av samarbetet mellan de två organisationerna och tjäna som kontaktperson i detta syfte.HögaktningsfulltJacques DELORSOrdförande för Europeiska gemenskapernas kommission


text:
 Avis juridique important
 |
 51999PC0742
 Πρόταση κανονισμού του Συμβουλίου σχετικά με την εξαγωγή από την Πολωνία προς την Κοινότητα ορισμένων προϊόντων χάλυβα που καλύπτονται από τη συνθήκη ΕΚΑΧ κατά το χρονικό διάστημα από 1ης Ιανουαρίου έως 31 Δεκεμβρίου 2000 (παράταση του συστήματος διπλού ελέγχου) /* COM/99/0742 τελικό - ACC 2000/0009 */
 Πρόταση ΚΑΝΟΝΙΣΜΟΥ ΤΟΥ ΣΥΜΒΟΥΛΙΟΥ σχετικά με την εξαγωγή από την Πολωνία προς την Κοινότητα ορισμένων προϊόντων χάλυβα που καλύπτονται από τη συνθήκη ΕΚΑΧ κατά το χρονικό διάστημα από 1ης Ιανουαρίου έως 31 Δεκεμβρίου 2000 (παράταση του συστήματος διπλού ελέγχου)(υποβληθείσα από την Επιτροπή)ΑΙΤΙΟΛΟΓΙΚΗ ΕΚΘΕΣΗΣτόχος του συστήματος διπλού ελέγχου είναι να βελτιωθεί η διαφάνεια και να αποφευχθούν πιθανές εκτροπές του εμπορίου. Το σύστημα αυτό βασίζεται στη διάταξη της ευρωπαϊκής συμφωνίας ΕΚ-Πολωνίας [1] που παρέχει τη δυνατότητα σε κάθε συμβαλλόμενο μέρος να θεσπίσει διοικητική διαδικασία με σκοπό την ταχεία ενημέρωση σχετικά με τις τάσεις της ροής των εμπορικών συναλλαγών. Τα συμβαλλόμενα μέρη συμφώνησαν το 1999 να καθιερώσουν τέτοιο σύστημα για ορισμένα προϊόντα χάλυβα που καλύπτονται από τη συνθήκη ΕΚΑΧ με την απόφαση αριθ. 2/99 [2] του συμβουλίου σύνδεσης. Με τον κανονισμό (ΕΚ) αριθ. 1093/99 του Συμβουλίου [3] θεσπίστηκε η αντίστοιχη κοινοτική νομοθεσία εφαρμογής. [1] ΕΕ L 348 της 31.12.93, σ. 2.[2] ΕΕ L 133 της 28.05.99, σ. 44.[3] ΕΕ L 133 της 28.05.99, σ. 6.Κατά τη συνεδρίασή της στις 28 Σεπτεμβρίου 1999, η ομάδα επαφών συμφώνησε να συστήσει στο συμβούλιο σύνδεσης να παρατείνει την ισχύ του συστήματος διπλού ελέγχου για το χρονικό διάστημα από 1ης Ιανουαρίου έως 31 Δεκεμβρίου 2000.Επομένως, η συνημμένη πρόταση αποσκοπεί στην παράταση ισχύος του κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 1093/99 του Συμβουλίου για το χρονικό διάστημα από 1ης Ιανουαρίου έως 31 Δεκεμβρίου 2000.2000/0009 (ACC)ΠρότασηΚΑΝΟΝΙΣΜΟΥ ΤΟΥ ΣΥΜΒΟΥΛΙΟΥσχετικά με την εξαγωγή από την Πολωνία προς την Κοινότητα ορισμένων προϊόντων χάλυβα που καλύπτονται από τη συνθήκη ΕΚΑΧ κατά το χρονικό διάστημα από 1ης Ιανουαρίου έως 31 Δεκεμβρίου 2000 (παράταση του συστήματος διπλού ελέγχου)ΤΟ ΣΥΜΒΟΥΛΙΟ ΤΗΣ ΕΥΡΩΠΑΪΚΗΣ ΕΝΩΣΗΣ,Έχοντας υπόψη:τη συνθήκη για την ίδρυση της Ευρωπαϊκής Κοινότητας και, ιδίως, το άρθρο 133,την πρόταση της Επιτροπής,Εκτιμώντας τα εξής:(1) Την 1η Φεβρουαρίου 1994 τέθηκε σε ισχύ ευρωπαϊκή συμφωνία για την εγκαθίδρυση σύνδεσης μεταξύ των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων και των κρατών μελών τους αφενός και της Πολωνίας αφετέρου [4]·[4] ΕΕ L 348 της 31.12.93, σ. 2.(2) Με την απόφαση αριθ. .../99 [5] του συμβουλίου σύνδεσης, τα μέρη αποφάσισαν να παρατείνουν τη διάρκεια ισχύος του συστήματος διπλού ελέγχου που θεσπίστηκε με την απόφαση αριθ. 2/99 [6] του συμβουλίου σύνδεσης για το χρονικό διάστημα από 1ης Ιανουαρίου έως 31 Δεκεμβρίου 2000·[5] Βλ. σελίδα ... της παρούσας Επίσημης Εφημερίδας.[6] ΕΕ L 133 της 28.05.99, σ. 44.(3) Κατά συνέπεια, είναι απαραίτητο να παραταθεί η ισχύς της κοινοτικής νομοθεσίας εφαρμογής, που θεσπίστηκε με τον κανονισμό (ΕΚ) αριθ. 1093/99 του Συμβουλίου [7], [7] ΕΕ L 133 της 28.05.99, σ. 6.ΕΞΕΔΩΣΕ ΤΟΝ ΠΑΡΟΝΤΑ ΚΑΝΟΝΙΣΜΟ:Άρθρο 1Ο κανονισμός (ΕΚ) αριθ. 1093/99 του Συμβουλίου παραμένει σε ισχύ κατά το χρονικό διάστημα από 1ης Ιανουαρίου έως 31 Δεκεμβρίου 2000, σύμφωνα με τις διατάξεις της απόφασης αριθ. ..../99 του συμβουλίου σύνδεσης μεταξύ των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων και των κρατών μελών τους αφενός και της Πολωνίας αφετέρου. Στο προοίμιο και στο άρθρο 1 παράγραφοι 1 και 3 του κανονισμού, κάθε αναφορά στο χρονικό διάστημα από 1ης Απριλίου έως 31 Δεκεμβρίου 1999 αντικαθίσταται από αντίστοιχη αναφορά στο χρονικό διάστημα από 1ης Ιανουαρίου έως 31 Δεκεμβρίου 2000. Άρθρο 2Ο παρών κανονισμός τίθεται σε ισχύ την ημέρα της δημοσίευσής του στην Επίσημη Εφημερίδα των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων.Εφαρμόζεται από 1ης Ιανουαρίου 2000.Ο παρών κανονισμός είναι δεσμευτικός ως προς όλα τα μέρη του και ισχύει άμεσα σε κάθε κράτος μέλος.Βρυξέλλες, Για το Συμβούλιο Ο Πρόεδρος


text:
 |
 52013PC0008
 Návrh ROZHODNUTÍ RADY, kterým se v souladu s článkem 19 směrnice 2003/96/ES povoluje Francii uplatňovat sníženou sazbu daně z bezolovnatého benzínu používaného jako pohonná hmota a určeného ke spotřebě v korsických departementech /* COM/2013/08 final - 2013/0006 (NLE) */
 DŮVODOVÁ ZPRÁVA
 1. SOUVISLOSTI NÁVRHU
 Zdanění energetických produktů a
 elektřiny v EU se řídí směrnicí Rady 2003/96/ES (dále jen
 „směrnice“). Tato směrnice vymezuje produkty podléhající dani,
 použití, které je činí zdanitelnými, a minimální sazby jejich zdanění
 podle toho, zda jsou použity jako pohonná hmota nebo pro některé druhy
 průmyslového a obchodního užití či k vytápění.
 Na základě čl. 19 odst. 1
 směrnice může Rada jednomyslně na návrh Komise povolit
 kterémukoli členskému státu, aby zavedl další osvobození od spotřební
 daně a její snížení z důvodů některé zvláštní politiky.
 Tento návrh má za cíl umožnit Francii, aby
 pokračovala v uplatňování snížené sazby daně z bezolovnatého
 benzínu používaného jako pohonná hmota a určeného ke spotřebě v
 korsických departementech, aby se tak částečně vyrovnaly
 dodatečné náklady způsobené zeměpisnou odlehlostí a obtížemi se
 zásobováním.
 Žádost a
 její obecné souvislosti
 Rozhodnutí Rady 2007/880/ES ze dne 20.
 prosince 2007 povolilo Francii uplatňovat sníženou sazbu spotřební
 daně z bezolovnatého benzínu používaného jako pohonná hmota a
 určeného ke spotřebě v korsických departementech pod podmínkou,
 že snížení nepřekročí dodatečné náklady na přepravu,
 uskladnění a distribuci ve srovnání s pevninskou Francií. Cílem tohoto
 rozhodnutí je povolit Francii částečné vyrovnání dodatečných
 nákladů způsobených zeměpisnou odlehlostí a obtížemi se
 zásobováním. Francie v souladu s tímto rozhodnutím uplatnila snížení ve
 výši 1 EUR za hektolitr bezolovnatého benzínu.
 Dopisem ze dne 12. března 2012
 francouzské orgány požádaly o povolení nadále uplatňovat snížení ve výši 1
 EUR na hektolitr během období šesti let od 1. ledna 2013 do 31. prosince
 2018. V dopisech ze dne 25. června 2012 a 5. října 2012 Francie předložila
 další informace odůvodňující žádost o výjimku.
 Stejně jako v předchozích žádostech
 francouzské orgány uvedly, že snížení sazby spotřební daně je
 nezbytné k vyrovnání části vyšší ceny bezolovnatého benzínu ([1]), vyplývající z ostrovní povahy
 Korsiky. Vyšší cena je způsobena dodatečnými náklady na prodej
 pohonných hmot v tomto regionu, které se odhadují na 7 eurocentů za
 litr. Podle francouzských orgánů mají tyto dodatečné náklady
 několik důvodů:
 (1)
 Vzhledem k tomu, že na Korsice není rafinerie, jsou
 tam náklady na dopravu a distribuci pohonných hmot vyšší kvůli
 dodatečným nákladům na námořní a silniční nákladní dopravu
 (větší vzdálenost a doba cesty). Vzdálenost z nejbližší rafinerie ve
 Fos-sur-Mer do dvou korsických skladů umístěných v Lucianu a Ajacciu
 činí 358 km (z toho 182 km po moři), respektive 315 km (z toho 170 km
 po moři). Doprava do těchto skladů probíhá výhradně lodí,
 zatímco všechny sklady situované v pevninské části Francie jsou
 přímo spojeny s rafinerií prostřednictvím potrubní sítě, což
 náklady na dopravu podstatně snižuje. Náklady na dopravu na Korsiku jsou
 například čtyřikrát až pětkrát vyšší než náklady na
 přepravu potrubím mezi Le Havre a pařížským regionem.
 (2)
 Kvůli mnohem menší kapacitě uvedených
 dvou skladů na Korsice (16 000 m3 a 19 000 m3)
 je nutné jejich častější zásobování. Investice do údržby,
 zajištění souladu zařízení s předpisy a náklady na
 zaměstnance nejsou úměrné obchodnímu objemu skladů. Celkový
 objem pohonných hmot v těchto skladech dosahuje méně než 400 000
 m3 ročně, což je polovina průměrného objemu skladu
 v pevninské Francii. Náklady na skladování na m3 jsou proto na
 Korsice vyšší.
 (3)
 Fixní náklady distributorů musí být
 absorbovány v nižším prodaném objemu v důsledku nízké hustoty
 zalidnění ([2]),
 velmi hornatého povrchu (90 % představují hory) a malých objemů
 pohonných hmot prodaných každou čerpací stanicí. Oblasti distribuce jsou
 proto izolované a jsou daleko od sebe. Počet obyvatel na čerpací
 stanici činí 2 485, ve srovnání s průměrem 5 768 na francouzském
 území, a objem prodeje na čerpací stanici činí na Korsice 2 278 m3
 ve srovnání se 4 149 m3 v kontinentální Francii.
 Jak ukazuje níže uvedená tabulka, jsou
 mezinárodní ceny benzínu pro Korsiku i pro kontinentální Francii stejné a
 činí 64,82 EUR za 100 litrů. Rozdíl v hrubých nákladech na dopravu do
 kontinentální Francie ve srovnání s dopravou na Korsiku je velmi vysoký:
 7,77 EUR za 100 litrů oproti 23,28 EUR za 100 litrů. I přes
 nižší daňové sazby (jak energetické daně, tak DPH) je konečná
 cena bezolovnatého benzínu na Korsice vyšší než v kontinentální Francii.
 Níže uvedená tabulka ukazuje cenovou strukturu benzínu a nafty dne 10. srpna
 2012:
 Průměrná cena pohonných hmot v eurech za 100 litrů || Pevninská část Francie benzín || Korsika benzín || Jižní Korsika benzín
 Cena včetně daní || 160,07 || 165,00 || 163,51
 DPH || 26,23 || 18,98 || 18,81
 Energetická daň || 61,25 || 57,92 || 57,92
 Hrubá marže za přepravu a distribuci || 7,77 || 23,28 || 21,96
 Mezinárodní kotace (předpoklad pro Korsiku) || 64,82 || 64,82 || 64,82
 Zdroj: www.prix- carburants.gouv.fr
 Francie rovněž poukázala na to, že dané
 opatření spadá do specifické vládní politiky ve prospěch rozvoje
 Korsiky, která je odůvodněna znevýhodněním plynoucím z ostrovní
 situace. Podle dostupných statistických údajů měla Korsika jako celek
 v roce 2009 hrubý domácí produkt na obyvatele ve výši 23 800 EUR, což je
 podstatně méně než celostátní průměr, který v uvedeném
 roce činil 29 574 EUR.
 Předpisy vztahující se na oblast
 návrhu
 Směrnice Rady 2003/96/ES ze dne
 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových
 předpisů Společenství o zdanění energetických produktů
 a elektřiny.
 Rozhodnutí Rady 2011/38/EU ze dne 18. ledna
 2011, kterým se v souladu s článkem 19 směrnice 2003/96/ES povoluje
 Francii uplatňovat odstupňované sazby daně z pohonných
 hmot. Regionální rozlišení sazeb vnitrostátní spotřební daně z ropných
 produktů (dále jen „TIPP“) se týká nafty i bezolovnatého benzínu, které se
 používají jako pohonné hmoty. Je součástí záměrné
 decentralizační politiky francouzských orgánů, jelikož dává
 francouzským regionům včetně Korsiky možnost upravovat sazby
 spotřební daně z pohonných hmot. Decentralizace je součástí
 přístupu zaměřeného na posílení správní účinnosti zvýšením
 kvality veřejných služeb a snížením jejich nákladů. Je rovněž
 součástí politiky subsidiarity, jež umožňuje přijímat rozhodnutí
 v mnoha oblastech na odpovídající úrovni (viz rozhodnutí 2011/38/EU, 2. bod
 odůvodnění), a sleduje tedy i jiné cíle, než jsou cíle uvedené v
 požadovaném snížení daní. Platnost povolení skončí koncem roku 2012, ale
 Francie požádala o jeho prodloužení.
 Posouzení
 opatření podle článku 19 směrnice 2003/96/ES
 Důvody
 zvláštní politiky
 Ustanovení čl. 19 odst. 1
 prvního pododstavce směrnice zní takto:
 „Kromě ustanovení předchozích
 článků, zejména článků 5, 15 a 17, může Rada
 jednomyslně na návrh Komise povolit kterémukoli členskému státu, aby
 zavedl další osvobození od daně nebo snížení z důvodů
 některé zvláštní politiky.“
 Daňová diferenciace zajišťuje
 větší rovnost mezi spotřebiteli bezolovnatého benzínu na Korsice a
 spotřebiteli tohoto produktu na pevnině, protože
 částečně vyrovnává dodatečné náklady, které vznikají pro
 spotřebitele na Korsice. Navrhované opatření je proto v souladu s
 cíli regionální politiky a politiky soudržnosti.
 Snížení daně nepřekračuje
 dodatečné náklady na přepravu a uskladnění, které vznikají
 spotřebitelům na Korsice. Snížení nákladů na bezolovnatý benzín
 o 10 EUR na 1 000 litrů je totiž výrazně nižší, než je rozdíl mezi
 příslušnými konečnými cenami.
 Snížená sazba
 zdanění spotřeby bezolovnatého benzínu v současnosti
 uplatňovaná na Korsice (579,2 EUR na 1 000 l) ([3]) je stále výrazně vyšší
 než minimální zdanění EU stanovené směrnicí 2003/96/ES (359 EUR na 1
 000 l).
 Soulad
 s ostatními politikami a cíli Unie
 Komise při posuzování žádosti
 přihlédne zejména k řádnému fungování vnitřního trhu,
 potřebě zajistit spravedlivou hospodářskou soutěž a
 zdravotní, energetickou a dopravní politiku EU, jakož i politiku životního
 prostředí.
 Opatření je přijatelné z hlediska
 řádného fungování vnitřního trhu a potřeby zajistit spravedlivou
 hospodářskou soutěž. Zaměřuje se pouze na
 částečné vyrovnání dodatečných nákladů souvisejících s
 ostrovní povahou Korsiky. S ohledem na odlehlost a ostrovní povahu
 departementů, na které se opatření vztahuje, a rovněž na mírnost
 snížení sazby, která je ve srovnání s minimální úrovní v EU navíc velmi
 vysoká, neočekávají se v jeho důsledku změny ve
 spotřebě pohonných hmot způsobené tím, že by tato sazba
 přilákala spotřebitele z jiných regionů.
 Jelikož bude předpokládaný účinek
 daňové úlevy na dopravu nevýznamný a případné vedlejší účinky by
 bylo možné řešit kompenzačními opatřeními, není uvedené
 opatření neslučitelné se zdravotní, energetickou a dopravní politikou
 Unie ani s její politikou životního prostředí.
 Doba uplatňování opatření a vývoj
 rámcových předpisů EU o zdanění energie
 Ustanovení čl. 19 odst. 2 směrnice
 2003/96/ES stanoví pro tento typ opatření maximální dobu šesti let s
 možností prodloužení. S přihlédnutím k neexistenci jakýchkoli
 negativních dopadů současné situace na obchod uvnitř EU a na
 obecnou míru zdanění pohonných hmot ve Francii a v zájmu
 zajištění právní jistoty pro danou oblast Komise navrhuje, aby byla doba
 uplatňování stanovena na maximální dobu povolenou směrnicí
 2003/96/ES, tj. šest let, a navrhuje v této fázi udělit povolení na tuto
 dobu, tj. od 1. ledna 2013 do 31. prosince 2018.
 Aby však nebyl narušen budoucí vývoj
 stávajícího právního rámce, je vhodné stanovit, že pokud by Rada na
 základě článku 113 Smlouvy zavedla pozměněný obecný
 systém zdanění energetických produktů, jemuž by toto povolení nebylo
 přizpůsobeno, pozbude toto rozhodnutí platnosti dnem, k němuž
 tato pozměněná pravidla vstoupí v platnost.
 Pokud by Rada tento nový systém přijala a
 bude-li se Komise domnívat, že navrhované povolení je i nadále
 opodstatněné, posoudí kladně a včas případnou žádost
 Francie o podobné povolení přizpůsobené tomuto novému systému s cílem
 zajistit kontinuitu tohoto návrhu.
 Pravidla pro
 státní podporu
 Opatření může představovat
 státní podporu v souladu s čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU. Jelikož
 snížené sazby přesahují minimální úrovně EU, vztahoval by se na toto
 opatření článek 25 nařízení (ES) č. 800/2008 ([4]) (obecné nařízení o
 blokových výjimkách), a bylo by tedy považováno za slučitelné s
 vnitřním trhem. Protože však použitelnost obecného nařízení o
 blokových výjimkách skončí dne 31. prosince 2013, pokud by Komise
 nepřijala nové nařízení srovnatelné s obecným nařízením o
 blokových výjimkách nebo pokud by takové nové nařízení neobsahovalo
 pravidlo rovnocenné pravidlu uvedenému v článku 25, musela by být jakákoli
 podpora vyplývající z daného opatření oznámena Komisi v souladu s
 pravidly pro státní podporu.
 Tímto rozhodnutím nejsou dotčena
 použitelná pravidla pro státní podporu během období, na které se vztahuje
 výjimka.
 2. VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE
 ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ
 Konzultace se zúčastněnými
 stranami
 Návrh sestává ze snížení daně, které se
 týká pouze Francie.
 Sběr a využití výsledků odborných
 konzultací
 Externí odborné konzultace nebyly využity.
 Posouzení dopadů
 Posouzení dopadů nebylo provedeno.
 Shrnutí navrhovaného opatření
 Komise navrhuje povolit snížení daně o 10
 EUR na 1 000 litrů do 31. prosince 2018, a umožnit tím Francii
 uplatnění nižší sazby daně z bezolovnatého benzínu používaného jako
 pohonná hmota a určeného ke spotřebě v korsických
 departementech.
 Právní základ
 Článek 19 směrnice Rady 2003/96/ES.
 Zásada subsidiarity
 Oblast nepřímých daní, na niž se vztahuje
 článek 113 Smlouvy o fungování EU, nespadá sama o sobě do
 výlučné pravomoci EU ve smyslu článku 3 Smlouvy.
 Rámec pro výkon souběžných pravomocí
 členských států v této věci je však přísně vymezen
 opatřeními k harmonizaci vnitrostátních právních úprav, která již Rada
 schválila.
 V takovém případě je Rada jediným
 orgánem, který je oprávněn povolit členskému státu zavedení dalších
 osvobození od daně nebo její snížení ve smyslu článku 19
 směrnice 2003/96/ES, stejně jako stanoví tento předpis.
 Členské státy nemohou Radu nahradit.
 Návrh je proto v souladu se zásadou
 subsidiarity.
 Zásada proporcionality
 Návrh je v souladu se zásadou proporcionality.
 Snížení nákladů na bezolovnatý benzín o 0,01 EUR/l je mnohem nižší,
 než jsou vznikající dodatečné náklady (0,10 EUR/l).
 Volba nástrojů
 Navrhovaný nástroj: rozhodnutí Rady.
 Článek 19 směrnice 2003/96 stanoví
 pouze tento druh opatření.
 3. ROZPOČTOVÉ
 DŮSLEDKY
 Tímto opatřením nevzniká Unii žádná
 finanční ani administrativní zátěž, návrh proto nemá žádné
 důsledky pro rozpočet Unie.
 4. NEPOVINNÉ PRVKY
 Žádné.
 2013/0006 (NLE)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY,
 kterým se v souladu s článkem 19
 směrnice 2003/96/ES povoluje Francii uplatňovat sníženou sazbu
 daně z bezolovnatého benzínu používaného jako pohonná hmota a
 určeného ke spotřebě v korsických departementech
 RADA EVROPSKÉ UNIE,
 s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské
 unie,
 s ohledem na směrnici Rady 2003/96/ES ze
 dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových
 předpisů Společenství o zdanění energetických produktů
 a elektřiny[5],
 a zejména na čl. 19 odst. 1 uvedené směrnice,
 s ohledem na návrh Evropské komise,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1) Rozhodnutí Rady 2007/880/ES[6] v souladu s článkem 19
 směrnice 2003/96/ES povolilo Francii uplatňovat sníženou sazbu
 daně z bezolovnatého benzínu používaného jako pohonná hmota a
 určeného ke spotřebě v korsických departementech.
 (2) Dopisem ze dne 12.
 března 2012 požádala Francie o povolení uplatňovat sníženou sazbu
 energetické daně na bezolovnatý benzín používaný jako pohonná hmota
 prodloužením praxe uplatňované podle rozhodnutí 2007/880/ES. Snížení
 činí 1 EUR na hektolitr. Žádost o povolení se vztahuje na období od 1. ledna
 2013 do 31. prosince 2018. Dodávky bezolovnatého benzínu na čerpací
 stanice na Korsice představují výrazně vyšší náklady oproti dodávkám
 na pevninskou Francii a konečné ceny jsou o 0,10 EUR/l vyšší než na
 pevnině.
 (3) Snížením daně z
 bezolovnatého benzínu, kterou nese spotřebitel na Korsice, bude
 zajištěna větší rovnost mezi těmito obyvateli a obyvateli
 pevniny. Toto opatření tedy je v souladu s cíli regionální politiky a
 politiky soudržnosti.
 (4) Snížení daně
 nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro zohlednění
 dodatečných nákladů na dopravu a distribuci, které nese
 spotřebitel na Korsice.
 (5) Konečná úroveň
 zdanění respektuje minimální zdanění stanovené směrnicí
 2003/96/ES, které v současnosti činí 359 EUR/1 000 l (tj. 35,90
 EUR/hl). To platí i v případě udělení povolení, jež je
 obdobné povolení udělenému prováděcím rozhodnutím Rady 2011/38/EU ze
 dne 18. ledna 2011, kterým se v souladu s článkem 19
 směrnice 2003/96/ES povoluje Francii uplatňovat odstupňované
 sazby daně z pohonných hmot[7]
 na období od 1. ledna 2013, pokud jsou účinky takového rozhodnutí
 kombinovány s účinky tohoto rozhodnutí.
 (6) S ohledem na odlehlost a
 ostrovní povahu departementů, na které se opatření vztahuje, a
 rovněž na nízkou úroveň snížení sazby, která je ve srovnání s
 minimální úrovní stanovenou směrnicí 2003/96/ES navíc velmi vysoká,
 nebudou důsledkem požadovaného opatření přesuny související s
 dodávkami pohonných hmot.
 (7) Opatření je proto
 přijatelné z hlediska řádného fungování vnitřního trhu a
 nutnosti zajistit spravedlivou hospodářskou soutěž a není
 neslučitelné s politikami Unie v oblasti zdraví, ochrany životního
 prostředí, energetiky a dopravy.
 (8) V souladu s čl. 19 odst.
 2 směrnice 2003/96/ES je tedy vhodné povolit Francii uplatňování
 snížené sazby daně z bezolovnatého benzínu používaného jako pohonná hmota
 a určeného ke spotřebě na Korsice, a to až do 31. prosince 2018.
 (9) Z ustanovení čl. 19
 odst. 2 směrnice 2003/96/ES vyplývá, že každé povolení udělené na
 základě uvedeného článku musí být přesně časově
 omezené.
 (10) Aby byla dotčeným regionům
 poskytnuta dostatečná míra jistoty, mělo by být povolení uděleno
 na dobu šesti let. Aby však nebyl narušen budoucí vývoj stávajícího právního
 rámce, je vhodné stanovit, že pokud by Rada na základě
 článku 113 Smlouvy zavedla pozměněný obecný systém
 zdanění energetických produktů, jemuž by toto povolení nebylo
 přizpůsobeno, pozbývá toto rozhodnutí platnosti dnem, k němuž
 vstoupí v platnost pravidla týkající se takového pozměněného
 systému.
 (11) Mělo by být
 zajištěno, aby Francie mohla specifické snížení, jehož se toto rozhodnutí
 týká, uplatňovat s hladkým přechodem ze situace, která
 existovala před 1. lednem 2013 na základě rozhodnutí 2007/880/ES.
 Proto je vhodné udělit požadované povolení s účinkem od 1. ledna
 2013.
 (12) Tímto rozhodnutím není
 dotčeno uplatňování pravidel Unie týkajících se státní podpory,
 PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 Francii se povoluje uplatňovat sníženou
 sazbu daně nepřesahující 1 EUR na hektolitr na bezolovnatý benzin
 používaný jako pohonná hmota a určený ke spotřebě v korsických
 departementech.
 Aby se vyloučilo nadměrné
 poskytování náhrad, nesmí snížení překračovat dodatečné náklady
 na přepravu, uskladnění a distribuci ve srovnání s pevninskou
 částí Francie.
 Snížená sazba musí splňovat požadavky
 stanovené směrnicí 2003/96/ES, a zejména minimální sazby uvedené
 v jejím článku 7.
 Článek 2
 Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. ledna
 2013 a jeho použitelnost skončí dnem 31. prosince 2018.
 Pokud by však Rada na základě článku
 113 Smlouvy zavedla pozměněný obecný systém zdanění energetických
 produktů, jemuž by povolení udělené v článku 1 tohoto rozhodnutí
 nebylo přizpůsobeno, skončí použitelnost tohoto rozhodnutí dnem,
 k němuž se stanou použitelnými pravidla týkající se uvedeného
 pozměněného systému.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí je určeno Francouzské
 republice.
 V Bruselu dne
 Za
 Radu
 předseda
 ([1]) Cena
 bezolovnatého benzínu (SSP 95) na čerpací stanici na Korsice byla 22.
 května 2012 1,66 EUR za litr, zatímco průměrná cena na území
 Francie činila 1,56 EUR za litr.
 ([2]) Hustota
 obyvatel na Korsice je 35/km2, ve srovnání s 94/km2 v
 pevninské Francii.
 ([3]) Tato
 sazba zohledňuje snížení uplatňované na Korsice na základě
 rozhodnutí Rady 2011/38/EU ze dne 17. ledna 2011.
 ([4]) Nařízení
 Komise (ES) č. 800/2008 ze dne 6. srpna 2008, kterým se v souladu s
 články 87 a 88 Smlouvy o ES prohlašují určité kategorie podpory za
 slučitelné se společným trhem (Úř. věst. L 214, 9.8.2008,
 s. 3).
 ([5]) Úř. věst.
 L 283, 31.10.2003, s. 51.
 ([6]) Úř. věst.
 L 346, 29.12.2007, s. 15.
 ([7]) Úř. věst.
 L 19, 22.1.2011, s. 13.