jurisdiction: EU

text:
 EUROOPAN KOMISSIO
 Bryssel 5.7.2017
 COM(2017) 369 final
 2017/0153(NLE)
 Ehdotus
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 Itävallalle ja Romanialle annettavasta luvasta hyväksyä Euroopan unionin edun mukaisesti Panaman, Uruguayn, Kolumbian ja El Salvadorin liittyminen yksityisoikeuden alaa koskevaan vuoden 1980 yleissopimukseen kansainvälisestä lapsikaappauksesta
 PERUSTELUT
 1.EHDOTUKSEN TAUSTA
 •Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet
 Yksityisoikeuden alaa koskevalla 25 päivänä lokakuuta 1980 tehdyllä Haagin yleissopimuksella kansainvälisestä lapsikaappauksesta (jäljempänä ’vuoden 1980 yleissopimus’) pyritään palauttamaan ennalleen aiemmin vallinnut tilanne eli varmistamaan, että lapsi, joka on luvattomasti viety toiseen valtioon tai jätetty palauttamatta toisesta valtiosta, palautetaan pikaisesti asuinvaltioonsa. Yleissopimuksen on tähän mennessä ratifioinut 97 maata, joiden joukossa ovat myös kaikki EU:n jäsenvaltiot, ja sen toiminta perustuu sopimuspuolten nimeämien keskusviranomaisten väliseen yhteistyöhön.
 Lapsikaappauksien estäminen on olennainen osa EU:n politiikkaa, jonka tavoitteena on edistää lapsen oikeuksia. Sen vuoksi Euroopan unioni pyrkii kansainvälisellä tasolla aktiivisesti parantamaan vuoden 1980 yleissopimuksen soveltamista ja kehottaa myös kolmansia valtioita liittymään sopimukseen.
 Panama talletti vuoden 1980 yleissopimusta koskevan liittymiskirjan 2. helmikuuta 1994. Yleissopimus tuli Panamassa voimaan 1. toukokuuta 1994.
 Vuoden 1980 yleissopimus on jo voimassa Panaman ja 26 EU:n jäsenvaltion välillä. Ainoastaan Itävalta ja Romania eivät ole vielä hyväksyneet Panaman liittymistä vuoden 1980 yleissopimukseen.
 Uruguay talletti vuoden 1980 yleissopimusta koskevan liittymiskirjan 18. marraskuuta 1999. Yleissopimus tuli Uruguayssa voimaan 1. helmikuuta 2000.
 Vuoden 1980 yleissopimus on jo voimassa Uruguayn ja 25 jäsenvaltion välillä. Ainoastaan Itävalta, Romania ja Tanska eivät ole vielä hyväksyneet Uruguayn liittymistä vuoden 1980 yleissopimukseen.
 Kolumbia talletti vuoden 1980 yleissopimusta koskevan liittymiskirjan 13. joulukuuta 1995. Yleissopimus tuli Kolumbiassa voimaan 1. maaliskuuta 1996.
 Vuoden 1980 yleissopimus on jo voimassa Kolumbian ja 25 EU:n jäsenvaltion välillä. Ainoastaan Itävalta, Romania ja Tanska eivät ole vielä hyväksyneet Kolumbian liittymistä vuoden 1980 yleissopimukseen.
 El Salvador talletti vuoden 1980 yleissopimusta koskevan liittymiskirjan 5. helmikuuta 2001. Yleissopimus tuli El Salvadorissa voimaan 1. toukokuuta 2001.
 Vuoden 1980 yleissopimus on jo voimassa El Salvadorin ja 25 EU:n jäsenvaltion välillä. Ainoastaan Itävalta, Romania ja Tanska eivät ole vielä hyväksyneet El Salvadorin liittymistä vuoden 1980 yleissopimukseen.
 Vuoden 1980 yleissopimuksen 38 artiklan 4 kohdassa määrätään, että yleissopimusta sovelletaan vain liittyjävaltion ja sellaisten sopimusvaltioiden välisissä suhteissa, jotka ovat antaneet selityksen liittymisen hyväksymisestä.
 Komissio pyysi asiasta lausuntoa Euroopan unionin tuomioistuimelta, joka vahvisti EU:n yksinomaisen toimivallan hyväksyä kolmannen valtion liittyminen vuoden 1980 yleissopimukseen.
 Euroopan unionin tuomioistuimen 14. lokakuuta 2014 antamassa lausunnossa 1/13 vahvistetaan, että sen hyväksyminen, että kolmas valtio liittyy Haagissa vuonna 1980 tehtyyn yksityisoikeuden alaa koskevaan yleissopimukseen kansainvälisestä lapsikaappauksesta, kuuluu Euroopan unionin yksinomaiseen toimivaltaan.
 Tuomioistuimen mukaan on tarpeen vahvistaa, että asiassa sovelletaan yhtenäisiä sääntöjä EU:ssa ja vältetään tilanne, jossa jäsenvaltiot toimivat eri tavoin (eriytetty yhdentyminen).
 Euroopan unionilla on yksinomainen ulkoinen toimivalta kansainvälisissä lapsikaappausasioissa, joten päätös siitä, hyväksytäänkö Panaman, Uruguayn, Kolumbian ja El Salvadorin liittyminen yleissopimukseen, on tehtävä EU:n tasolla neuvoston päätöksellä. Sen vuoksi Itävallan ja Romanian olisi Euroopan unionin edun mukaisesti annettava selitys Panaman, Uruguayn, Kolumbian ja El Salvadorin liittymisen hyväksymisestä.
 Jos Itävalta ja Romania hyväksyvät Panaman, Uruguayn, Kolumbian ja El Salvadorin liittymisen, vuoden 1980 yleissopimusta voitaisiin soveltaa Uruguayn, Kolumbian ja El Salvadorin ja kaikkien EU:n jäsenvaltioiden paitsi Tanskan välillä. Panaman osalta vuoden 1980 yleissopimusta voidaan soveltaa kaikkien EU:n jäsenvaltioiden kanssa.
 •Yhdenmukaisuus muiden alaa koskevien politiikkojen säännösten kanssa
 Vuoden 1980 yleissopimus vastaa kansainvälisten lapsikaappausten osalta neuvoston asetusta N:o 2201/2003
 1
 (joka tunnetaan Bryssel II a asetuksena), joka on EU:n oikeudellisen yhteistyön kulmakivi avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa.
 Yksi asetuksen tärkeimmistä tavoitteista on estää lapsikaappaukset jäsenvaltioiden välillä ottamalla käyttöön menettelyjä, joilla varmistetaan lapsen pikainen palauttaminen tämän asuinjäsenvaltioon. Sen vuoksi Bryssel II a asetuksen 11 artiklaan on sisällytetty vuoden 1980 yleissopimuksessa vahvistettu menettely. Asetuksella myös täydennetään yleissopimusta. Lisäksi asetuksessa selvennetään joitakin seikkoja, muun muassa lapsen kuulemista, tuomion antamisen määräaikaa palauttamispyynnön jättämisen jälkeen ja lapsen palauttamatta jättämisen perusteita. Asetus sisältää myös säännöksiä, jotka koskevat eri jäsenvaltioissa annettuja ristiriitaisia palauttamista ja palauttamatta jättämistä koskevia tuomioita.
 EU tukee kansainvälisesti kolmansien valtioiden liittymistä vuoden 1980 yleissopimukseen, jotta jäsenvaltiot voivat luottaa, että kansainvälisiin lapsikaappauksiin sovelletaan yhteistä sääntelykehystä.
 Kesäkuun 2015 ja joulukuun 2016 välisenä aikana on jo annettu kymmenen neuvoston päätöstä, joilla hyväksytään kymmenen kolmannen maan (Marokko, Singapore, Venäjän federaatio, Albania, Andorra, Seychellit, Armenia, Korean tasavalta, Kazakstan ja Peru) liittyminen vuoden 1980 yleissopimukseen kansainvälisestä lapsikaappauksesta.
 2
 •Yhdenmukaisuus unionin muiden politiikkojen kanssa
 Tämän ehdotuksen ilmeisenä yleisenä tavoitteena on suojella lapsen oikeuksia Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 3 artiklan mukaisesti. Vuoden 1980 yleissopimus luotiin suojelemaan lasta kaappausten haitallisilta vaikutuksilta ja varmistamaan, että lapsi pystyy ylläpitämään yhteyksiä kumpaankin vanhempaansa esimerkiksi turvaamalla tapaamisoikeuden käyttäminen.
 On syytä mainita myös yhteys siihen, että sovittelun käyttöä perheasioita koskevien rajat ylittävien riita-asioiden ratkaisemisessa pyritään edistämään. Tietyistä sovittelun näkökohdista siviili- ja kauppaoikeuden alalla annettua direktiiviä
 3
 sovelletaan myös perheoikeuden alalla Euroopan yhteisellä oikeudenkäyttöalueella. Myös vuoden 1980 yleissopimuksella kannustetaan ratkaisemaan perheasioita koskevat riita-asiat sovintoteitse. Yksi vuoden 1980 yleissopimukseen perustuvista, kansainvälistä yksityisoikeutta käsittelevän Haagin konferenssin julkaisemista hyvien toimintatapojen oppaista käsittelee sovittelua lasta koskevien perhesuhteisiin liittyvien kansainvälisten riitojen ratkaisemisessa silloin, kun asia kuuluu yleissopimuksen soveltamisalaan. Opas on käännetty Euroopan komission aloitteesta kaikille EU:n virallisille kielille (englantia ja ranskaa lukuun ottamatta) sekä arabiaksi tarkoituksena tukea vuoropuhelua sellaisten valtioiden kanssa, jotka eivät vielä ole ratifioineet yleissopimusta, ja löytää konkreettisia tapoja ratkaista kansainvälisistä lapsikaappauksista aiheutuvat ongelmat silloin, kun on kyse maista, jotka eivät ole ratifioineet yleissopimusta.
 4
 2.OIKEUSPERUSTA, TOISSIJAISUUSPERIAATE JA SUHTEELLISUUSPERIAATE
 •Oikeusperusta
 Päätös koskee kansainvälistä sopimusta, joten sovellettava oikeusperusta on Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 218 artikla yhdessä 81 artiklan 3 kohdan kanssa. Neuvosto tekee ratkaisunsa yksimielisesti Euroopan parlamenttia kuultuaan.
 Asetus (EY) N:o 2201/2003 sitoo Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja Irlantia, ja ne osallistuvat näin ollen tämän päätöksen hyväksymiseen ja soveltamiseen.
 Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyssä, Tanskan asemasta tehdyssä pöytäkirjassa N:o 22 olevien 1 ja 2 artiklan mukaisesti Tanska ei osallistu tämän päätöksen hyväksymiseen, päätös ei sido Tanskaa eikä sitä sovelleta Tanskaan.
 •Suhteellisuusperiaate
 Ehdotuksen laatimisessa on noudatettu samaa asiaa koskevissa, jo hyväksytyissä neuvoston päätöksissä noudatettuja suuntaviivoja eikä ehdotuksessa ylitetä sitä, mikä on tarpeen yhtenäisen EU:n toiminnan tavoitteen saavuttamiseksi kansainvälisissä lapsikaappauksissa, koska sillä varmistetaan, että Itävalta ja Romania hyväksyvät tietyssä määräajassa Panaman, Uruguayn, Kolumbian ja El Salvadorin liittymisen vuoden 1980 yleissopimukseen.
 3.JÄLKIARVIOINTIEN, SIDOSRYHMIEN KUULEMISTEN JA VAIKUTUSTENARVIOINTIEN TULOKSET
 •Sidosryhmien kuuleminen
 Itävalta ja Romania ilmoittivat olevansa valmiit hyväksymään Panaman, Uruguayn, Kolumbian ja El Salvadorin liittymisen vuoden 1980 yleissopimukseen komission kysyessä niiden mielipidettä.
 Asiantuntijakokouksessa 24. huhtikuuta 2017 käydyissä keskusteluissa kävi ilmi, että jäsenvaltiot eivät – tässä vaiheessa – vastusta sitä, että Itävalta ja Romania hyväksyvät Panaman, Uruguayn, Kolumbian ja El Salvadorin liittymisen vuoden 1980 yleissopimukseen.
 •Asiantuntijatiedon keruu ja käyttö
 Komissio ja jäsenvaltioiden asiantuntijat olivat sitä mieltä, että kyseisten kolmansien maiden tilannetta ei tarvitse erikseen arvioida, koska vuoden 1980 yleissopimus on jo voimassa Panaman osalta 26 jäsenvaltion ja Uruguayn, Kolumbian ja El Salvadorin osalta 25 jäsenvaltion kanssa.
 Jäsenvaltioiden asiantuntijat eivät ilmoittaneet minkäänlaisista ongelmista vuoden 1980 yleissopimuksen soveltamisessa Panaman, Uruguayn, Kolumbian ja El Salvadorin osalta.
 •Vaikutustenarviointi
 Ehdotuksesta ei sen luonteen vuoksi ole tehty erityistä vaikutustenarviointia, kuten ei tehty niistä kymmenestä vastaavasta vuosina 2015 ja 2016 hyväksytystä neuvoston päätöksestä, jotka koskevat useiden kolmansien maiden liittymistä vuoden 1980 yleissopimukseen. Panaman, Uruguayn, Kolumbian ja El Salvadorin tilanteen arvioimista pidettiin joka tapauksessa turhana, koska vuoden 1980 yleissopimus on jo voimassa 25 tai 26 EU:n jäsenvaltion kanssa ja koska Itävalta ja Romania olivat valmiit hyväksymään Panaman, Uruguayn, Kolumbian ja El Salvadorin liittymisen siihen.
 4.TALOUSARVIOVAIKUTUKSET
 Ehdotetulla päätöksellä ei ole vaikutuksia talousarvioon.
 5.LISÄTIEDOT
 •Toteuttamissuunnitelmat, seuranta, arviointi ja raportointijärjestelyt
 Ehdotus koskee pelkästään luvan antamista Itävallalle ja Romanialle, jotta ne voivat hyväksyä Panaman, Uruguayn, Kolumbian ja El Salvadorin liittymisen vuoden 1980 yleissopimukseen. Sen täytäntöönpanon valvonta rajoittuu siihen, että Itävalta ja Romania noudattavat selityksen sanamuotoa ja selityksen tallettamisen määräaikaa sekä ilmoittavat selityksen tallettamisesta komissiolle kyseisen neuvoston päätöksen mukaisesti.
 2017/0153 (NLE)
 Ehdotus
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 Itävallalle ja Romanialle annettavasta luvasta hyväksyä Euroopan unionin edun mukaisesti Panaman, Uruguayn, Kolumbian ja El Salvadorin liittyminen yksityisoikeuden alaa koskevaan vuoden 1980 yleissopimukseen kansainvälisestä lapsikaappauksesta
 EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
 ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 81 artiklan 3 kohdan yhdessä sen 218 artiklan kanssa,
 ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
 ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon
 5
 ,
 sekä katsoo seuraavaa:
 (1)Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 3 artiklan mukaisesti Euroopan unioni on asettanut yhdeksi tavoitteekseen lapsen oikeuksien suojelun edistämisen. Toimenpiteet lasten suojelemiseksi luvattomilta pois viemisiltä tai palauttamatta jättämisiltä muodostavat olennaisen osan tätä toimintapolitiikkaa.
 (2)Neuvosto hyväksyi asetuksen (EY) N:o 2201/2003, jäljempänä ’Bryssel II a -asetus’, jolla pyritään suojelemaan lapsia luvattoman pois viemisen tai palauttamatta jättämisen haitallisilta vaikutuksilta ja jossa vahvistetaan menettelyt, joilla pyritään turvaamaan lapsen pikainen palauttaminen siihen valtioon, jossa lapsen asuinpaikka on, ja jolla pyritään varmistamaan tapaamisoikeus ja oikeus lapsen huoltoon.
 (3)Bryssel II a -asetus täydentää ja vahvistaa 25 päivänä lokakuuta 1980 tehtyä yksityisoikeuden alaa koskevaa Haagin yleissopimusta kansainvälisestä lapsikaappauksesta, jäljempänä ’vuoden 1980 Haagin yleissopimus’, jolla luodaan sekä sopimusvaltioiden että keskusviranomaisten välinen kansainvälinen velvoite- ja yhteistyöjärjestelmä ja jolla pyritään turvaamaan luvattomasti muihin valtioihin vietyjen tai muista valtioista palauttamatta jätettyjen lasten pikainen palauttaminen.
 (4)Kaikki unionin jäsenvaltiot ovat vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen osapuolia.
 (5)Unioni kannustaa kolmansia valtioita liittymään vuoden 1980 Haagin yleissopimukseen ja tukee vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen asianmukaista täytäntöönpanoa osallistumalla yhdessä jäsenvaltioidensa kanssa muun muassa kansainvälistä yksityisoikeutta käsittelevän Haagin konferenssin säännöllisesti järjestämiin erityiskomissioihin.
 (6)Unionin jäsenvaltioiden ja kolmansien valtioiden yhteisellä sääntelykehyksellä voitaisiin parhaiten ratkaista arkaluonteiset kansainväliset lapsikaappaukset.
 (7)Vuoden 1980 Haagin yleissopimuksessa määrätään, että sitä sovelletaan vain liittyjävaltion ja sellaisten sopimusvaltioiden välisissä suhteissa, jotka ovat antaneet selityksen liittymisen hyväksymisestä.
 (8)Vuoden 1980 Haagin yleissopimus ei salli alueellisten taloudellisen yhdentymisen järjestöjen, kuten unionin, liittyä siihen. Tämän vuoksi unioni ei voi liittyä yleissopimukseen eikä se voi tallettaa selitystä valtion liittymisen hyväksymisestä.
 (9)Euroopan unionin tuomioistuimen lausunnon 1/13 mukaisesti vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen mukaiset selitykset liittymisen hyväksymisestä kuuluvat unionin yksinomaiseen ulkoiseen toimivaltaan.
 (10)Panama talletti vuoden 1980 Haagin yleissopimusta koskevan liittymiskirjan 2 päivänä helmikuuta 1994. Yleissopimus tuli Panamassa voimaan 1 päivänä toukokuuta 1994.
 (11)Kaikki asianomaiset jäsenvaltiot Itävaltaa ja Romaniaa lukuun ottamatta ovat jo hyväksyneet Panaman liittymisen vuoden 1980 Haagin yleissopimukseen. Panama on hyväksynyt Bulgarian, Kyproksen, Latvian, Liettuan, Maltan, Slovenian ja Viron. Panaman tilanteen tarkastelu on osoittanut, että Itävalta ja Romania voivat unionin edun mukaisesti hyväksyä Panaman liittymisen vuoden 1980 Haagin yleissopimukseen sen ehtojen mukaisesti.
 (12)Uruguay talletti vuoden 1980 Haagin yleissopimusta koskevan liittymiskirjan 18 päivänä marraskuuta 1999. Yleissopimus tuli Uruguayssa voimaan 1 päivänä helmikuuta 2000.
 (13)Kaikki asianomaiset jäsenvaltiot Itävaltaa ja Romaniaa lukuun ottamatta ovat jo hyväksyneet Uruguayn liittymisen vuoden 1980 Haagin yleissopimukseen. Uruguay on hyväksynyt Bulgarian, Latvian, Liettuan ja Viron. Uruguayn tilanteen tarkastelu on osoittanut, että Itävalta ja Romania voivat unionin edun mukaisesti hyväksyä Uruguayn liittymisen vuoden 1980 Haagin yleissopimukseen sen ehtojen mukaisesti.
 (14)Kolumbia talletti vuoden 1980 Haagin yleissopimusta koskevan liittymiskirjan 13 päivänä joulukuuta 1995. Yleissopimus tuli Kolumbiassa voimaan 1 päivänä maaliskuuta 1996.
 (15)Kaikki asianomaiset jäsenvaltiot Itävaltaa ja Romaniaa lukuun ottamatta ovat jo hyväksyneet Kolumbian liittymisen vuoden 1980 Haagin yleissopimukseen. Kolumbia on hyväksynyt Bulgarian, Latvian, Liettuan, Maltan ja Viron. Kolumbian tilanteen tarkastelu on osoittanut, että Itävalta ja Romania voivat unionin edun mukaisesti hyväksyä Kolumbian liittymisen vuoden 1980 Haagin yleissopimukseen sen ehtojen mukaisesti.
 (16)El Salvador talletti vuoden 1980 Haagin yleissopimusta koskevan liittymiskirjan 5 päivänä helmikuuta 2001. Yleissopimus tuli El Salvadorissa voimaan 1. toukokuuta 2001.
 (17)Kaikki asianomaiset jäsenvaltiot Itävaltaa ja Romaniaa lukuun ottamatta ovat jo hyväksyneet El Salvadorin liittymisen vuoden 1980 Haagin yleissopimukseen. El Salvador on hyväksynyt Bulgarian, Latvian, Liettuan ja Viron. El Salvadorin tilanteen tarkastelu on osoittanut, että Itävalta ja Romania voivat unionin edun mukaisesti hyväksyä El Salvadorin liittymisen vuoden 1980 Haagin yleissopimukseen sen ehtojen mukaisesti.
 (18)Sen vuoksi Itävallalle ja Romanialle olisi unionin edun mukaisesti annettava lupa hyväksyä nämä liittymiset, ja ne olisi valtuutettava tallettamaan selityksensä Panaman, Uruguayn, Kolumbian ja El Salvadorin liittymisen hyväksymisestä tämän päätöksen mukaisesti. Unionin muut jäsenvaltiot ovat jo hyväksyneet Panaman, Uruguayn, Kolumbian ja El Salvadorin liittymisen vuoden 1980 Haagin yleissopimukseen, ja sen vuoksi niiden ei tule enää tallettaa uutta selitystä liittymisen hyväksymisestä, sillä jo talletettu selitys on edelleen voimassa kansainvälisen julkisoikeuden nojalla.
 (19)Bryssel II a -asetus sitoo Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja Irlantia, ja ne osallistuvat tämän päätöksen hyväksymiseen ja soveltamiseen.
 (20)Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyssä, Tanskan asemasta tehdyssä pöytäkirjassa N:o 22 olevien 1 ja 2 artiklan mukaisesti Tanska ei osallistu tämän päätöksen hyväksymiseen, päätös ei sido Tanskaa eikä sitä sovelleta Tanskaan,
 ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
 1 artikla
 1.
 Itävallalle ja Romanialle annetaan lupa hyväksyä unionin edun mukaisesti Panaman, Uruguayn, Kolumbian ja El Salvadorin liittyminen 25 päivänä lokakuuta 1980 tehtyyn yksityisoikeuden alaa koskevaan Haagin yleissopimukseen kansainvälisestä lapsikaappauksesta, jäljempänä ’vuoden 1980 Haagin yleissopimus’.
 2.
 Itävallan ja Romanian on talletettava viimeistään ... [kaksitoista kuukautta tämän päätöksen hyväksymisestä] Euroopan unionin edun mukaisesti seuraavasti muotoiltu selitys siitä, että ne hyväksyvät Panaman, Uruguayn, Kolumbian ja El Salvadorin liittymisen vuoden 1980 Haagin yleissopimukseen:
 ”[JÄSENVALTION koko nimi] ilmoittaa hyväksyvänsä neuvoston päätöksen (EU) 2017/...* mukaisesti, että Panama, Uruguay, Kolumbia ja El Salvador liittyvät 25 päivänä lokakuuta 1980 tehtyyn yksityisoikeuden alaa koskevaan Haagin yleissopimukseen kansainvälisestä lapsikaappauksesta.”
 63.
 Itävallan ja Romanian on ilmoitettava neuvostolle ja komissiolle siitä, että ne ovat tallettaneet Panaman, Uruguayn, Kolumbian ja El Salvadorin liittymisen hyväksymistä koskevan selityksensä, ja toimitettava komissiolle selityksen teksti kahden kuukauden kuluessa sen tallettamisesta.
 2 artikla
 Niiden jäsenvaltioiden, jotka ovat jo tallettaneet selityksensä Panaman, Uruguayn, Kolumbian ja El Salvadorin vuoden 1980 Haagin yleissopimukseen liittymisen hyväksymisestä ennen tämän päätöksen hyväksymistä, ei tule tallettaa uusia selityksiä.
 3 artikla
 Tämä päätös tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
 4 artikla
 Tämä päätös on osoitettu Itävallalle ja Romanialle.
 Tehty Brysselissä
 Neuvoston puolesta
 Puheenjohtaja
 (1)
 EUVL L 338, 23.12.2003, s. 31.
 (2)
 Neuvosto on antanut jo kymmenen päätöstä, joilla jäsenvaltioille annetaan lupa hyväksyä seuraavien maiden liittyminen vuoden 1980 yleissopimukseen: Andorra (neuvoston päätös (EU) 2015/1023, annettu 15 päivänä kesäkuuta 2015); Seychellit (neuvoston päätös (EU) 2015/2354, annettu 10 päivänä joulukuuta 2015); Venäjä (neuvoston päätös (EU) 2015/2355, annettu 10 päivänä joulukuuta 2015); Albania (neuvoston päätös (EU) 2015/2356, annettu 10 päivänä joulukuuta 2015); Singapore (neuvoston päätös (EU) 2015/1024, annettu 15 päivänä kesäkuuta 2015); Marokko (neuvoston päätös (EU) 2015/2357, annettu 10 päivänä joulukuuta 2015); Armenia (neuvoston päätös (EU) 2015/2358, annettu 10 päivänä joulukuuta 2015); Korean tasavalta (neuvoston päätös (EU) 2016/2313, annettu 8 päivänä joulukuuta 2016); Kazakstan (neuvoston päätös (EU) 2016/2311, annettu 8 päivänä joulukuuta 2016) ja Peru (neuvoston päätös (EU) 2016/2312, annettu 8 päivänä joulukuuta 2016).
 (3)
 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2008/52/EY, annettu 21 päivänä toukokuuta 2008, tietyistä sovittelun näkökohdista siviili- ja kauppaoikeuden alalla (EUVL L 136, 24.5.2008, s. 3).
 (4)
 https://www.hcch.net/en/publications-and-studies/details4/?pid=5568&dtid=3
 (5)
 EUVL C [...], [...], s. [...].
 (6)
 EUVL: lisätään tämän päätöksen numero.


type: caselaw

text:
7.2.2009
 IT
 Gazzetta ufficiale dell'Unione europea
 C 32/36
 Ordinanza del presidente del Tribunale di primo grado 20 novembre 2008 — SIAE/Commissione
 (Causa T-433/08 R)
 («Procedimento sommario - Decisione della Commissione che dispone la cessazione di una pratica concertata in materia di gestione collettiva dei diritti d'autore - Domanda di sospensione dell'esecuzione - Mancanza d'urgenza»)
 (2009/C 32/71)
 Lingua processuale: l'italiano
 Parti
 Richiedente: Società Italiana degli Autori ed Editori (Roma, Italia) (rappresentanti: avv.ti M. Siragusa, M. Mandel, L. Vullo e S. Valentino)
 Resistente: Commissione delle Comunità europee (rappresentanti: V. Di Bucci e F. Castillo de la Torre, agenti)
 Oggetto
 Domanda di sospensione dell'esecuzione dell'art. 4, n. 2, della decisione della Commissione 16 luglio 2008, C(2008) 3435 def., relativa ad un procedimento ai sensi dell'art. 81 CE e dell'art. 53 SEE (caso COMP/C2/38.698 — CISAC).
 Dispositivo
 1)
 La domanda di provvedimenti urgenti è respinta.
 2)
 Le spese sono riservate.


type: legislation

text:
 12.12.2015
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 L 328/65
 VYKONÁVACIE NARIADENIE KOMISIE (EÚ) 2015/2321
 z 8. decembra 2015
 o zatriedení určitého tovaru do kombinovanej nomenklatúry
 EURÓPSKA KOMISIA,
 so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie,
 so zreteľom na nariadenie Rady (EHS) č. 2658/87 z 23. júla 1987 o colnej a štatistickej nomenklatúre a o Spoločnom colnom sadzobníku (1), a najmä na jeho článok 9 ods. 1 písm. a),
 keďže:
 (1)
 S cieľom zabezpečiť jednotné uplatňovanie kombinovanej nomenklatúry, ktorá tvorí prílohu k nariadeniu (EHS) č. 2658/87, je potrebné prijať opatrenia týkajúce sa zatriedenia tovaru uvedeného v prílohe k tomuto nariadeniu.
 (2)
 V nariadení (EHS) č. 2658/87 sa stanovili všeobecné pravidlá na interpretáciu kombinovanej nomenklatúry. Tieto pravidlá sa takisto uplatňujú na akúkoľvek inú nomenklatúru, ktorá sa na kombinovanej nomenklatúre celkovo alebo čiastočne zakladá, alebo ktorá k nej pridáva akékoľvek ďalšie rozdelenie a ktorá je stanovená v osobitných ustanoveniach Únie s ohľadom na uplatňovanie colných a iných opatrení vzťahujúcich sa na obchod s tovarom.
 (3)
 Podľa uvedených všeobecných pravidiel by sa tovar opísaný v stĺpci 1 tabuľky uvedenej v prílohe mal zatriediť pod číselný znak KN uvedený v stĺpci 2 na základe dôvodov uvedených v stĺpci 3 danej tabuľky.
 (4)
 Je potrebné umožniť, aby sa držiteľ záväzných informácií o nomenklatúrnom zatriedení vydaných v súvislosti s tovarom, na ktorý sa vzťahuje toto nariadenie, ktoré nie sú v súlade s týmto nariadením, mohol na tieto informácie aj naďalej odvolávať počas určitého obdobia v súlade s článkom 12 ods. 6 nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 (2). Toto obdobie by malo byť stanovené na tri mesiace.
 (5)
 Opatrenia stanovené v tomto nariadení sú v súlade so stanoviskom Výboru pre colný kódex,
 PRIJALA TOTO NARIADENIE:
 Článok 1
 Tovar opísaný v stĺpci 1 tabuľky uvedenej v prílohe sa zatriedi v rámci kombinovanej nomenklatúry pod číselný znak KN uvedený v stĺpci 2 tejto tabuľky.
 Článok 2
 Na záväznú informáciu o nomenklatúrnom zatriedení tovaru, ktorá nie je v súlade s týmto nariadením, je možné odvolávať sa aj naďalej v súlade s článkom 12 ods. 6 nariadenia (EHS) č. 2913/92 počas troch mesiacov odo dňa nadobudnutia účinnosti tohto nariadenia.
 Článok 3
 Toto nariadenie nadobúda účinnosť dvadsiatym dňom po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.
 Toto nariadenie je záväzné v celom rozsahu a priamo uplatniteľné vo všetkých členských štátoch.
 V Bruseli 8. decembra 2015
 Za Komisiu
 v mene predsedu
 Heinz ZOUREK
 generálny riaditeľ pre dane a colnú úniu
 (1) Ú. v. ES L 256, 7.9.1987, s. 1.
 (2) Nariadenie Rady (EHS) č. 2913/92 (EHS) z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Spoločenstva (Ú. v. ES L 302, 19.10.1992, s. 1).
 PRÍLOHA
 Opis tovaru
 Zatriedenie
 (číselný znak KN)
 Dôvody
 (1)
 (2)
 (3)
 Kazeta so základnými kovovými reťazovými kolesami (tzv. kazeta voľného náboja – „free hub cassette“) bez mechanizmu voľnobežky. Kazeta voľného náboja pozostáva zo siedmich navzájom spojených reťazových kolies, dvoch samostatných reťazových kolies a podložky. Najmenšie reťazové koleso má 11 zubov a najväčšie má 32 zubov.
 Kazeta voľného náboja má byť umiestnená nad mechanizmom voľnobežky (integrovaná do tela náboja). Hnací hriadeľ zadného kolesa potom možno odpojiť od tela náboja (voľnobežky). To umožňuje cyklistom udržiavať pedále bez pohybu alebo točiť pedálmi dozadu, pričom sa bicykel pohybuje dopredu.
 Mechanizmus voľnobežky sa pri predložení tovaru nepredkladá.
 Pozri obrázok. (1)
 8714 93 00
 Zatriedenie je určené všeobecnými pravidlami 1 a 6 na interpretáciu kombinovanej nomenklatúry a znením číselných znakov KN 8714 a 8714 93 00.
 Keďže na získanie funkcie voľnobežky sa výrobok môže namontovať len do mechanizmu voľnobežky integrovaného do náboja, považuje sa za reťazové koleso voľnobežky.
 Výrobok sa má preto zatriediť pod číselný znak KN 8714 93 00 ako reťazové kolesá voľnobežky.
 (1) Obrázok má len informačný charakter.


text:
 28.11.2016
 HR
 Službeni list Europske unije
 C 441/9
 Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. rujna 2016. uputio Juzgado de Primera Instancia de Alicante (Španjolska) – Bankia S.A. protiv Alfreda Sáncheza Martínez i Sandre Sánchez Triviño
 (Predmet C-486/16)
 (2016/C 441/12)
 Jezik postupka: španjolski
 Sud koji je uputio zahtjev
 Juzgado de Primera Instancia de Alicante
 Stranke glavnog postupka
 Tužitelj: Bankia S.A.
 Tuženici: Alfredo Sánchez Martínez i Sandra Sánchez Triviño
 Prethodna pitanja
 1.
 Je li protivno članku 4. stavku 1. i članku 7. stavku 1. Direktive Vijeća 93/13/EEZ (1) od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima prilikom odlučivanja o nepoštenosti odredbe o prijevremenom dospijeću, poput one o kojoj je riječ u spornom ugovoru, sklopljenom između prodavatelja robe ili pružatelja usluga i potrošača, voditi računa ne samo o okolnostima koje postoje u trenutku sklapanja ugovora, nego i o težini potrošačeve povrede nakon njegova sklapanja?
 2.
 Je li protivno načelu djelotvornosti iz članka 7. stavka 1. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima, izdati rješenje o ovrsi na temelju odredbe o prijevremenom dospijeću koja je proglašena nepoštenom konačnom sudskom odlukom donesenom u ranijem postupku ovrhe na nekretnini koji se vodio između istih stranaka i temeljio na istom ugovoru o hipotekarnom kreditu, čak i kad materijalni učinci pravomoćnosti te odluke nisu priznati u nacionalnom pravnom poretku, ali on ne predviđa mogućnost pokretanja novog ovršnog postupka na temelju istog ovršnog naslova?
 3.
 Je li, u okolnostima postupka ovrhe na nekretnini u kojem je prvostupanjski sud odbio donijeti rješenje o ovrsi jer se temelji na odredbi o prijevremenom dospijeću koja je proglašena nepoštenom u ranijem postupku ovrhe na nekretnini koji se temeljio na istoj osnovi i vodio između istih stranaka, a u kojem je drugostupanjsko tijelo ukinulo odluku o odbijanju donošenja rješenja o ovrsi te je prvostupanjskom sudu vratilo predmet kako bi potonji donio spomenuto rješenje, protivno načelu djelotvornosti iz članka 7. stavka 1. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima to da je prvostupanjski sud vezan odlukom drugostupanjskog suda ili nacionalno pravo valja tumačiti na način da prvostupanjski sud nije vezan odlukom drugostupanjskog suda jer već postoji ranija konačna sudska odluka u kojoj je odredba o prijevremenom dospijeću na kojoj se temelji rješenje o ovrsi proglašena ništavom, pa u ovom slučaju ovršni prijedlog treba ponovo proglasiti nedopuštenim?
 (1) SL 1993., L 95, str. 29. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


text:
 22.5.2017
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 C 161/6
 Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Sąd Okręgowy we Wrocławiu (Poľsko) 17. januára 2017 – Skarb Państwa, v zastúpení: Wojewoda Dolnośląski/Gmina Trzebnica
 (Vec C-19/17)
 (2017/C 161/08)
 Jazyk konania: poľština
 Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania
 Sąd Okręgowy we Wrocławiu
 Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom
 Žalobca: Skarb Państwa, v zastúpení: Wojewoda Dolnośląski (Vojvoda z Dolného Sliezska)
 Žalovaná: Gmina Trzebnica (mesto Trzebnica)
 Prejudiciálne otázky
 1.
 Považujú sa plnenia, ktoré príjemca získa zo zmluvných pokút alebo z náhrad škody vyplývajúcich z nesplnenia povinnosti alebo zo splnenia povinnosti po lehote, za príjmy v zmysle pravidla č. 2 nariadenia Komisie (ES) č. 448/2004 z 10. marca 2004, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 1685/2000, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá vykonávania nariadenia Rady (ES) č. 1260/1999 s ohľadom na uplatniteľnosť výdavkov pre činnosti spolufinancované štrukturálnymi fondmi a ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1145/2003 (1)?
 2.
 V prípade kladnej odpovede na prvú otázku:
 a)
 Možno príjem v podobe zmluvnej pokuty znížiť o straty a dodatočné náklady, ktoré príjemcovi vznikli v dôsledku nesplnenia zmluvy alebo zo splnenia zmluvy po lehote zo strany realizátora projektu?
 b)
 Považuje sa plnenie realizátora projektu v podobe iných prác vykonaných pre príjemcu, ktoré nijako nesúvisia s predmetom financovania, výmenou za sa oslobodenie od povinnosti zaplatiť zmluvnú pokutu (datio in solutum), za príjem v zmysle pravidla č. 2 nariadenia Komisie (ES) č. 448/2004 z 10. marca 2004, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 1685/2000, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá vykonávania nariadenia Rady (ES) č. 1260/1999 s ohľadom na uplatniteľnosť výdavkov pre činnosti spolufinancované štrukturálnymi fondmi a ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1145/2003?
 3.
 V prípade kladnej odpovede na prvú a druhú otázku písm. a): má sa za výšku príjmov dosiahnutých príjemcom považovať výška zmluvnej pokuty vyčíslenej realizátorovi projektu alebo aj hodnota náhradného plnenia?
 4.
 Možno po ukončení pomoci v zmysle pravidla č. 2 nariadenia Komisie (ES) č. 448/2004 z 10. marca 2004, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 1685/2000, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá vykonávania nariadenia Rady (ES) č. 1260/1999 s ohľadom na uplatniteľnosť výdavkov pre činnosti spolufinancované štrukturálnymi fondmi a ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1145/2003 znížiť objem spolufinancovania o výšku príjmov, ktoré príjemca dosiahol počas obdobia poskytovania pomoci?
 5.
 V prípade kladnej odpovede na štvrtú otázku, možno znížiť objem financovania o príjmy dosiahnuté príjemcom, ak ich členský štát Komisii neoznámil pred ukončením pomoci?
 (1) Ú. v. EÚ L 72, s. 66, Mim. vyd. 14/002, s. 3.


jurisdiction: US

text:
 228 Md. 105 (1962)
 179 A.2d 366
 O.F.C. CORPORATION
 v.
 TURNER ET AL.
 [No. 191, September Term, 1961.]
 Court of Appeals of Maryland.
 Decided March 16, 1962.
 The cause was argued before HENDERSON, PRESCOTT, HORNEY, MARBURY and SYBERT, JJ.
 *106 John P. Moore and John W. Neumann for appellant.
 R. Edwin Brown, with whom was J. Alex Johnson, Jr., on the brief, for appellees.
 MARBURY, J., delivered the opinion of the Court.
 A part of the controversy between two stubborn litigants in this case is before this Court a second time. The present appellant was one of the appellees in the prior case. Turner v. Washington Suburban Sanitary Comm., 221 Md. 494, 158 A.2d 125.
 The appellees (Turner) moved to dismiss the appeal pursuant to Maryland Rules 828 b 1 (c), 828 c 1 and 2 and 830 d 1. At the argument we reserved our ruling on the motion. We find no merit in the motion since the record does not disclose any prejudice to the appellees which would justify dismissal of the appeal. We, therefore, overrule it, but will consider it in the awarding of costs under Rule 828 i and proceed to consider the case on its merits.
 The first appeal involved primarily the contentions of the Turners that the trial court erred in failing to give an instruction on punitive damages, and requiring a remittitur. Also involved was the contention of the Turners that the trial judges improperly denied injunctive relief. This Court, on appeal, affirmed the judgment, but remanded the case for further proceedings relative to the issuance of an injunction. With respect to the refusal of the trial judges to grant injunctive relief, the opinion read as follows:
 "We think the trial court erred in denying injunctive relief. Presumably, the award of compensatory damages did not include prospective damages subsequent to the time of the institution of suit (or perhaps the time of trial, we need not now decide which), yet, so long as the channeling and discharge of water is suffered to continue without abatement, there is the strong probability of future damage, and the prospect of future actions at law, which would make equitable relief singularly appropriate. For a *107 discussion of the problem, see Spaulding v. Cameron, 239 P.2d 625 (Cal.), cited in the Battisto case, supra, and Restatement, Torts, § 930. We are not persuaded by the trial court's statement that there is no way in which the exact quantity of increased flow could be determined. It is enough that there was a material increase. The wrongdoer may not apportion his own negligence. Laird, Rock & Small, Inc. v. Campbell, 200 Md. 627, 632. Equity sometimes applies the rule of `comparative hardship', Dundalk Holding Co. v. Easter, supra, but usually in cases of innocent mistake. In cases relating to surface waters, this Court has frequently stated and applied the `reasonableness of use' rule. Whitman v. Forney, 181 Md. 652; Biberman v. Funkhouser, 190 Md. 424; Bishop v. Richard, 193 Md. 6; Hancock v. Stull, 206 Md. 117; County Comm'rs of Baltimore County v. Hunter, 207 Md. 171. In some cases the equity court has required the injured party to permit entry upon his lands to make repairs and open drains. On remand, the trial court may properly consider expert testimony as to whether some modification of the storm drainage system might disperse the flow and prevent the wrongful concentration and discharge of surface waters, and whether disposal could reasonably be made at some other point. We do not suggest the exact form of relief, but we think it was not reasonable for the trial court to refuse any injunctive relief against the recurrence of an injury which admittedly caused substantial damages in the past, without a showing of reasonable efforts to correct it."
 Upon remand the trial judges appointed Mr. Page Hopkins, a registered engineer, to make an expert analysis of the storm drainage system, and to make recommendations. The factual background upon which Mr. Hopkins was requested to report and analyze is substantially set forth in 221 Md. 494, particularly at pages 497 and 498, which, for the sake of brevity, we will not reiterate.
 *108 Following the submission and filing of the Hopkins report, a hearing was had in open court and additional testimony, including that of Mr. Hopkins, was taken. In the course of his testimony Mr. Hopkins stated that prior to the appellant's development operations the rate of run-off was approximately six cubic feet per second of water crossing the Turner property, and after the development, sixteen cubic feet per second, or an increase of ten cubic feet per second as the result of the development.
 Mr. Hopkins' finding was that the highest and best use of the Turner property was for subdivision development and this would necessitate the dedication of Loyola Street across the Turner property, connecting with Loyola on the southern side of the Turner land. Accordingly, he recommended that the Turners provide a right of way for an underground pipe, sufficient in size to carry off the "excess" water, and that this underground structure be placed across the Turner property "centered as nearly as possible on the former ditch which, testimony indicated, crossed the property." The estimated cost of this work was $2164, not including allowance for an easement. He testified that the flow of water can not practicably be piped underground and diverted away from the Turner property to Georgia Avenue in the manner in which the sanitary sewer was laid by the Washington Suburban Sanitary Commission.
 At the original trial Mr. Joseph C. Rogers, who testified as an expert engineer for the appellees, suggested that an eighteen inch pipe be extended from the present outfall along the north boundary of the Turner property, then south along the west boundary (abutting the property of a public school) and then east to the catch basin on Loyola Street, immediately adjacent to the southern boundary of the Turner property.
 The only solutions suggested in the record, other than those just mentioned, were to extend the existing ditch from the eighteen inch pipe directly to the Turner property, and either widen the existing swale across their land, or construct an asphalt (or other substance) open ditch across this property to its southern line. These methods, as well as the Hopkins and *109 Rogers methods, would necessitate an entry upon the land of the appellees, to which they were unwilling to agree.
 The court thereupon ruled from the bench that an injunction would issue, requiring the appellant to stop the flow of surface drainage across the Turner land. This oral ruling was made in open court on February 14, 1961. A proposed form of the order was not presented to the court by the appellees until about two months later. In the meantime, and in anticipation of a decree that would require the appellant to make some modification of the storm drainage system that would carry off the excess water, appellant made studies and prepared drawings and submitted the same to the Department of Public Works for Montgomery County along with a request for permission to brick in the storm drainage catch basin at Wendy Lane, above Loyola Street. This permission was granted by the County, conditioned upon the cost of the work being paid by the appellant, and upon the posting of a bond to indemnify the County for opening up the aforesaid catch basin when future circumstances so required.
 At about the same point in time as this permission was granted, on April 26, 1961, the court below signed an injunction decree requiring appellant to cause the cessation of all flow of drainage water "from the lands owned" by the appellant and to do so by August 14, 1961. Appellant immediately moved for a modification of the decree on the grounds: (a) That the decree erroneously required the elimination of all drainage rather than any excess surface waters, (b) that a means to carry off the excess waters had been approved by the Department of Public Works for Montgomery County, and (c) that, in any event, the time specified for compliance with the decree was not adequate.
 Upon hearing of the motion to modify, the court below refused to consider the solution approved by the Department of Public Works and adhered to its original position that appellant should be enjoined. It did, however, extend the time for compliance from August 14 to October 14, 1961. It is from that order that this appeal is taken.
 The substantial questions presented are whether the trial judges, upon remand, misconstrued the mandate of this Court *110 in interpreting it as an absolute order to issue an injunction, and if an injunction should be necessary does a proper application of the "reasonableness of use" rule to the facts of this case require that the injunction should be conditioned upon the granting of an easement by the appellees, or permission from them to enter upon their land for the purposes of correcting conditions caused by any excess storm drainage water.
 In its early opinion in 221 Md. 494, this Court stated that the trial court erred in denying injunctive relief. The reasoning set forth was to the effect that there was a probability of future damage, and the prospect of future actions at law, "which would make equitable relief singularly appropriate." It was found on the basis of the record then before it that there had been a material increase in the amount of water flowing onto the Turner property, and said:
 "On remand, the trial court may properly consider expert testimony as to whether some modification of the storm drainage system might disperse the flow and prevent the wrongful concentration and discharge of surface waters, and whether disposal could reasonably be made at some other point."
 The court below in its order of June 8, 1959, denying the request for injunctive relief, stated that "there is no place for the water to flow except on the plaintiffs' land." The trial judges attempted to apply the "reasonableness of use" rule to the situation, and stated specifically that the court was using "common sense principles based on its view of the property and the evidence introduced at the trial."
 At the time of the hearing upon the remand, the lower court stated that it must obey the mandate of this Court and that, therefore, an injunction "must" issue. Apparently the court below felt that it had no alternative to issuing an injunction on the basis of the language used in the opinion. We think in this it clearly misconstrued our mandate.
 In the earlier opinion this Court specifically referred to the "reasonableness of use" rule and in a part of the opinion advised *111 the court below that in some cases equity courts have required the injured party to permit entry upon his lands to make repairs and open drains. In addition, as already noted, the opinion invited the trial court to consider testimony as to whether some modification of the storm drainage system might be made. The force of this Court's direction to the lower court is found in the concluding sentence of the opinion wherein we stated that we thought "it was not reasonable for the trial court to refuse any injunctive relief against the recurrence of an injury which admittedly caused substantial damages in the past, without a showing of reasonable efforts to correct it." The lower court, however, in its ruling from the bench at the hearing following remand, stated that an injunction must issue, that it was not going to issue an order requiring Turner to grant O.F.C. Corporation a right of way; that how the work was to be done is up to the defendant corporation, and that they were not going to tell the defendant how it should be done. In this ruling the trial judges indicated that they were concerned with the excess "surface waters that are now running on to the Turner property as the result of the development of the subdivision." The order for injunction, however, issued on April 26, enjoined the appellant "from permitting any accumulations of mud, gravel and surface waters to be discharged upon the lands of the appellees from the adjoining lands of the appellant." (Emphasis supplied.)
 Mr. Hopkins, the court appointed expert, testified that during the latter part of July and the early part of August 1960, he made several physical inspections of the Turner property, both alone and with the judges of the lower court. At that time he drove over the Turner property and found no evidence of the sogginess earlier complained of nor any physical damage to the property. In regard to the latter he stated that the property had been allowed to grow up in underbrush. We think the testimony of the court's own expert was entitled to careful consideration by that court. Hancock v. Stull, 206 Md. 117, 110 A.2d 522. There is nothing in the evidence to indicate that any mud or debris is now flowing onto the Turner property. The situation seems to be comparable to that in Battisto *112 v. Perkins, 210 Md. 542, 124 A.2d 288, where, after the erection of the houses was completed, the sole remaining problem was that of the additional amount of water as contrasted with the problems that arose during the course of construction when both silt and additional water flowed onto the lower property, particularly after a serious storm.
 As indicated above we think, first, the trial judges were clearly in error in misconstruing our mandate to mean that an injunction must issue and, second, that injunctive relief, if required, should have been conditioned upon what would be fair and equitable to be required of the respective parties in order to reasonably protect the Turner property from excess flowage of surface water due to the development of the appellant's subdivision property.
 We conclude that the order for injunction must be reversed and the case remanded for further proceedings to the end that an appropriate order may be entered adopting one of the solutions presented, or some similar solution that will be fair to both parties. Cf. Sainato v. Potter, 222 Md. 263, 159 A.2d 632. See also Turner v. Washington Suburban Sanitary Comm., supra, and cases cited therein. See Annot. 59 A.L.R. 2d 421.
 Order reversed and case remanded for further proceedings not inconsistent with this opinion; costs to be paid equally by the appellant and the appellees.


text:
 26.10.2013
 MT
 Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea
 C 313/15
 Sentenza tal-Qorti Ġenerali tat-12 ta’ Settembru 2013 — L-Italja vs Il-Kummissjoni
 (Kawża T-142/08) (1)
 (Sistema lingwistika - Avviżi ta’ kompetizzjoni ġenerali għar-reklutaġġ ta’ amministraturi u ta’ assistenti - Pubblikazzjoni sħiħa fi tliet lingwi uffiċjali - Informazzjoni dwar l-avviżi ta’ kompetizzjoni ġenerali - Pubblikazzjoni fil-lingwi uffiċjali kollha - Lingwa tal-eżamijiet - Għażla tat-tieni lingwa minn tliet lingwi uffiċjali)
 2013/C 313/26
 Lingwa tal-kawża: it-Taljan
 Partijiet
 Rikorrenti: Ir-Repubblika Taljana (rappreżentanti: G. Palmieri, aġent, assistit minn P. Gentili, avvocato dello Stato)
 Konvenuta: Il-Kummissjoni Ewropea (rappreżentanti: J. Currall u G. Gattinara, aġenti)
 Intervenjenti insostenn tar-rikorrenti: Ir-Renju ta’ Spanja (rappreżentanti: inizjalment F. Díez Moreno, sussegwentement N. Díaz Abad u J. García-Valdecasas Dorrego, abogados del Estado)
 Suġġett
 Talba għall-annullament tal-avviżi ta’ kompetizzjoni ġenerali, minn naħa, EPSO/AD/116/08 u EPSO/AD/117/08, sabiex issir lista ta’ riżerva għar-reklutaġġ ta’ amministratturi (AD 8) u ta’ amministraturi prinċipali (AD 11) fil-qasam tal-ġlieda kontra l-frodi, u, min-naħa l-oħra, EPSO/AST/45/08, sabiex issir lista ta’ riżerva għar-reklutaġġ ta’ assistenti (AST 4) fl-istess qasam, ippubblikati fil-verżjoni Ġermaniża, Ingliża u Franċiża tal-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea tat-23 ta’ Jannar 2008 (ĠU C 16 A, rispettivament p. 1 u p. 16).
 Dispożittiv
 (1)
 L-avviżi ta’ kompetizzjoni ġenerali EPSO/AD/116/08 u EPSO/AD/117/08, sabiex issir lista ta’ riżerva għar-reklutaġġ ta’ amministratturi (AD 8) u ta’ amministraturi prinċipali (AD 11) fil-qasam tal-ġlieda kontra l-frodi, u EPSO/AST/45/08, sabiex issir lista ta’ riżerva għar-reklutaġġ ta’ assistenti (AST 4) fl-istess qasam, ippubblikati fil-verżjoni Ġermaniża, Ingliża u Franċiża tal-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea tat-23 ta’ Jannar 2008, huma annullati.
 (2)
 Ir-Renju ta’ Spanja, ir-Repubblika Taljana u l-Kummissjoni Ewropea għandhom ibatu l-ispejjeż rispettivi tagħhom.
 (1) ĠU C 142, 7.6.2008.


type: wikipedia

text:
Gary Larson (s. 14. elokuuta 1950) on yhdysvaltalainen sarjakuvien piirtäjä ja käsikirjoittaja.
 Hänet tunnetaan Kaukana poissa -sarjakuvan (The Far Side) luojana. Sitä julkaistiin eri sanomalehdissä Yhdysvalloissa 14 vuotta aina vuoteen 1995, jolloin Larson lopetti sen piirtämisen. Suomessa Larsonin sarjakuvia on julkaistu muun muassa Aamulehdessä ja Ilta-Sanomissa (nimellä Harhama), ja häneltä on ilmestynyt myös useita suomennettuja kokooma-albumeita.
 Larsonin tapa käsitellä arkisia ilmiöitä persoonallisella tavallaan, usein eri eläinlajien näkökulmasta, on innoittanut muun muassa yhdysvaltalaisen biologin Dale H. Claytonin nimeämään löytämänsä uuden väivelajin Larsonin mukaan Strigiphilus garylarsoniksi. Eläimelle ei ole suomenkielistä nimeä.
 Lähteet
 Yhdysvaltalaiset sarjakuvantekijät
 Vuonna 1950 syntyneet
 Elävät henkilöt


text:
24 . 8 . 96 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 247/ 11
 3 ) Såfremt det andet spørgsmål besvares bekræftende, Slettelse af sag C-3 06/95 ( x )
 ønskes det oplyst, om fællesskabsretten er forenelig med ( 96/C 247/21 )
 en national retsforskrift, hvorefter en søgsmålsfrist ( til
 skade for en borger fra en medlemsstat, som med
 henblik på at opnå tilbagebetaling af et gebyr erlagt med
 Ved kendelse af 29 . april 1996 har præsidenten for De
 urette påberåber sig bestemmelser i et direktiv ) begyn
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag
 der at løbe, inden direktivet er blevet korrekt gennem
 ført i national ret . C-306/95 , Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 mod Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nord
 ( ] ) Sml . 1993 I, s . 1915 . irland, skal slettes af registret.
 ( 2 ) EFT nr. L 249 af 3 . 10 . 1969 , s . 25 .
 (M EFT nr . C 299 af 11 . 11 . 1995 .
 RETTEN I FØRSTE INSTANS
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 5 . juni 1996 den 6. juni 1996
 i sag T-398/94, Kahn Scheepvaart BV mod Kommissionen i sag T-262/94, Jean Baiwir mod Kommissionen for De
 for De Europæiske Fællesskaber (') Europæiske Fællesskaber ( 1 )
 (Statsstøtte — skibsbygning — generel støtteordning — (Tjenestemænd — ulovlighedsindsigelse — overensstem
 annullationssøgsmål — formaliteten) melse mellem klagen og stævningen — ny beregningsmetode
 ( 96/C 247/22 ) for karriereforløb i kategori B, C og D i Kommissionen —
 liste over tjenestemænd, der anses for de bedst egnede til at
 blive forfremmet — vedtægtens artikel 5, stk. 3, og
 artikel 45 — princippet om ligebehandling — åbenbar
 (Processprog: engelsk) fejlbedømmelse afde faktiske og retlige omstændigheder —
 erstatningssøgsmål)
 ( 96/C 247/23 )
 I sag T-398/94, Kahn Scheepvaart BV, Rotterdam, ved
 advokat Thomas Jestaedt, Düsseldorf, og advokat Tom R.
 Ottervanger, Rotterdam, og med valgt adresse i Luxem
 bourg hos advokat Carlos Zeyen, 67, rue Ermesinde, mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ( befuld (Processprog: fransk)
 mægtigede: Paul Nemitz og Jean-Paul Keppenne ), angående
 en påstand om annullation af Kommissionens beslutning af
 25 . oktober 1994 om for året 1994 at godkende en tysk
 støtteordning for skibsbygningsindustrien, har Retten
 (Tredje Udvidede Afdeling ), sammensat af afdelingsforman I sag T-262/94, Jean Baiwir, der er tjenestemand i Kommis
 den, C. P. Briët, og dommerne B. Vesterdorf, P. Lindh, A. sionen for De Europæiske Fællesskaber og har bopæl i
 Potocki og J. D. Cooke; justitssekretær : fuldmægtig J. Court-Saint-Étienne (Belgien), ved advokat Georges Van
 Palacio Gonzålez, den 5 . juni 1996 afsagt dom, hvis dersanden, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg
 konklusion lyder således: hos Fiduciaire Myson SARL, 1 , rue Glesener, mod Kom
 missionen for De Europæiske Fællesskaber ( befuldmægti
 gede : Joseph Griesmar og derefter Julian Currall , bistået af
 1 ) Sagen afvises. advokat Denis Waelbroek ) angående en påstand om, dels at
 listen for 1993 over de tjenestemænd, der anses for de bedst
 egnede til at blive forfremmet til lønklasse B4 annulleres, for
 2 ) Sagsøgeren betaler sagens omkostninger. så vidt sagsøgeren ikke er opført herpå, og dels at
 sagsøgerens hidtidige karriereforløb rekonstrueres, idet han
 indplaceres i lønklasse B4/2 fra 1 . januar 1993 , samt at han
 (M EFT nr. C 400 af 31 . 12 . 1994 . tilkendes erstatning for den ikke-økonomiske skade, han
 har lidt, har Retten ( Fjerde Afdeling ), sammensat af
 afdelingsformanden, K. Lenaerts, og dommerne P. Lindh og
 J. D. Cooke; justitssekretær: ekspeditionssekretær B. Pastor,
 den 6 . juni 1996 afsagt dom, hvis konklusion lyder
 således :


text:
1340 (MCCCXL) je bilo prestopno leto, ki se je po julijanskem koledarju začelo na soboto.
 Dogodki
 Stoletna vojna
 začetek leta - Francoski kralj Filip VI. nadaljuje s pripravami na invazijo na Anglijo v flandrijskem pristaniškem mestu Sluys. Na nasprotni strani Angleži nadgrajujejo svoje največje trgovske ladje v vojne ladje, ki so nevarne zlasti v boju iz bližine. Globji ugrez in jadra jim sicer preprečujejo manevriranje v plitvinah, vendar tudi Francozi nimajo več galej, potem ko so se sprli s svojimi genovskimi zavezniki.
 26. januar - Gent, Flandrija: angleški kralj Edvard III. se razglasi za kralja Francije. Do francoske krone bi bil upravičen, če ne bi Francozi v izogib tej neprijetnosti ponovno začeli uporabljati salijsko dedno pravo, ki je izključno patrilinearno.
 maj - Vojska Filipa VI. napade severnofrancosko proangleško grofijo Hainaut in jo opustoši.
 20. junij - Po izkrcanju začno Angleži oblegati profrancosko flamsko mesto Tournai. Obleganje se zavleče in nevarno izprazni angleško blagajno, v obleganem mestu Tournai pa shrambe s hrano.
 22. junij - Angleška vojna flota odpluje iz zbirališča na ustju reke Orwell, Suffolk. Do Sluysa, kjer se še vedno oborožuje in združuje francoska invazijska flota, pripluje naslednji dan, vendar počaka, da se ji pridruži še Edvard III. ↓
 24. julij → Bitka pri Sluysu: angleška flota pod vodstvom kralja Edvarda III. odločujoče porazi francosko invazijsko floto pod vodstvom bretonskega admirala Huguesa Quiéreta, ki se je po preteklih vzorih odločil za trdno obrambno linijsko formacijo z veriženjem ladij, tako da gre dejansko za kopensko bitko na morju. Zmago Angležev so odločili lokostrelci z dolgim lokom, ki so tvorili dve tretjini formacij angleške flote, preostalo tretjino pa pešaki za izkrcanje. Angleška zmaga Angliji zagotovi pomorsko prevlado, a uniči angleške trgovce, saj jim kralj Edvard III. ne vrne nazaj ladij, niti ne izplača nobene odškodnine za zaplembo.
 26. julij - Bitka pri Saint-Omerju: mnogo manj uspeha kot v bitki pri Sluysu imajo Angleži v bitki pri Saint-Omerju v grofiji Artois. Francozi pod vodstvom burgundskega vojvode Oda IV. in armagnaškega grofa Ivana I. popolnoma uničijo od trikrat do petkrat večjo angleško vojsko pod vodstvom Roberta III. Artoiškega, ki jo je sestavljala med 10-15.000 flandrijske pehote in 1000 angleških lokostrelcev. Robert III. naslednjega dne zjutraj ugotovi, da so mu Francozi med zagriženimi pouličnimi boji popolnoma uničili flandrijsko pehoto, ki je ostala zunaj obzidja, tj. okoli 8.000 mož.
 25. september - Sporazum v Espléchinu: Edvardova tašča in Filipova sestra Ivana Valoiška posreduje po pooblastilu Benedikta XII. med sovražnikoma in zagotovi petletni mir, ki pa se konča že naslednje leto ob vprašanju bretonskega nasledstva. Konec prve faze stoletne vojne. Naslednja faza: spor za bretonsko nasledstvo. 1341 ↔
 Firence zaidejo v gospodarsko recesijo. Bankrotira tretja največja florentinska bančna hiša Acciaiuoli in ostali bankirji so previdni z izdajanjem posojil, kar se zlasti pozna v financah Edvarda III.
 Rekonkvista
 začetek leta - Ceuta: maroški marinidski sultan Abu al-Hasan začne z zbiranjem in organiziranjem invazijske flote za ponovno osvojitev krščanskih kraljevin na Iberskem polotoku.
 1. april - Marinidska invazijska flota se pred Gibraltarjem spopade z manjšo obrambno kastiljsko floto. Le petim ladjam uspe pobegniti.
 poletje - Marinidi tovorijo vojsko in opremo čez Gibraltarski preliv. Kastiljski kralj Alfonz XI. pokliče na pomoč sosednja kralja portugalskega Alfonza IV. (tasta) in aragonskega Jakoba I..
 14. avgust - Muslimanski invazijski vojski se v južnem, marinidskem žepu Analuzije, pridruži še sultan Abu al-Hasan z dvorom.
 22. september - Združeni muslimanski vojski maroških Marinidov in Granadskega emirata pričneta oblegati kastiljsko Tarifo. Maroški sultan Abu al-Hasan naredi strateško napako, ko zaradi velikih stroškov vzdrževanja iz marinidske flote odpusti zaveznike, ki jih ne more poplačati. Meni namreč, da je že strl pomorsko moč iberskih kristjanov.
 oktober - Kastiljci z veliko naglico dokončajo več kot 30 vojnih galej. Pridruži se jim še polno opremljena portugalska flota skupaj z Genovčani, ki so se leto dni poprej sprli s Francozi glede angleškega izplena in jih zapustili. Vodi jo portugalski admiral genovskega rodu Manuel Pessanha. Združeni Kastiljci in Portugalci odrežejo marinidsko invazijsko vojsko od oskrbovalnih baz v afriškem delu sultanata.
 10. oktober - Močan orkan potopi 10 kastiljskih galej, ki se jim je poznala naglica pri gradnji. Sultan Abu al-Hasan brž ukaže silovit naval na oblegano Tarifo, ki pa je odbit ob hudih izgubah na obeh straneh.
 15. oktober - Kastiljsko-portugalski floti se pridruži še glavnina kastiljske flote pod vodstvom kralja Alfonza XI.
 26. oktober - Kastiljci in Portugalci se izkrcajo pri reki Salado in postavijo bazni tabor. Alfonz XI. pošlje 1000 vitezov in 4000 pešakov, da okrepijo garnizijo Tarife, ki je bila tik pred padcem. Ponoči jim uspe s trikom presenetiti nasprotnika in vstopiti v mesto. Osramočeni muslimanski poveljnik, ki je odgovoren za ta sektor mesta, podatek zamolči sultanu, kar ima naslednji dan resne posledice.
 Aragonski kralj Jakob I. tačas zatira upore muslimanov v Murciji in napada vzhodno mejo Granadskega emirata.
 30. oktober - Bitka pri reki Salado: združeni krščanski vojski Kastiljcev in Portugalcev odločujoče porazita muslimanski vojski maroških Marinidov in Granadskega emirata. Preboj omogočijo ravno skrite sile iz oblegane Tarife, za katere sultan ni vedel. Zmagovalci so do poražencev neprizanesljivi. Vse na begu pobijejo, pokoljejo celoten sultanov dvor, ki ga je spremljal, samemu sultanu pa uspe pobegniti v Gibraltar, od koder se pod okriljem noči vrne nazaj v Maroko. Nobena muslimanska vojska nikoli več ne poskusi zavzeti Iberskega polotoka. Granadski emirat postane obsojen na politično životarjenje in postopno salamoreznico do konca rekonkviste leta 1492. Nadaljevanje rekonkviste → 1341.
 Ostalo
 Ocenjeno je, da ima Evropa v tem letu okoli 75 milijonov prebivalcev.
 31. marec - Umrlega moskovskega kneza in hkrati vladimirskega velikega kneza Ivana I. Kalito ob privolitvi kana Zlate horde Uzbeka nasledi najstarejši sin Simeon Moskovski.
 1. april - Umre grof Holstein-Rendsburga Gerhard III. Holsteinski, ki je vladal večini Danske kot vojaški diktator. Nikoli se ni razglasil za kralja ali regenta, zato je na Danskem stalno zatiral upore vseh stanov, ki so proti njemu organizirali gverilsko vojno. Tega dne ga je v spalnici ubil oporoda Niels Ebbesen, ki ga Danci zaradi tega smatrajo za narodnega heroja. Po osmih letih nemške diktature Danska ponovno dobi kralja in sicer Valdemarja IV., sina nesposobnega kralja Krištofa II., ki je Dansko zadolžil čez vse razumne mere. 20 letni Valdemar IV. se izkaže za dosti bolj politično sposobnega in finančno spretnega voditelja.
 Sinova umorjenega oligarha Gerharda II. Henrik II. in Nikolaj nasledita Holstein, ne podedujeta pa očetovih ambicij po Danski. Iz temnice Gerharda III. je tudi izpuščen legitimni naslednik danske krone estonski vojvoda Oton, ki se potem pridruži križnikom.
 6. april - Umre trapezuntski cesar Vasilij Veliki Komnen. Najverjetneje ga zastrupi soporoga Irena Pelologina, ki zatem prevzame oblast v tem žepnem cesarstvu. 1341 ↔
 7. april - Bojarji umorijo kralja Galicije-Volinije Boleslava Jurija II., ki je brez naslednika. Za omenjeno kraljevino oziroma rusko kneževino se spopadeta Litva in Poljska. Poljski kralj Kazimir III. napade Galicijo že to leto. Katoliški Poljaki in poganski Litvanci so v zapletenem razmerju: glede Galicije so med sabo v vojni, a ko gre za vojno z Nemškim viteškim redom, so zavezniki.
 7. julij - Holandski grof Vilijem IV. podeli Rotterdamu mestne pravice. Takrat ima to pristaniško mestece približno 2000 prebivalcev.
 2. november - V enem od spopadov z nemškimi Holsteinci je v boju ubit danski narodni heroj Niels Ebbesen. ↑
 20. december - Po smrti spodnje bavarskega vojvode Ivana I. Wittelsbaškega nasledi omenjeno vojvodino njegov tast rimsko-nemški cesar in zgornje bavarski vojvoda Ludvik IV. Wittelsbaški.
 Litvanski veliki knez Gediminas vključi v Veliko litovsko kneževino sosednje ruske kneževine, ki so jih vojaško oslabila nenehna plenjenja in politična vmešavanja sosednje tatarske Zlate horde, vendar prodre zgolj toliko, da ne meji neposredno na Zlato hordo. Vladar Zlate horde Uzbeg kan se prepozno zave, da je dobil novega nevarnega soseda, ki ga za razliko od ruskih knezov ne more obvladovati. Glede osvojitve kraljevine Galicije-Volinije se Gediminas spre s poljskim kraljem Kazimirjem III.. Z novim moskovskim knezom Simeonom Ivanovičem oblikuje zavezništvo, ko mu v zakon preda hčerko. Vrh Gediminasove premišljene diplomacije so politično korektni odnosi z avignonskim Svetim sedežem kljub dejstvu, da je pogan. 1341 ↔
 Rusija: kratka vojna med Novgorodsko republiko in Moskovsko kneževino. Moskovski knez Simeon, ki ima hkrati naziv vladimirskega velikega kneza, hoče priključiti obmejno mesto Toržok, ki spada pod Novgorod, Moskovski kneževini. Meščani mesta Toržok sprejmejo Simeonovo ponudbo, ne pa tudi bojarji. Še preden pride do spopada, predajo Novgorodci mesto Moskvi. Predaja ni prostovoljna, saj se Novgorodci to leto bore še na dveh frontah: proti Švedom in Litvancem. 1341 ↔
 Rojstva
 5. marec - Cansignorio della Scala, vladar Verone († 1375)
 6. marec - John Gaunt, angleški princ, 1. vojvoda Lancaster, akvitanski vojvoda († 1399)
 avgust - Hakon VI., norveški kralj, švedski sokralj († 1380)
 30. november - Ivan Valoiški, francoski princ, vojvoda Berryja in Auvergneja, grof Poitiersa († 1416)
 Antoniotto Adorno, 6. genovski dož († 1398)
 Clemente Promontorio, 13. genovski dož († 1415)
 Elizabeta Kotromanić, hčerka bosanskega bana, madžarska kraljica in regentinja, poljska kraljica († 1387)
 Enguerrand VII. de Coucy, francoski plemič, baron de Coucyja, zet angleškega kralja Edvarda III. († 1397)
 Eustache Deschamps, francoski pesnik († 1406)
 Gadifer de la Salle, francoski vitez, kastiljski najemnik, raziskovalec († 1415)
 Gerard Groote, nizozemski teolog († 1384)
 Giacomo Fregoso, 10. genovski dož († 1420)
 Hasdaj Kreskas, španski judovski teolog, rabin, filozof († 1410)
 Jan Bondol, flamski iluminator († 1400)
 Janez Nepomuk, češki narodni svetnik († 1393)
 Margaret Drummond, škotska kraljica († 1375)
 Mojster Bertram, nemški poznogotski slikar († 1415)
 Narajana Pandit, indijski matematik († 1400)
 Niccolo Zoagli, 15. genovski dož († 1408)
 Nikolaj Tavelić, hrvaški frančiškanski misijonar, mučenec, svetnik († 1391)
 Peter II., grof Urgella († 1408)
 Philip van Artevelde, flamski narodni heroj († 1382)
 Štefan Permski, ruski pravoslavni misijonar, raziskovalec, jezikoslovec, slikar, svetnik († 1396)
 Smrti
 31. marec - Ivan I. Danilovič Kalita, moskovski knez, veliki vladimirski knez (* 1288)
 1. april - Gerhard III. Holsteinski, nemški plemič, danski oligarh, grof Holstein-Rendsburga (* 1292)
 6. april - Vasilij Veliki Komnen, trapezuntski cesar
 7. april - Boleslav Jurij II., kralj Galicije-Volinije (* 1308)
 20. december - Ivan I., vojvoda Spodnje Bavarske (* 1329)
 Jožef Kaspi, provansalski judovski učenjak (* 1279)
 Opombe
 Glej tudi


text:
 20.6.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 141/2
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 2. dubna 2009 — France Télécom SA v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-202/07 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Zneužití dominantního postavení - Trh služeb přístupu k vysokorychlostnímu internetu - Predátorské ceny - Pokrytí ztrát - Právo na přizpůsobení cen“)
 2009/C 141/03
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: France Télécom SA (zástupci: J. Philippe, H. Calvet, O.W. Brouwer, T. Janssens, avocats)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupce: E. Gippini Fournier, zmocněnec)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého rozšířeného senátu) ze dne 30. ledna 2007, France Télécom v. Komise (T 340/03), kterým Soud zamítl žalobu France Télécom proti rozhodnutí Komise ze dne 16. července 2003 ohledně postupu použití článku 82 ES (Věc COMP/38.233 — Wanadoo Interactive) — Trh služeb přístupu k vysokorychlostnímu internetu (ADSL) — Zneužití dominantního postavení — Pojmy „predátorské ceny“, „přizpůsobení se cenám praktikovaným konkurenty“ a „pokrytí utrpěných ztrát“
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 France Télécom SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 170, 21.7.2007.


text:
15.6.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 144/23
 ansøgte varemærke, at man sædvanligvis støder på disse situation som sagsøgeren i denne sag, har ret til sociale
 former i handelen, og at varemærkets art påvirker opfat- sikringsydelser på samme vilkår, som gælder for ind-
 telsen af varemærket i de pågældende omsætningskredse. komstbaseret støtte til arbejdssøgende?
 — Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EF)
 nr. 40/94: Retten stiller for store krav til det fornødne
 særpræg. (1) om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet (EFT
 1968 II, s. 467)
 (2) om afskaffelse af restriktioner om rejse og ophold inden for
 — Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EF) Fællesskabet for medlemsstaternes arbejdstagere og deres familie-
 nr. 40/94: Retten stiller fejlagtige krav til det fornødne medlemmer (EFT 1968 II, s. 477).
 særpræg, der ikke fremgår af lovgrundlaget, idet — uden
 at der herved henvises til faktiske forhold overhovedet
 — en af Retten forudsat »designmæssig bredde« og
 omsætningens tilvænning til former, der svarer til de
 former, der er omtvistede i denne sag, antages at påvirke
 særpræget.
 (1) Endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser.
 (2) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 om EF-varemærker (EFT L 11 af
 14.1.1994, s. 1).
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 17. december 2001 af House of Lords i sagen
 The Queen mod Minister of Agriculture, Fisheries and
 Food, ex parte: S.P. Anastasiou (Pissouri) Limited m.fl.,
 intervenienter: Cypfruvex (UK) Ltd, Cypfruvex Fruit and
 Vegetable (Cypfruvex) Enterprises Ltd
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 28. marts 2002 af Social Security Commissio-
 ners, London, i sagen Brian Francis Collins mod Secretary (Sag C-140/02)
 of State for Work and Pensions
 (Sag C-138/02) (2002/C 144/40)
 (2002/C 144/39)
 Ved kendelse afsagt den 28. marts 2002, indgået til Domstol- Ved kendelse afsagt den 17. december 2001, indgået til
 ens Justitskontor den 12. april 2002, har Social Security Domstolens Justitskontor den 16. april 2002, har House of
 Commissioners, London, i sagen Brian Francis Collins mod Lords i sagen The Queen mod Minister of Agriculture, Fisheries
 Secretary of State for Work and Pensions forelagt De Europæi- and Food, ex parte: S.P. Anastasiou (Pissouri) Limited m.fl.,
 ske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel intervenienter: Cypfruvex (UK) Ltd, Cypfruvex Fruit and Vege-
 afgørelse af følgende spørgsmål: table (Cypfruvex) Enterprises Ltd, forelagt De Europæiske
 Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse
 1. Er en person, der befinder sig i en tilsvarende situation af følgende spørgsmål:
 som sagsøgeren i denne sag, arbejdstager i den forstand,
 hvori udtrykket er anvendt i Rådets forordning nr. 1612/
 68 (1) af 15. oktober 1968? 1. Såfremt citrusfrugter med oprindelse i ét tredjeland er
 blevet sendt til et andet tredjeland, kan det særlige krav i
 punkt 16.1 i bilag IV, del A, til direktiv 77/93/EØF, nu
 2. Såfremt spørgsmål 1 besvares benægtende: Har en person, direktiv 2000/29/EF (1), om, at emballagen skal være
 der befinder sig i en tilsvarende situation som sagsøgeren forsynet med et passende oprindelsesmærke, da kun
 i denne sag, ret til at tage ophold i Det Forenede Kongerige opfyldes i oprindelseslandet, eller kan det i stedet opfyldes
 i henhold til Rådets direktiv 68/360 (2) af 21. maj 1973? i dette andet tredjeland?
 3. Såfremt både spørgsmål 1 og 2 besvares benægtende:
 Følger det fællesskabsretlige bestemmelser eller princip- 2. Skal den i punkt 16.2, 16.3 og 16.4 i direktiv 2000/29/
 per, at en person, der befinder sig i en tilsvarende EF foreskrevne officielle konstatering af oprindelseslandet


type: contracts

text:
 21.2.2018
 LV
 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
 L 48/3
 TULKOJUMS
 MARRĀKEŠAS LĪGUMS,
 kas atvieglo piekļuvi iespieddarbiem personām, kuras ir neredzīgas, ar redzes traucējumiem vai ar drukas lasītnespēju citu iemeslu dēļ
 LĪGUMSLĒDZĒJAS PUSES,
 ATGĀDINOT Vispārējā cilvēktiesību deklarācijā un Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvencijā par personu ar invaliditāti noteiktos nediskriminācijas, vienlīdzīgu iespēju, pieejamības un pilnīgas un efektīvas līdzdalības un iekļaušanās sabiedrībā principus,
 PATUROT PRĀTĀ problēmas, kas apdraud tādu personu pilnvērtīgu attīstību, kurām ir redzes traucējumi vai drukas lasītnespēja citu iemeslu dēļ, kas ierobežo viņu vārda brīvību, tostarp brīvību meklēt, saņemt un izplatīt visu veidu informāciju vai idejas vienlīdzīgi ar citiem, tostarp, izmantojot visas saziņas formas pēc savas izvēles, kā arī ierobežo viņu tiesību uz izglītību īstenošanu un iespējas veikt izpēti,
 UZSVEROT to, cik svarīgi ir aizsargāt autortiesības, lai stimulētu un atlīdzinātu literatūras un mākslas darbus, kā arī uzlabotu iespējas ikvienam, tostarp personām, kurām ir redzes traucējumi vai drukas lasītnespēja citu iemeslu dēļ, piedalīties kopienas kultūras dzīvē, baudīt mākslu un gūt labumu no zinātnes sasniegumiem un to priekšrocībām,
 APZINOTIES šķēršļus, ar kādiem sastopas personas ar redzes traucējumiem vai ar drukas lasītnespēju citu iemeslu dēļ, lai piekļūtu iespieddarbiem, nodrošinot vienlīdzīgas iespējas sabiedrībā un vajadzību gan palielināt darbu skaitu pieejamā formātā, gan uzlabot šādu darbu apriti,
 ŅEMOT VĒRĀ to, ka lielākā daļa no personām, kurām ir redzes traucējumi vai drukas lasītnespēja citu iemeslu dēļ, dzīvo jaunattīstības un vismazāk attīstītajās valstīs,
 ATZĪSTOT, ka, neraugoties uz atšķirībām valstu tiesību aktos autortiesību jomā, var pastiprināt jaunās informācijas un komunikāciju tehnoloģiju pozitīvo ietekmi uz to personu dzīvi, kurām ir redzes traucējumi vai drukas lasītnespēja citu iemeslu dēļ, uzlabojot tiesisko regulējumu starptautiskā līmenī,
 ATZĪSTOT, ka daudzas dalībvalstis ir noteikušas ierobežojumus un izņēmumus savos tiesību aktos autortiesību jomā personām, kurām ir redzes traucējumi vai drukas lasītnespēja citu iemeslu dēļ; tomēr šādām personām vēl aizvien trūkst darbu kopijas pieejamā formātā; ka viņu centienu īstenošanai ar mērķi padarīt darbus pieejamus šīm personām ir vajadzīgi vērā ņemami resursi un ka iespēju trūkums veikt pārrobežu apmaiņu ar pieejamiem formātiem liek šos centienus divkāršot,
 ATZĪSTOT, cik svarīga ir gan tiesību īpašnieku loma, padarot savus darbus pieejamus personām, kurām ir redzes traucējumi vai drukas lasītnespēja citu iemeslu dēļ, gan attiecīgi ierobežojumi un izņēmumi padarīt darbus pieejamus šīm personām, jo īpaši tad, ja tirgus nespēj nodrošināt šādu pieeju,
 ATZĪSTOT vajadzību saglabāt līdzsvaru starp autortiesību efektīvu aizsardzību un plašākas sabiedrības interesēm, jo īpaši izglītību, pētniecību un informācijas pieejamību, un to, ka šādam līdzsvaram ir jāatvieglo efektīva un savlaicīga piekļuve darbiem tādu personu interesēs, kurām ir redzes traucējumi vai drukas lasītnespēja citu iemeslu dēļ,
 APSTIPRINOT Līgumslēdzēju pušu saistības saskaņā ar esošajiem starptautiskajiem līgumiem par autortiesību aizsardzību un to, cik svarīga un elastīga ir “trīs posmu pārbaude” attiecībā uz ierobežojumiem un izņēmumiem, kas noteikti Bernes konvencijas par literatūras un mākslas darbu aizsardzību 9. panta 2. punktā un citos starptautiskos instrumentos,
 ATGĀDINOT, cik svarīgi ir attīstības programmas ieteikumi, kurus 2007. gadā pieņēma Pasaules intelektuālā īpašuma organizācijas (WIPO) Ģenerālā asambleja un kuru mērķis bija nodrošināt, lai attīstības apsvērumi būtu neatņemama daļa no organizācijas darba,
 ATZĪSTOT starptautiskās autortiesību sistēmas nozīmību un paužot vēlmi saskaņot ierobežojumus un izņēmumus, lai atvieglotu piekļuvi darbiem un to izmantošanu personām, kurām ir redzes traucējumi vai drukas lasītnespēja citu iemeslu dēļ,
 IR VIENOJUŠĀS PAR TURPMĀKO.
 1. pants
 Saistība ar citām konvencijām un līgumiem
 Nekas šajā līgumā neliek atkāpties no saistībām, kādas Līgumslēdzējām pusēm ir vienai pret otru saskaņā ar jebkuru citu līgumu, kā arī neskar tiesības, kas kādai Līgumslēdzējai pusei ir saskaņā ar jebkuru citu līgumu.
 2. pants
 Definīcijas
 Šajā līgumā:
 a)
 “darbi” nozīmē literatūras un mākslas darbus Bernes konvencijas par literatūras un mākslas darbu aizsardzību 2. panta 1. punkta nozīmē, kas atveidots kā teksts, apzīmējums un/vai ar to saistītas ilustrācijas, un kas ir publicēts vai citādi publiskots kādā no plašsaziņas līdzekļiem (1);
 b)
 “kopija pieejamā formātā” nozīmē darba kopiju alternatīvā veidā vai formā, kas ļauj labuma guvējam piekļūt šim darbam, tostarp ļaujot piekļūt tikpat viegli un ērti, kā personai, kurai nav redzes traucējumu vai drukas lasītnespējas citu iemeslu dēļ. Kopiju pieejamā formātā izmanto tikai labuma guvēji, un tajā ir jāsaglabā sākotnējā darba integritāte, pienācīgi ņemot vērā izmaiņas, kas nepieciešamas, lai padarītu šo darbu pieejamu citā formātā, kā arī labuma guvēju piekļuves vajadzības;
 c)
 “pilnvarota struktūra” nozīmē struktūru, kuru ir pilnvarojusi vai atzinusi valdība un kura, ievērojot bezpeļņas principu, labuma guvējiem nodrošina izglītības pakalpojumus, pedagoģisko izglītību, adaptīvo lasīšanu vai piekļuvi informācijai. Šis jēdziens ietver arī valsts iestādi vai bezpeļņas organizāciju, kuras sniedz labuma guvējiem tādus pašus pakalpojumus, kā vienu no savām galvenajām darbībām vai institucionālajām saistībām (2).
 Pilnvarota struktūra izveido un īsteno savu praksi, lai:
 i)
 nodrošinātu, ka personas, kurām tā sniedz savus pakalpojumus, ir labuma guvēji;
 ii)
 ierobežotu kopiju pieejamā formātā izplatīšanu un pieejamību, to nodrošinot tikai labuma guvējiem un/vai pilnvarotām struktūrām;
 iii)
 kavētu neatļautu kopiju reproducēšanu, izplatīšanu un publiskošanu; un
 iv)
 īstenotu pienācīgu rūpību un uzskaiti attiecībā uz rīcību ar darbu kopijām, vienlaikus ievērojot labuma guvēju privātumu saskaņā ar 8. pantu.
 3. pants
 Labuma guvēji
 Labuma guvējs ir persona:
 a)
 kura ir neredzīga;
 b)
 kurai ir redzes vai uztveres traucējumi vai lasītnespēja, ko nevar uzlabot, lai panāktu tādu redzes funkciju, kas ir pietiekami līdzvērtīga tādas personas redzes funkcijai, kurai nav šādu traucējumu vai nespējas, un kura šo iemeslu dēļ pēc būtības nevar lasīt iespieddarbus tādā pat mērā, kā persona bez šādiem traucējumiem vai nespējas; vai (3)
 c)
 kura fizisku traucējumu dēļ ir citādi nespējīga turēt grāmatu vai manipulēt ar to, vai koncentrēties vai virzīt acis tādā mērā, kas parasti būtu nepieciešams lasīšanai;
 neatkarīgi no jebkura cita veida nespējas.
 4. pants
 Valsts tiesību aktos noteiktie ierobežojumi un izņēmumi attiecībā uz kopijām pieejamā formātā
 1.
 a)
 Līgumslēdzējas puses savos tiesību aktos autortiesību jomā nosaka ierobežojumus vai izņēmumus attiecībā uz reproducēšanas, izplatīšanas un publiskošanas tiesībām, kā noteikts WIPO līgumā par autortiesībām (WCT), lai atvieglotu labuma guvējiem piekļuvi darbiem, izmantojot kopijas pieejamā formātā. Valsts tiesību aktos paredzētajam ierobežojumam vai izņēmumam būtu jāļauj veikt izmaiņas, kas vajadzīgas, lai padarītu darbu pieejamu alternatīvā formātā.
 b)
 Lai atvieglotu labuma guvējiem piekļuvi darbiem, Līgumslēdzējas puses var noteikt arī ierobežojumu vai izņēmumu attiecībā uz publiska izpildījuma tiesībām.
 2. Līgumslēdzēja puse var izpildīt 4. panta 1. punktā noteiktās prasības attiecībā uz visām tajā norādītajām tiesībām, nosakot valsts autortiesību aktos ierobežojumu vai izņēmumu, piemēram:
 a)
 pilnvarotām struktūrām ir tiesības bez autortiesību īpašnieka piekrišanas izgatavot darba kopiju pieejamā formātā, to iegādāties no citas pilnvarotas struktūras un piegādāt minētās kopijas labuma guvējiem jebkādā veidā, tostarp izmantojot nekomerciālu patapinājumu vai elektroniskas komunikācijas līdzekļus pa vadiem vai bez vadiem, un veikt jebkādus pagaidu pasākumus, lai sasniegtu minētos mērķus, ja ir izpildīti visi turpmāk minētie nosacījumi:
 i)
 pilnvarotajai struktūrai, kas vēlas veikt minētās darbības, ir likumīga piekļuve minētajam darbam vai tā kopijai;
 ii)
 darbs ir pārveidots par kopiju pieejamā formātā, kas var ietvert jebkurus līdzekļus, kuri nepieciešami, lai iegūtu informāciju pieejamā formātā, bet neietver citas izmaiņas, izņemot tās, kas vajadzīgas, lai padarītu darbu pieejamu labuma guvējiem;
 iii)
 šādas kopijas pieejamā formātā tiek piegādātas ar mērķi, lai tās izmantotu vienīgi labuma guvēji; un
 iv)
 darbība tiek veikta, ievērojot bezpeļņas principu;
 un
 b)
 labuma guvējs vai cita persona, kas rīkojas viņa vai viņas vārdā, tostarp galvenais aprūpētājs vai kopējs, var izgatavot darba kopiju pieejamā formātā labuma guvēja personīgai izmantošanai vai kā citādi palīdzēt labuma guvējam izgatavot un izmantot kopijas pieejamā formātā, ja labuma guvējam ir likumīga piekļuve minētajam darbam vai tā kopijai.
 3. Līgumslēdzēja puse var izpildīt 4. panta 1. punktā noteiktās prasības, paredzot citus ierobežojumus vai izņēmumus valsts autortiesību aktos, ievērojot 10. un 11. pantu (4).
 4. Līgumslēdzēja puse var paredzēt, ka saskaņā ar šo pantu noteiktie ierobežojumi vai izņēmumi ir piemērojami darbiem, kurus, ievērojot pamatotus nosacījumus labuma guvējiem, nevar komerciāli iegādāties konkrētā pieejamā formātā minētajā tirgū. Ikviena Līgumslēdzēja puse, kas izmanto šo iespēju, par to informē paziņojumā, ko deponē pie WIPO ģenerāldirektora šā līguma ratifikācijas vai pieņemšanas brīdī, vai pievienojoties šim līgumam, vai jebkurā laikā pēc tam (5).
 5. Valsts tiesību aktos nosaka to, vai uz ierobežojumiem vai izņēmumiem, kas noteikti saskaņā ar šo pantu, attiecas prasības par atlīdzību.
 5. pants
 Pārrobežu apmaiņa ar kopijām pieejamā formātā
 1. Līgumslēdzējas puses paredz, ka gadījumā, ja kopiju pieejamā formātā izgatavo saskaņā ar ierobežojumu vai izņēmumu vai saskaņā ar likumu, pilnvarota struktūra minēto kopiju pieejamā formātā var izplatīt vai padarīt pieejamu labuma guvējam vai struktūrai, kas pilnvarota citā Līgumslēdzējā pusē (6).
 2. Līgumslēdzēja puse var izpildīt 5. panta 1. punktā noteiktās prasības, paredzot ierobežojumu vai izņēmumu valsts autortiesību aktos, piemēram:
 a)
 pilnvarotām struktūrām ir tiesības bez autortiesību īpašnieka piekrišanas izplatīt vai padarīt pieejamas vienīgi izmantošanai labuma guvējiem paredzētas kopijas pieejamā formātā struktūrai, kas pilnvarota citā Līgumslēdzējā pusē; un
 b)
 pilnvarotām struktūrām ir tiesības bez autortiesību īpašnieka piekrišanas un, ievērojot 2. panta c) punktu, izplatīt vai padarīt pieejamas kopijas pieejamā formātā labuma guvējam citā Līgumslēdzējā pusē,
 ar noteikumu, ka, pirms uzsākt izplatīt vai padarīt pieejamu, sākotnējā pilnvarotā struktūra nezināja vai tai nebija pietiekams pamats uzskatīt, ka kopiju pieejamā formātā varētu izmantot persona, kura nav labuma guvējs (7).
 3. Līgumslēdzēja puse var izpildīt 5. panta 1. punktā noteiktās prasības, paredzot citus ierobežojumus vai izņēmumus valsts autortiesību aktos saskaņā ar 5. panta 4. punktu, 10. un 11. pantu.
 4.
 a)
 Ja struktūra, kas pilnvarota Līgumslēdzējā pusē, saņem kopijas pieejamā formātā saskaņā ar 5. panta 1. punktu un šai Līgumslēdzējai pusei nav pienākumu, kas izriet no Bernes konvencijas 9. panta, tā atbilstīgi savai tiesību sistēmai un praksei nodrošina, ka minētās Līgumslēdzējas puses jurisdikcijā kopijas pieejamā formātā tiek reproducētas, izplatītas un padarītas pieejamas izmantošanai vienīgi labuma guvējiem.
 b)
 Pilnvarota struktūra izplata un padara pieejamas kopijas pieejamā formātā saskaņā ar 5. panta 1. punktu tikai minētās Līgumslēdzējas puses jurisdikcijā, ja vien tā nav puse WIPO līgumā par autortiesībām vai kā citādi, īstenojot šo līgumu, attiecina ierobežojumus un izņēmumus attiecībā uz izplatīšanas tiesībām un tiesībām publiskot uz konkrētiem gadījumiem, kas nav pretrunā parastai darba izmantošanai un nepamatoti neskar tiesību īpašnieka likumīgās intereses (8)
 (9).
 c)
 Nekas šajā pantā neietekmē to, kā tiek noteikts, kas ir izplatīšanas darbība vai publiskošanas darbība.
 5. Neko no šā līguma neizmanto, lai risinātu jautājumu par tiesību izsmelšanu.
 6. pants
 Kopiju pieejamā formātā imports
 Tiktāl, ciktāl Līgumslēdzējas puses valsts tiesību akti ļauj labuma guvējam, personai, kas rīkojas viņa vārdā, vai pilnvarotai struktūrai padarīt pieejamu darba kopiju pieejamā formātā, saskaņā ar minētās Līgumslēdzējas puses valsts tiesību aktiem minētajiem subjektiem ļauts, nesaņemot tiesību īpašnieka piekrišanu, arī importēt kopiju pieejamā formātā izmantošanailabuma guvējiem (10).
 7. pants
 Saistības attiecībā uz tehnoloģiskajiem pasākumiem
 Līgumslēdzējas puses veic nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu, ka gadījumos, kad tās nodrošina atbilstīgu tiesisko aizsardzību un efektīvus tiesiskās aizsardzības līdzekļus pret efektīvu tehnoloģisko pasākumu apiešanu, šī tiesiskā aizsardzība neliedz labuma guvējiem izmantot šajā līgumā noteiktos ierobežojumus un izņēmumus (11).
 8. pants
 Privātuma ievērošana
 Īstenojot ierobežojumus un izņēmumus, kas paredzēti šajā līgumā, Līgumslēdzējas puses cenšas aizsargāt labuma guvēju privātumu vienlīdzīgi ar citiem.
 9. pants
 Sadarbība, lai veicinātu pārrobežu apmaiņu
 1. Līgumslēdzējas puses cenšas sekmēt pārrobežu apmaiņu ar kopijām pieejamā formātā, veicinot brīvprātīgu informācijas apmaiņu, lai palīdzētu pilnvarotām struktūrām vienai otru identificēt. Šajā nolūkā WIPO starptautiskais birojs izveido informācijas piekļuves punktu.
 2. Līgumslēdzējas puses apņemas palīdzēt to pilnvarotajām struktūrām, kas veic darbības saskaņā ar 5. pantu, publiskot informāciju par šo struktūru īstenoto praksi saskaņā ar 2. panta c) punktu, izmantojot gan informācijas apmaiņu starp pilnvarotām struktūrām, gan vajadzības gadījumā sniedzot ieinteresētajām personām un sabiedrībai informāciju par savu politiku un praksi, tostarp saistībā ar kopiju pieejamā formātā pārrobežu apmaiņu.
 3. WIPO starptautiskais birojs ir aicināts sniegt pieejamo informāciju par to, kā darbojas šis līgums.
 4. Līgumslēdzējas puses atzīst starptautiskās sadarbības un tās veicināšanas nozīmi, lai atbalstītu vietējos centienus īstenot šā līguma nolūku un mērķus (12).
 10. pants
 Vispārējie īstenošanas principi
 1. Līgumslēdzējas puses apņemas pieņemt pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu šā līguma piemērošanu.
 2. Nekas neliedz Līgumslēdzējām pusēm noteikt piemērotu metodi šā līguma noteikumu īstenošanai savas tiesību sistēmas un prakses satvarā (13).
 3. Līgumslēdzējas puses var īstenot savas tiesības un pienākumus saskaņā ar šo līgumu, izmantojot ierobežojumus vai izņēmumus – īpaši labuma guvēju interesēs, kā arī citus ierobežojumus vai izņēmumus vai to kombināciju savas valsts tiesību sistēmas un prakses satvarā. Tie var ietvert tiesas, administratīvos vai normatīvos konstatējumus labuma guvēju interesēs attiecībā uz godīgu praksi, darījumiem vai izmantošanu, lai apmierinātu viņu vajadzības, kas atbilst Bernes konvencijā, citos starptautiskos līgumos un 11. pantā noteiktajām Līgumslēdzēju pušu tiesībām un pienākumiem.
 11. pants
 Vispārīgi pienākumi attiecībā uz ierobežojumiem un izņēmumiem
 Pieņemot pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu šā līguma piemērošanu, Līgumslēdzēja puse var izmantot tiesības un tai jāpilda saistības, kuras minētā Līgumslēdzēja puse ir uzņēmusies saskaņā ar Bernes konvenciju, Līgumu par intelektuālā īpašuma tiesību komercaspektiem un WIPO līgumu par autortiesībām, tostarp to interpretācijas līgumiem tā, ka:
 a)
 saskaņā ar Bernes konvencijas 9. panta 2. punktu, Līgumslēdzēja puse var atļaut darbu reproducēšanu noteiktos īpašos gadījumos, ar noteikumu, ka šāda reproducēšana nav pretrunā ar parastu darba izmantošanu un nepamatoti neskar autora likumīgās intereses;
 b)
 saskaņā ar Līgumu par intelektuālā īpašuma tiesību komercaspektiem 13. pantu Līgumslēdzēja puse attiecina ekskluzīvo tiesību ierobežojumus vai izņēmumus uz noteiktiem īpašiem gadījumiem, kas nav pretrunā parastai darba izmantošanai un nepamatoti neskar autora likumīgās intereses;
 c)
 saskaņā ar WIPO līguma par autortiesībām 10. panta 1. punktu Līgumslēdzēja puse var paredzēt ierobežojumus vai izņēmumus attiecībā uz tiesībām, kas autoriem piešķirtas saskaņā ar WCT noteiktos īpašos gadījumos, kas nav pretrunā parastai darba izmantošanai un nepamatoti neskar autora likumīgās intereses;
 d)
 saskaņā ar WIPO līguma par autortiesībām 10. panta 2. punktu Līgumslēdzēja puse, piemērojot Bernes konvenciju, attiecina visu veidu tiesību ierobežojumus vai izņēmumus uz konkrētiem īpašiem gadījumiem, kas nav pretrunā parastai darba izmantošanai un nepamatoti neskar autora likumīgās intereses.
 12. pants
 Citi ierobežojumi un izņēmumi
 1. Līgumslēdzējas puses atzīst, ka Līgumslēdzēja puse labuma guvēju interesēs savos tiesību aktos var īstenot tādus citus autortiesību ierobežojumus un izņēmumus, kas nav paredzēti šajā līgumā, ņemot vērā minētās Līgumslēdzējas puses ekonomisko stāvokli un sociālās un kultūras vajadzības – saskaņā ar minētās Līgumslēdzējas puses starptautiskajām tiesībām un pienākumiem, bet vismazāk attīstītās valsts gadījumā – ņemot vērā tās īpašās vajadzības un konkrētās starptautiskās tiesības un pienākumus, kā arī no tiem izrietošos elastīguma elementus.
 2. Šis līgums neskar citus ierobežojumus un izņēmumus, kas attiecībā uz personām ar invaliditāti paredzēti attiecīgās valsts tiesību aktos.
 13. pants
 Asambleja
 1.
 a)
 Līgumslēdzējām pusēm ir asambleja.
 b)
 Katru Līgumslēdzēju pusi asamblejā pārstāv viens delegāts, kam var palīdzēt tā aizstājēji, padomdevēji un eksperti.
 c)
 Katras delegācijas izmaksas sedz tā Līgumslēdzēja puse, kura ir nosūtījusi delegāciju. Asambleja var lūgt WIPO piešķirt finansiālu palīdzību, lai atvieglotu to Līgumslēdzēju pušu delegāciju dalību, kuras saskaņā ar Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālās asamblejas iedibināto praksi tiek uzskatītas par jaunattīstības valstīm vai valstīm, kurās notiek pāreja uz tirgus ekonomiku.
 2.
 a)
 Asambleja risina problēmas, kas saistītas ar šā līguma uzturēšanu un pilnveidošanu, piemērošanu un darbību.
 b)
 Asambleja veic funkcijas, kas tai piešķirtas saskaņā ar 15. pantu attiecībā uz noteiktu starpvaldību organizāciju iekļaušanu šajā līgumā.
 c)
 Asambleja lemj par visu diplomātisko konferenču sasaukšanu, lai pārskatītu šo līgumu, un sniedz WIPO ģenerāldirektoram vajadzīgos norādījumus šādu diplomātisko konferenču sagatavošanai.
 3.
 a)
 Katrai Līgumslēdzējai pusei, kas ir valsts, ir viena balss, un tā balso tikai savā vārdā.
 b)
 Jebkura Līgumslēdzēja puse, kas ir starpvaldību organizācija, var piedalīties balsošanā savu dalībvalstu vietā ar tādu balsu skaitu, kas ir līdzvērtīgs to dalībvalstu skaitam, kuras ir šā līguma puses. Neviena šāda starpvaldību organizācija nepiedalās balsošanā, ja jebkura no tās dalībvalstīm izmanto savas balsošanas tiesības, un otrādi.
 4. Asambleja sapulcējas pēc ģenerāldirektora uzaicinājuma un, ja nav ārkārtas apstākļu, notiek tajā pašā laikā un vietā kā WIPO Ģenerālā asambleja.
 5. Asambleja cenšas savus lēmumus pieņemt vienprātīgi un izstrādā pati savu reglamentu, kurā tiek reglamentēta ārkārtas sesiju sasaukšana, prasības attiecībā uz kvorumu un, ņemot vērā šā līguma noteikumus, balsu vairākums, kas vajadzīgs dažādu lēmumu pieņemšanai.
 14. pants
 Starptautiskais birojs
 WIPO starptautiskais birojs pilda administratīvos uzdevumus, kas attiecas uz šo līgumu.
 15. pants
 Tiesības kļūt par Līgumslēdzēju pusi
 1. Jebkura WIPO dalībvalsts var kļūt par šā līguma pusi.
 2. Asambleja var izlemt par jebkuras tādas starpvaldību organizācijas pievienošanos šim līgumam, kura paziņo, ka ir kompetenta jautājumos, uz kuriem attiecas šis līgums, ka tai ir savi tiesību akti, kas ir saistoši visām tās dalībvalstīm jautājumos, uz kuriem attiecas šis līgums, un ka saskaņā ar savām iekšējām procedūrām tā ir atbilstīgi pilnvarota kļūt par šā līguma pusi.
 3. Eiropas Savienība, kas diplomātiskajā konferencē, kurā pieņemts šis līgums, ir sniegusi iepriekš minētajā punktā norādīto paziņojumu, var kļūt par šā līguma pusi.
 16. pants
 Līgumā paredzētās tiesības un saistības
 Ciktāl jebkādi šā līguma īpašie noteikumi neparedz pretējo, katra Līgumslēdzēja puse izmanto visas tiesības un pilda visas saistības saskaņā ar šo līgumu.
 17. pants
 Līguma parakstīšana
 Šis līgums ir pieejams parakstīšanai diplomātiskajā konferencē Marrākešā un vēlāk – gadu pēc tā pieņemšanas – WIPO centrālajā birojā jebkurai pusei, kas ir tiesīga kļūt par Līgumslēdzēju pusi.
 18. pants
 Līguma stāšanās spēkā
 Šis līgums stājas spēkā, kad pagājuši trīs mēneši pēc tam, kad 20 puses kas tiesīgas kļūt par Līgumslēdzējām pusēm, kā minēts 15. pantā, ir iesniegušas savus ratifikācijas vai pievienošanās dokumentus.
 19. pants
 Diena, kad puse kļūst par Līgumslēdzēju pusi
 Šis līgums ir saistošs:
 a)
 20 pusēm, kas tiesīgas kļūt par Līgumslēdzējām pusēm, kā minēts 18. pantā, no šā līguma spēkā stāšanās dienas;
 b)
 jebkurai citai pusei, kas tiesīga kļūt parLīgumslēdzēju pusi, kā minēts 15. pantā, no brīža, kad pagājuši trīs mēneši no dienas, kad tā ir deponējusi savu ratifikācijas vai pievienošanās dokumentu WIPO ģenerāldirektoram.
 20. pants
 Līguma denonsēšana
 Jebkura Līgumslēdzēja puse var denonsēt šo līgumu ar paziņojumu, kas adresēts WIPO ģenerāldirektoram. Denonsēšana stājas spēkā vienu gadu pēc dienas, kad WIPO ģenerāldirektors ir saņēmis attiecīgo paziņojumu.
 21. pants
 Līguma valodas
 1. Šis līgums ir parakstīts vienā oriģināleksemplārā angļu, arābu, ķīniešu, franču, krievu un spāņu valodā, un visas līguma versijas šajās valodās ir vienlīdz autentiskas.
 2. Oficiālu tekstu jebkurā valodā, kas nav minēta 21. panta 1. punktā, izveido WIPO ģenerāldirektors pēc ieinteresētās personas lūguma, apspriežoties ar visām ieinteresētajām personām. Šajā punktā “ieinteresētā persona” ir jebkura WIPO dalībvalsts, kuras valsts valoda vai viena no valsts valodām ir iesaistīta, kā arī Eiropas Savienība un jebkādas citas starpvaldību organizācijas, kas var kļūt par šā līguma pusēm, ja ir iesaistīta viena no attiecīgās starpvaldību organizācijas valsts valodām.
 22. pants
 Depozitārs
 Šā līguma depozitārs ir WIPO ģenerāldirektors.
 Noslēgts Marrākešā, 2013. gada 27. jūnijā.
 (1) Saskaņots paziņojums attiecībā uz 2. panta a) punktu: Šajā līgumā šī definīcija ietver tādus darbus audio formātā, kā, piemēram, audiogrāmatas.
 (2) Saskaņots paziņojums attiecībā uz 2. panta c) punktu: Šajā līgumā “struktūras, kuras ir atzinusi valdība” var ietvert struktūras, kas saņem finansiālu atbalstu no valdības, lai nodrošinātu labuma guvējiem izglītības pakalpojumus, pedagoģisko izglītību, adaptīvo lasīšanu vai piekļuvi informācijai, ievērojot bezpeļņas principu.
 (3) Saskaņots paziņojums attiecībā uz 3. panta b) punktu: Nekas šajā tekstā nenozīmē to, ka vārdi “nevar uzlabot” ietver visu iespējamo medicīnisko diagnostikas procedūru un ārstēšanas iespēju izmantošanu.
 (4) Saskaņots paziņojums attiecībā uz 4. panta 3. punktu: Šis punkts nesašaurina un nepaplašina to ierobežojumu un izņēmumu piemērošanas tvērumu, kas atļauti saskaņā ar Bernes konvenciju attiecībā uz tādu personu tiesībām uz tulkojumu, kurām ir redzes traucējumi vai drukas lasītnespēja citu iemeslu dēļ.
 (5) Saskaņots paziņojums attiecībā uz 4. panta 4. punktu: Prasība attiecībā uz komerciālo pieeju nenorāda, vai saskaņā ar šo pantu noteiktais ierobežojums vai izņēmums atbilst “trīs posmu pārbaudei”.
 (6) Saskaņots paziņojums attiecībā uz 5. panta 1. punktu: Turklāt nekas šajā līgumā nesašaurina vai nepaplašina jebkurā citā līgumā noteikto ekskluzīvo tiesību piemērošanas tvērumu.
 (7) Saskaņots paziņojums attiecībā uz 5. panta 2. punktu: Lai izplatītu un padarītu pieejamas kopijas pieejamā formātā tieši saņēmējam citas Līgumslēdzējas puses teritorijā, var būt lietderīgi pilnvarotajai struktūrai piemērot papildu pasākumus, lai apstiprinātu, ka persona, kurai tiek sniegts pakalpojums, ir labuma guvēja, kā arī darboties saskaņā ar savu praksi, kā aprakstīts 2. panta c) punktā.
 (8) Saskaņots paziņojums attiecībā uz 5. panta 4. punkta b) apakšpunktu: Nekas šajā līgumā nepieprasa vai nenozīmē to, ka Līgumslēdzējai pusei jāpieņem vai jāpiemēro trīs posmu pārbaude ārpus savām saistībām, kas izriet no šā instrumenta vai citiem starptautiskiem līgumiem.
 (9) Saskaņots paziņojums attiecībā uz 5. panta 4. punktu b) apakšpunktu: Nekas šajā līgumā neuzliek saistības Līgumslēdzējai pusei ratificēt vai pievienoties WCT vai ievērot jebkurus tā noteikumus, un nekas šajā līgumā neietekmē jebkuras tiesības, ierobežojumus un izņēmumus, kas iekļauti WCT.
 (10) Saskaņots paziņojums attiecībā uz 6. pantu: Īstenojot savas saistības saskaņā ar 6. pantu, Līgumslēdzējām pusēm ir tāda pati manevrējamība, kā izklāstīts 4. pantā.
 (11) Saskaņots paziņojums attiecībā uz 7. pantu: Pilnvarotas struktūras dažādos apstākļos izvēlas piemērot tehnoloģiskos pasākumus, izgatavojot, izplatot un padarot pieejamas kopijas pieejamā formātā, un nekas šajā līgumā netraucē īstenot šādu praksi, ciktāl tā atbilst attiecīgās valsts tiesību aktiem.
 (12) Saskaņots paziņojums attiecībā uz 9. pantu: 9. pants neparedz pilnvaroto struktūru obligātu reģistrāciju, ne arī priekšnoteikumus pilnvarotām struktūrām veikt šajā līgumā noteiktās darbības, bet paredz iespēju apmainīties ar informāciju, lai atvieglotu pārrobežu apmaiņu ar kopijām pieejamā formātā.
 (13) Saskaņots paziņojums attiecībā uz 10. panta 2. punktu: Ja darbs ir uzskatāms par darbu saskaņā ar 2. panta a) punktu, ietverot darbus audio formātā, šajā līgumā noteiktos ierobežojumus un izņēmumus piemēro mutatis mutandis attiecībā uz saistītajām tiesībām tiktāl, cik nepieciešams, lai izgatavotu kopiju pieejamā formātā, to izplatītu un padarītu pieejamu labuma guvējiem.