type: other

text:
UčPS - Judikát Jtk 23/2010 - Listinné dôkazne prostriedky (§ 153 ods. 1 Tr. por., § 269 Tr. por.) a ich vykonávanie na hlavnom pojednávaní; Výpovedná hodnota zápisnice o obhliadke miesta činu
 Judikát Jtk 23/2010 - Listinné dôkazne prostriedky (§ 153 ods. 1 Tr. por., § 269 Tr. por.) a ich vykonávanie na hlavnom pojednávaní; Výpovedná hodnota zápisnice o obhliadke miesta činu NEPREČÍTANÉ
 POJMY: listinný dôkaz, náležité zistenie skutkového stavu, procesný postup , procesný úkon, hlavné pojednávanie, prípravné konanie, rozhodnutia v trestnom konaní, obhliadka miesta činu, nezákonne získaný dôkaz, zápisnica o výpovedi svedka, právo na obhajobu, kontradiktórnosť, zaistenie stôp, trestné oznámenie, súhrnný trest, asperačná zásada, krádež
 I. Pri rozhodovaní o tom, ktorú listinu nachádzajúcu sa v spisovom materiáli treba na hlavnom pojednávaní prečítať, by mal súd dôsledne rozlišovať
 - či sa jedná o listinný dôkaz, ktorého vykonanie je dôležité z hľadiska náležitého zistenia skutkového stavu, t.j. dôkaz dôležitý pre vydanie zákonného a spravodlivého rozhodnutia (§ 153 ods. 1 Trestného poriadku), alebo
 - len o listinu dokumentujúcu procesný postup príslušného orgánu činného v trestnom konaní, resp. listinu deklarujúcu realizovanie určitého procesného úkonu, či dodržanie procesného postupu.
 Na hlavnom pojednávaní nie je potrebné, ani účelné postupom podľa § 269 Trestného poriadku čítať rozhodnutia príslušných orgánov činných v trestnom konaní vyhotovené v počiatočnej fáze prípravného konania ako uznesenie o začatí trestného stíhania, uznesenie o vznesení obvinenia, uznesenie o ustanovení obhajcu a pod., rovnako tak nie je potrebné čítať opravné prostriedky – sťažnosti, proti týmto rozhodnutiam podané a rozhodnutia o nich, ako ani rôzne splnomocnenia – poverenia na zastupovanie, záznamy o preštudovaní vyšetrovacieho spisu, návrh na podanie obžaloby. Vyššie uvedené listiny – rozhodnutia príslušných orgánov činných trestnom konaní týkajúce sa predmetného trestného stíhania, splnomocnenia, poverenia, či záznamy o preštudovaní vyšetrovacieho spisu a pod. sú dôležité len z hľadiska preverenia zákonnosti prípravného konania, z hľadiska riešenia otázky (ne)viny obžalovaného na hlavnom pojednávaní však nemajú význam.
 II. Výpovedná hodnota zápisnice o obhliadke, ktorá je v podstate dokumentáciou zaistených stôp trestného činu, sa vzťahuje len na predmet obhliadky. Ak je predmetom obhliadky „miesto činu“ z výsledkov obhliadky možno vyvodiť len závery s týmto predmetom súvisiace ako napr. spôsob spáchania činu, jeho následok (rozsah spôsobenej škody a pod.). V žiadnom prípade však obhliadka miesta činu sama osebe bez ďalšieho stotožnenia zaistených stôp s konkrétnou osobou (napr. prostredníctvom daktyloskopickej, trasologickej, DNA analýzy) neumožňuje vysloviť záver, že určitý čin spáchala konkrétna osoba.
 rozsudok KS ZA sp.zn. 1To/73/2010
 1To/73/2010-197
 Krajský súd v Žiline, v senáte zloženom z predsedu senátu JUDr. Pavla Polku a sudcov JUDr. Martina Bargela a JUDr. Adriany Gallovej, na verejnom zasadnutí konanom 19. augusta 2010 prejednal odvolanie podané obžalovaným M. L. proti rozsudku Okresného súdu Martin, č.k. 3T/99/2009-148 z 30.3.2010 a takto
 Podľa § 321 ods. 1 písm. c) Tr. por. a § 324 Tr. por. z r u š u j e rozsudok Okresného súdu Martin, č.k. 3T/99/2009-148 z 30.3.2010.
 obžalovaného M. L., nar. ....... v ..........., trvale bytom ........................................,
 t.č. vo výkone trestu odňatia slobody v ÚVTOS Sučany, a
 obžalovaného ml. L. C., nar. ......... v .........., trvale bytom .................................,
 t.č. vo výkone trestu odňatia slobody v ÚVTOS Sučany,
 u z n á v a z a v i n n ý c h , ž e :
 dňa 1.9.2008 asi o 16.45 h. po predchádzajúcej vzájomnej dohode vo Vrútkach preskočili oplotenie ŽSR, Výskumného a vývojového ústavu, na objekte ktorého jeden z nich rozbil nájdenou tyčou sklenenú výplň na okne na dielni, následne vnikli otvorom dovnútra a povyťahovali minimálne 2 ks izolačných sklolaminátovo-teflónových tyčí s keramickými puzdrami a bronzovými koncovkami, čím ŽSR, Výskumnému a vývojovému ústavu vo Vrútkach spôsobili škodu najmenej v sume 497,91 Eur a poškodením zariadenia v sume 32,80 Eur,
 obžalovaný M. L. sa uvedeného konania dopustil napriek tomu, že 23.11.2007 bol právoplatne odsúdený trestným rozkazom Okresného súdu Martin, sp.zn. 13T/21/2007 z 30.10.2007 pre prečin krádeže v spolupáchateľstve podľa § 20, § 212 ods. 2 písm. a), ods. 3 písm. a) Tr. zák. a bol mu uložený trest odňatia slobody vo výmere 7 mesiacov, na výkon ktorého bol zaradený do ústavu na výkon trestu odňatia slobody s minimálnym stupňom stráženia, trest vykonal 2.3.2008,
 obžalovaný M. L.
 spoločným konaním s inou osobou si prisvojil cudziu vec tým, že sa jej zmocnil a taký čin spáchal vlámaním, po tom, čo bol za taký čin v predchádzajúcich dvadsiatichštyroch mesiacoch odsúdený,
 obžalovaný ml. L. C.
 spoločným konaním s inou osobou si prisvojil cudziu vec tým, že sa jej zmocnil a taký čin spáchal vlámaním,
 č í m s p á c h a l i :
 spolupáchateľstvom prečin krádeže podľa § 20 Tr. zák., § 212 ods. 2 písm. a), ods. 3 písm. b) Tr. zák.,
 spolupáchateľstvom prečin krádeže podľa § 20 Tr. zák., § 212 ods. 2 písm. a) Tr. zák.
 Z a t o i c h o d s u d z u j e :
 Obžalovaného M. L. podľa § 188 ods. 1 Tr. zák., s použitím § 37 písm. m), § 38 ods. 7 Tr. zák. a s použitím § 41 ods. 2 a § 42 ods. 1 Tr. zák. na súhrnný trest odňatia slobody vo výmere 6 (šesť) rokov a 4 (štyri) mesiace.
 Podľa § 42 ods. 2 Tr. zák. z r u š u j e výrok o treste v rozsudku Okresného súdu Martin, sp.zn. 2T/90/2008 z 9.12.2008, právoplatný 9.12.2008, ktorým bol obžalovanému pre zločin lúpeže podľa § 188 ods. 1 Tr. zák. uložený nepodmienečný trest odňatia slobody vo výmere 3 roky so zaradením do ústavu na výkon trestu odňatia slobody s minimálnym stupňom stráženia. Súčasne sa zrušujú aj všetky ďalšie rozhodnutia na tento výrok obsahovo nadväzujúce, ak vzhľadom na zmenu, ku ktorej došlo zrušením, stratili podklad.
 Obžalovanému ml. L. C. podľa § 44 Tr. zák. u p ú š ť a od uloženia súhrnného trestu podľa § 42 Tr. zák., nakoľko pokladá nepodmienečný trest odňatia slobody vo výmere 8 mesiacov so zaradením na výkon trestu do ústavu na výkon trestu odňatia slobody pre mladistvých, uložený mu skorším rozsudkom Okresného súdu Martin, sp.zn. 2T/1/2010 z 23.3.2010, právoplatným 23.3.2010, za dostatočný na ochranu spoločnosti a nápravu obžalovaného mladistvého.
 Podľa § 287 ods. 1 Tr. por. u k l a d á obom obžalovaným povinnosť nahradiť poškodenej spoločnosti ŽSR Bratislava, Výskumný a vývojový ústav železníc, sekcia energetiky a signalizácie, Železničná 10, Vrútky, IČO: 31 364 501, škodu vo výške 32,80 Eur (tridsaťdva eur, osemdesiat centov).
 Podľa § 288 ods. 2 Tr. por. poškodenú spoločnosť ŽSR Bratislava, Výskumný a vývojový ústav železníc, sekcia energetiky a signalizácie, Železničná 10, Vrútky, IČO: 31 364 501, so zvyškom nároku na náhradu škody o d k a z u j e na občianske súdne konanie.
 Rozsudkom Okresného súdu Martin, č.k. 3T/99/2009-148 z 30.3.2010, bolo obžalovaný M. L. uznaný za vinného zo spáchania prečinu krádeže v spolupáchateľstve podľa § 20, § 212 ods. 2 písm. a), ods. 3 písm. b) Tr. zák. a obžalovaný ml. L. C. uznaný za vinného zo spáchania prečinu krádeže v spolupáchateľstve podľa § 20, § 212 ods. 2 písm. a) Tr. zák. na skutkovom základe, že:
 dňa 11.9.2008 asi o 16.45 h. po predchádzajúcej vzájomnej dohode vo Vrútkach preskočili oplotenie ŽSR, Výskumného a vývojového ústavu, na objekte ktorého obžalovaný ml. L. C. rozbil nájdenou tyčou sklenenú výplň na okne na dielni, následne vnikli otvorom dovnútra a povyťahovali 8 ks izolačných sklolaminátovo-teflónových tyčí s keramickými puzdrami a bronzovými koncovkami, čím ŽSR, Výskumnému a vývojovému ústavu vo Vrútkach spôsobili škodu najmenej v sume 1 991,64 Eur a poškodením zariadenia v sume 32,80 Eur,
 obžalovaný M. L. sa uvedeného konania dopustil napriek tomu, že 23.11.2007 bol právoplatne odsúdený trestným rozkazom Okresného súdu Martin, sp.zn. 13T/21/2007 z 30.10.2007 pre prečin krádeže v spolupáchateľstve podľa § 20, § 212 ods. 2 písm. a), ods. 3 písm. a) Tr. zák. a bol mu uložený trest odňatia slobody nepodmienečne vo výmere 7 mesiacov so zaradením pre výkon trestu do NVÚ s minimálnym stupňom stráženia, trest vykonal 2.3.2008.
 Za tento prečin bol obžalovaný M. L. podľa § 188 ods. 1 Tr. zák., s použitím § 37 písm. h), m), § 38 ods. 7 Tr. zák. a s použitím § 41 ods. 2 a § 42 ods. 1 Tr. zák. odsúdený na súhrnný nepodmienečný trest odňatia slobody vo výmere 6 rokov a 4 mesiace, na výkon ktorého ho okresný súd zaradil do ústavu na výkon trestu s minimálnym stupňom stráženia. Zároveň podľa § 42 ods. 2 Tr. zák. okresný súd zrušil výrok o treste v rozsudku Okresného súdu Martin, sp.zn. 2T/90/2008 z 9.12.2008, právoplatný 9.12.2008, ktorým bol obžalovanému podľa § 188 ods. 1 Tr. zák. uložený nepodmienečný trest odňatia slobody vo výmere 3 roky so zaradením do ústavu na výkon trestu s minimálnym stupňom stráženia. Súčasne sa zrušujú aj všetky ďalšie rozhodnutia na tento výrok obsahovo nadväzujúce, ak vzhľadom na zmenu, ku ktorej došlo zrušením, stratili podklad.
 Obžalovanému ml. L. C. okresný súd podľa § 44 Tr. zák. upustil od uloženia súhrnného trestu podľa § 42 Tr. zák., nakoľko pokladal nepodmienečný trest odňatia slobody vo výmere 8 mesiacov so zaradením do ústavu na výkon trestu odňatia slobody pre mladistvých, uložený obžalovanému skorším rozsudkom Okresného súdu Martin, sp.zn. 2T/1/2010 z 23.3.2010, právoplatný 23.3.2010, za dostatočný na ochranu spoločnosti a na nápravu obžalovaného mladistvého.
 Podľa § 287 ods. 1 Tr. por. uložil obom obžalovaným povinnosť nahradiť poškodenej spoločnosti ŽSR Bratislava, výskumný a vývojový ústav železníc, sekcia energetiky a signalizácie, škodu vo výške 32,80 Eur.
 Podľa § 288 ods. 2 Tr. por. poškodenú spoločnosť ŽSR Bratislava, výskumný a vývojový ústav vo Vrútkach so zvyškom nároku na náhradu škody odkázal na občianske súdne konanie.
 Proti rozsudku okresného súdu, čo do výroku o vine a výroku o treste, podal riadne a včas sám i prostredníctvom obhajcu odvolanie obžalovaný M. L.. V písomnom odôvodnení odvolania podanom prostredníctvom obhajcu uviedol, že na svojej obhajobe z prípravného konania ako i pred súdom jednoznačne trvá. Nedopustil sa sám ani s L. C. žiadnej krádeže. Jeho obhajobu pred súdom potvrdil L. C., svedok J. L.. Tento svedok v prípravnom konaní vypovedal, že bol opitý a v tom čase videl, že tam bolo hodne Rómov, nevidel nikoho preskakovať plot. Videl tam i svedkov T. H., R. H., nevidel tam L. C.. Svedkyňa L. L., ktorej výpovede boli prečítané, uviedla, že nevidela krádež tyčí a pri konfrontácií si však už nepamätala. Z prečítanej svedeckej výpovede R. H. vyplýva, že pri kine I. Máj vo Vrútkách boli prítomní M. L., L. C., povedal im a ukázal jednu miestnosť, kde by mal byť šrot, oni preskočili plot a on dával pozor. Čo však títo dvaja robili, nevidel, len popod bráničku dávali tyče v nejakom obale. Tieto spoločne rozbili a vo vreciach odniesli na ul. Kafendovú vo Vrútkach. On s nimi nešiel do Zberných surovín. Svedok sa nezmieňuje o svedkovi J. L. a T. H.. Vypočutý svedok T. H. pred súdom popisuje priebeh udalosti odlišne. Stretli sa štyria. O ničom sa nedohodovali, vie o tyči, že preskočili plot, vie že rozbili okno, ale to nevidel, vie že vybrali 2-3 kusy tyčí a odišli preč. Ale tiež tie tyče zobrali všetci a išli s tým na ulicu Kafendovú. Vie, že potom tie tyče niekde dali a šli domov. Obhajoba poukazuje, že výpoveď tohto svedka a svedka J. L. v prípravnom konaní z veľkej časti je skutok slovne popísaný a identický, čo vzbudzuje veľkú pochybnosť o vierohodnosti takto vykonaného dôkazu. Tvrdí, že svedok si to všetko vymyslel a označil ich, že vykonali krádež tyčí. Rozpory vo výpovediach svedkov neboli odstránené. Nebolo jednoznačne a bez pochybností preukázané, že skutok spáchal. Vykonané dôkazy nepreukazujú jeho vinu jednoznačne. Keby skutok spáchal, bol by sa k veci inak staval. Bol by si vedomý, že by sa na neho vzťahovala asperačná zásada a nebol by sám proti sebe. Podľa jeho názoru okresný súd vykonal dôkazy v jeho neprospech, keď ho uznali za vinného, že sa spoločným konaním dopustil prečinu krádeže. Navrhol odvolaciemu súdu, aby napadnutý rozsudok okresného súdu zrušil a vrátil vec súdu prvého stupňa na prejednanie a rozhodnutie v zmysle § 321 ods. 1 písm. c) Tr. por.
 Obžalovaný v ním podanom písomnom odôvodnení odvolania uviedol, že napadnutým rozsudkom bol uznaný vinným z krádeže, ktorú nespáchal a neprávom bol obvinený, aj odsúdený. Trest, ktorý mu bol napadnutým rozsudkom uložený, už vonkoncom neprijíma.
 Krajský súd na podklade odvolania podaného obžalovaným M. L. preskúmal v zmysle ustanovenia § 317 ods. 1 Tr. por. zákonnosť a odôvodnenosť napadnutého rozsudku v celom rozsahu, ako i správnosť postupu konania, ktoré mu predchádzalo. Mal pritom na zreteli aj povinnosť prihliadnuť na všetky prípadné chyby, ktoré neboli odvolaním vytýkané, ak by odôvodňovali podanie dovolania podľa § 371 ods. 1 Tr. por. a zistil, že na základe odvolania je potrebné napadnutý rozsudok pre chyby uvedené v ustanovení § 321 ods. 1 písm. c) Tr. por. zrušiť.
 K meritu veci – k výroku o vine:
 V prejednávanom prípade boli pre okresný súd podkladom pre vydanie odsudzujúceho rozsudku výpovede svedkov:
 - J. L., ktorý na hlavnom pojednávaní konanom 17.12.2009 v podstate uviedol, že k predmetnému skutku nevie nič uviesť, nepamätá si na to, ani ako vypovedal 8.9.2008, z ktorého dôvodu okresný súd podľa § 264 ods. 1 Tr. por. na návrh prokurátora prečítal zápisnicu o výpovedi tohto svedka z prípravného konania z 8.9.2008,
 - T. H., ktorý na hlavnom pojednávaní konanom 17.12.2009 uviedol: „Ja si na túto udalosť nepamätám. Tu prítomných obžalovaných poznám. Keď som bol na slobode s tu prítomnými obžalovanými som sa kamarátil. Je pravdou, že sme sa stretli v parku pri výskumnom ústave, bol som tam ja, obaja obžalovaní, J. L. a R. H.. My sme sa o ničom nedohadovali. O tej tyči viem, že obžalovaní preskočili plot, rozbili okno, vybrali asi 2-3 kusy tyčí a odišli preč. Boli tam obidvaja obžalovaní. Tie tyče sme zobrali a išli sme s tým na Kafendovú. Potom tie tyče niekde dali a obaja obžalovaní išli domov.“,
 - L. L., ktorej zápisnica o výsluchu z prípravného konania z 8.10.2008 bola na hlavnom pojednávaní konanom 30.3.2010 podľa § 263 ods. 3 písm. a) Tr. por. prečítaná, z dôvodu, že jej pobyt je neznámy a nepodarilo sa ju na hlavné pojednávanie predviesť ani predvolať,
 - R. H., ktorého zápisnica o výsluchu z prípravného konania z 11.5.2009 bola na hlavnom pojednávaní konanom 30.3.2010 podľa § 263 ods. 3 písm. a) Tr. por. prečítaná, z dôvodu, že jeho pobyt je neznámy a nepodarilo sa ho na hlavné pojednávanie predviesť ani predvolať.
 K týmto vyššie označeným dôkazom krajský súd poznamenáva, že okrem výpovede svedka T. H. z hlavného pojednávania konaného 17.12.2009 a výpovede svedka R. H. z 11.5.2009 nemožno ostatné z vyššie uvedených výpovedí považovať za procesne spôsobilý a použiteľný dôkaz, a to z nasledovných dôvodov.
 V zmysle § 263 ods. 3 písm. a) veta pred bodkočiarkou Tr. por., zápisnica o výpovedi svedka, ktorý sa stal pre pobyt na neznámom mieste nedosiahnuteľným, sa prečíta na návrh prokurátora vtedy, ak bol výsluch vykonaný spôsobom zodpovedajúcim ustanoveniam Trestného poriadku.
 Podľa § 264 ods. 2 Tr. por., predloženie skoršej výpovede podľa odseku 1 spočíva v prečítaní tých častí zápisnice o skoršom výsluchu, ku ktorým sa má vyslúchaný vyjadriť a vysvetliť rozpory medzi svojimi výpoveďami.
 Aby teda výsluch svedka z prípravného konania mohol v ďalšom slúžiť ako právne relevantný dôkazný prostriedok, musí byť vykonaný zákonným spôsobom.
 Výsluch svedka je v zmysle § 263 ods. 1 Tr. por. vykonaný zákonným spôsobom – t.j. spôsobom zodpovedajúcim ustanoveniam Trestného poriadku vtedy, ak bol svedok vyslúchnutý:
 - po poučení o práve odoprieť výpoveď aj podľa § 130 Tr. por. a
 - obvinený bol riadne upovedomený o čase a mieste vykonania tohto výsluchu a ak má obhajcu, jeho obhajca (§ 213 Tr. por.).
 Z uvedeného vyplýva, že zápisnica o výpovedi svedka z prípravného konania môže byť v konaní pred súdom prečítaná (§ 263, § 264, § 261 ods. 4 v spojení s § 258 ods. 4 Tr. por.) len vtedy, ak bol tento výsluch vykonaný v prípravnom konaní kontradiktórne, t.j. ak výsluch svedka bol uskutočnený za prítomnosti obvineného alebo jeho obhajcu alebo ak im prítomnosť pri tomto úkone bola reálne umožnená.
 Obvinený, resp. jeho obhajca musí mať vždy reálnu možnosť realizovať svoje právo na obhajobu a je len na ňom, či ho využije. Tu si treba uvedomiť, že obvinený môže realizovať svoje právo na obhajobu – vyjadrené jeho účasťou na výsluchu svedka a možnosťou klásť mu otázky až potom, ako bol riadne upovedomený o čase a mieste vykonania výsluchu konkrétneho svedka.
 V predmetnej veci boli orgánmi činnými v trestnom konaní vykonané výsluchy svedkov J. L., L. L. i R. H. bez toho, aby boli obvinení M. L. a ml. L. C. riadne upovedomení o vykonaní týchto výsluchov a aby im bola poskytnutá reálna možnosť sa týchto výsluchov zúčastniť, t.j. bez poučenia podľa § 213 Tr. por. a bez akejkoľvek možnosti uplatniť svoje právo vyplývajúce im zo zákona. Z obsahu vyšetrovacieho spisu je zistiteľné, že príslušný vo veci činný vyšetrovateľ si nesplnil svoju povinnosť vyplývajúcu mu z ustanovenia § 213 Tr. por., nakoľko obvinených M. L. a ml. L. C. tak pri prvom výsluchu, ako ani v ďalšom priebehu prípravného konania, vôbec nepoučil o ich práve zúčastniť sa výsluchov svedkov a o vykonaní týchto úkonov ich, ani ich obhajcov riadne neupovedomil (judikát trestnoprávneho kolégia krajského súdu Jtk 7/09). Vykonanie výsluchov svedkov bez toho, aby bola obvinenému poskytnutá reálna možnosť sa obhajovať, považuje krajský súd za podstatnú chybu konania, v dôsledku porušenia práva obvineného na obhajobu (čl. 6 ods. 1, 3 písm. b/, c/, d/ Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, čl. 50 ods. 4 Ústavy Slovenskej republiky, § 2 ods. 9 a § 213 ods. 1, 2, 3 Tr. por.). Uvedené konštatovanie platí bezvýhradne vo vzťahu k výsluchom svedka J. L. z 8.9.2008 a svedkyne L. L. z 8.10.2008. Pokiaľ ide o výsluch svedka R. H. z 11.5.2009 tento bol (i napriek absencii dokladu preukazujúceho upovedomenie o tomto vyšetrovacom úkone adresovanom obvineným, resp. ich obhajcom) vykonaný v prítomnosti obhajcov obžalovaných - JUDr. E. Č. (obhajkyňa obžalovaného M. L.) a JUDr. M. H. (obhajca obžalovaného ml. L. C.), t.j. kontradiktórne, čím právo obžalovaných na obhajobu realizované bolo.
 Krajský súd uzatvára, že výsluchy svedkov J. L. a L. L. z prípravného konania nemožno považovať za dôkazy získané zákonným spôsobom, ani v súlade so zásadou kontradiktórnosti, a preto krajský súd pokladá tieto dôkazy za nulitné. Okresný súd na hlavnom pojednávaní prečítal zápisnice o výpovedi svedkyne L. L. z 8.10.2008 v rozpore s ustanovením § 263 ods. 3 písm. a), veta pred bodkočiarkou Tr. por., pričom k tomuto dôkaznému prostriedku pri svojom rozhodovaní vôbec nemal prihliadnuť (nemohol zápisnicu o jej výpovedi prečítať, pretože nebola získaná v súlade so zákonom). Rovnako tak okresný súd nemohol podľa § 264 ods. 1 Tr. por. odstraňovať rozpory vo výpovediach svedka J. L., keďže ani jeho výpoveď z prípravného konania nebola získaná v súlade so zákonom.
 Na základe ostatných v tomto konaní zákonným spôsobom produkovaných a vykonaných dôkazov aj krajský súd dospel v otázke viny v podstate k rovnakému záveru ako okresný súd – teda že obžalovaný M. L. spáchal v spolupáchateľstve s obžalovaným ml. L. C. prečin krádeže podľa § 20 Tr. zák., § 212 ods. 2 písm. a), ods. 3 písm. b) Tr. zák., a to i napriek tomu, že skutkový stav, ktorý odvolací súd k tomuto záveru viedol, nie je úplne identický so skutkovým stavom ustáleným okresným súdom v skutkovej vete napadnutého rozsudku. Nemožnosť prihliadnuť na vyššie spomínané nezákonné dôkazy viedla k modifikácii dôkaznej situácie, čo malo vplyv na skutkové zistenia ohľadne počtu odcudzených izolačných sklolaminátovo-teflónových tyčí s keramickými puzdrami a bronzovými koncovkami a jednoznačnej konkretizácie obžalovaného, ktorý nájdenou tyčou rozbil sklenenú výplň na okne dielne. Zákonom získané a procesne spôsobilé dôkazy totiž neboli spôsobilé preukázať, že obžalovaní mali z Výskumného a vývojového ústavu vo Vrútkach odcudziť 8 ks izolačných sklolaminátovo-teflónových tyčí s keramickými puzdrami a bronzovými koncovkami, ako ani to, že okno spomínanej dielne mal rozbiť práve obžalovaný ml. L. C.. Vzhľadom na uvedené, keďže k presnému počtu odcudzených tyčí bol v tomto konaní produkovaný len jediný priamy zákonný dôkaz, a to svedecká výpoveď T. H., ktorý na hlavnom pojednávaní konanom 17.12.2009 obžalovaných usvedčoval len z krádeže „dvoch – troch“ kusov tyčí, odvolací súd upravil skutkovú vetu tak, ako je to uvedené vo výrokovej časti tohto rozsudku. Táto úprava v počte odcudzených vecí viedla tiež k úprave minimálnej výšky škody, ktorú obžalovaní svojim konaním Výskumnému a vývojovému ústavu vo Vrútkach spôsobili, čo však vzhľadom na spôsob spáchania prečinu - vlámanie, nemalo na právnu kvalifikáciu súdeného skutku žiaden vplyv. Rovnako tak, keďže výsledky vykonaného dokazovania, ku ktorým bolo možné prihliadať, viedli len k záveru, že sklenenú výplň okna dielne rozbil jeden z obžalovaných, odvolací súd upravil skutkovú aj v tomto smere.
 Odvolací súd tiež sám napravil skutkovú zistenie obsiahnuté v skutkovej vete napadnutého rozsudku, ohľadne dňa, kedy bol súdený skutok spáchaný. Z obsahu spisového materiálu, i zo skutkovej vety samotnej obžaloby vyplýva, že k spáchaniu skutku došlo 1.9.2008, a nie 11.9.2008, ako sa to nesprávne uvádza v skutkovej vete napadnutého rozsudku, a to tak vyhláseného, ako i písomne vyhotoveného.
 Obžalovaní sú zo spáchania prečinu krádeže, ktorého sa dopustili na takom skutkovom základe, ako je uvedený vo výrokovej časti tohto rozsudku, usvedčovaní okrem vyššie citovanej výpovede svedka – T. H. zo 17.12.2009, aj tým, čo tento svedok uviedol pri konfrontáciách s obžalovanými vykonanými 11.5.2009, tiež výpoveďou svedka R. H. urobenej pri konfrontáciách s obžalovanými vykonanými 11.5.2009. Uvedené dôkazy považuje odvolací súd za dostatočné na uznanie obžalovaných za vinných zo spáchania predmetného prečinu. V podpornom vzťahu s tvrdením týchto svedkov o tom, že mosadz z odcudzených tyčí mala byť nasledujúci deň odovzdaná L. L., ktorá ju mala predať v zberni surovín, je i výpis zo zberných surovín (č.l. 46 spisu), z ktorého vyplýva, že L. L. 2.9.2008, t.j. deň nasledujúci po dni, kedy bol skutok spáchaný, skutočne Zberným surovinám Martin predala za 210, 80 Sk 3,10 kg mosadze.
 K ostatným v konaní vykonaným dôkazom, ktoré okresný súd hodnotil vo vzťahu k obidvom obžalovaným ako usvedčujúce, a to výpoveď splnomocnenca poškodenej spoločnosti a zápisnicu o ohliadke miesta činu s fotodokumentáciou, krajský súd poznamenáva nasledovné.
 Výpoveď splnomocnenca poškodeného JUDr. P. K., nie je priamym dôkazom, ale je len dôkazom z druhej ruky, nakoľko splnomocnenec reprodukuje len to, o čom mal byť upovedomený povereným príslušníkom Železničnej polície, ktorý v tomto konaní vypočutý nebol. Odvolací súd sa nestotožňuje ani s názorom súdu prvého stupňa, podľa ktorého „zápisnica o ohliadke miesta činu s fotodokumentáciou jednoznačne preukazuje, že sa obžalovaní vlámali do dielne ŽSR, Výskumného a vývojového ústavu vo Vrútkach, a to rozbitím okna“. Výpovedná hodnota zápisnica o obhliadke miesta činu, ktorá je dokumentáciou zaistených stôp, sa vzťahuje len na predmet obhliadky, ktorým bol v danom prípade miesto činu. Z jej výsledkov možno vyvodiť len závery s týmto predmetom súvisiace ako napr. spôsob spáchania činu, jeho následok (rozsah spôsobenej škody a pod.). V žiadnom prípade však obhliadka miesta činu sama osebe bez ďalšieho stotožnenia zaistených stôp s konkrétnou osobou (napr. prostredníctvom daktyloskopickej, trasologickej, DNA analýzy) neumožňuje vysloviť záver, že určitý čin spáchala konkrétna osoba. V danom prípade bolo zápisnicou o obhliadke miesta činu nepochybne preukázané, že došlo k vlámaniu do vyššie označeného objektu ŽSR, nie však to, že osobou – osobami, ktoré sa do tohto objektu mali vlámať, boli práve obžalovaní.
 Keďže dôvod, na základe ktorého odvolací súd na podklade odvolania podaného obžalovaným M. L. napadnutý rozsudok súdu prvého stupňa zrušuje, je na prospech aj spoluobžalovanému ml. L. C., ktorý odvolanie nepodal, odvolací aplikujúc zásadu „beneficium cohaesionis“ zakotvenú v ustanovení § 324 Tr. por. podľa tohto ustanovenia napadnutý rozsudok zrušil v celom rozsahu a v otázke viny i trestu obidvoch obžalovaných rozhodol sám týmto rozsudkom. Konanie obžalovaného ml. L. C. krajský súd z rovnakých dôvodov ako v odôvodnení napadnutého rozsudku uviedol okresný súd (t.j. vzhľadom na vznik fikcie neodsúdenia v trestnej veci vedenej na tamojšom okresnom súde pod sp. zn. 13T/28/07) na rozdiel od obžaloby posúdil len ako prečin krádeže v spolupáchateľstve podľa § 20, § 212 ods. 2 písm. a) Tr. zák., a nie ako prečin krádeže v spolupáchateľstve podľa § 20, § 212 ods. 2 písm. a), ods. 3 písm. b) Tr. zák.
 Krajský súd dáva do pozornosti okresného súdu, že zákonnej požiadavke, aby súd v odôvodnení svojho rozhodnutia uviedol dôkazy, o ktoré oprel svoje skutkové zistenia (§ 168 ods. 1 veta prvá Tr. por.), nezodpovedá len demonštratívne odkázanie na niektoré z týchto dôkazov, ako to v druhom odseku na 6. strane písomného vyhotovenia napadnutého rozsudku urobil okresný súd, keď konštatoval, že na hlavnom pojednávaní prečítal listiny pripojené do súdneho spisu „predovšetkým...“.
 V odôvodnení treba uviesť, ktorá časť skutku, ktorá okolnosť významná pre rozhodnutie, je konkrétnym vykonaným dôkazom preukázaná, čo je z vykonaného dôkazu relevantné pre skutkové zistenia a následne aj pre právne závery o kvalifikácii skutku.
 Čo sa týka vykonávania listinných dôkazov, zo zápisnice o hlavnom pojednávaní konanom 30.3.2010 vyplýva, že okresný súd na tomto hlavnom pojednávaní prečítal takmer celý vyšetrovací spis. Takýto procesný postup nepovažuje odvolací súd za nutný a účelný, a to z nasledovných dôvodov:
 Predmetom dokazovania v trestnom konaní sú všetky skutočnosti dôležité pre rozhodnutie vo veci samej, t.j. všetky skutočnosti dôležité z hľadiska trestného práva hmotného. Predovšetkým treba teda dokazovať, či skutok bol spáchaný, či má znaky trestného činu, kto ho spáchal a prečo. Predmetom dokazovania sú aj všetky skutočnosti, z ktorých možno zistiť, za akých okolností a z akých príčin, ako bol trestný čin spáchaný, následky jeho spáchania, všetky okolnosti charakterizujúce osobu páchateľa, formu zavinenia. Okruh otázok, s ktorými sa musí súd vysporiadať pri porade a hlasovaní o rozsudku, je demonštratívne uvedený v ustanovení § 169 Tr. por. Čo sa týka okolností dôležitých z hľadiska trestného práva procesného, z týchto sú v konaní pred súdom predmetom dokazovania najmä tie, ktorými sa preveruje vierohodnosť a zákonnosť vykonávaných dôkazov.
 Súd prvého stupňa by mal zvážiť, ktoré listiny nachádzajúce sa v spisovom materiáli treba na hlavnom pojednávaní prečítať, pričom by mal dôsledne rozlišovať:
 - či sa jedná o listinný dôkaz, ktorého vykonanie je dôležité z hľadiska náležitého zistenia skutkového stavu, t.j. dôkaz dôležitý pre vydanie zákonného a spravodlivého rozhodnutia, alebo
 Podľa § 153 ods. 1 Tr. por. sú listinnými dôkazmi listiny, ktoré svojim obsahom dokazujú alebo vyvracajú skutočnosť vzťahujúcu sa na objasňovaný skutok, na obvineného alebo iné osoby, ktoré majú k veci vzťah.
 Vzhľadom na uvedené odvolací súd nepovažuje za potrebné na hlavnom pojednávaní v záverečnej fáze dokazovania postupom podľa § 269 Tr. por. čítať rozhodnutia príslušných orgánov činných v trestnom konaní vyhotovené v počiatočnej fáze prípravného konania ako uznesenie o začatí trestného stíhania, uznesenie o vznesení obvinenia, uznesenie o ustanovení obhajcu a pod., rovnako tak nie je potrebné čítať opravné prostriedky – sťažnosti, proti týmto rozhodnutiam podané a rozhodnutia o nich, ako ani rôzne splnomocnenia – poverenia na zastupovanie, záznamy o preštudovaní vyšetrovacieho spisu, návrh na podanie obžaloby. Vyššie uvedené listiny – rozhodnutia príslušných orgánov činných trestnom konaní týkajúce sa predmetného trestného stíhania, splnomocnenia, poverenia, či záznamy o preštudovaní vyšetrovacieho spisu a pod. sú dôležité len z hľadiska preverenia zákonnosti prípravného konania, z hľadiska riešenia otázky (ne)viny obžalovaného na hlavnom pojednávaní však nemajú význam. Pokiaľ totiž trestné stíhanie dospelo v dôsledku podania obžaloby až do štádia konania pred súdom, je súd povinný preveriť zákonnosť prípravného konania už v prvotnom štádiu súdneho konania pri prvom „prezretí“ obžaloby (§ 238 Tr. por.), kedy zároveň zvolí ďalší postup buď podľa § 241 Tr. por. (preskúmanie obžaloby) alebo podľa § 243 Tr. por. (predbežné prejednanie obžaloby), účelom ktorého je hodnotiť priebeh a výsledky prípravného konania z hľadiska dôvodnosti postavenia obvineného pred súd, posúdenie čoho je nevyhnutne späté so zisťovaním, či prípravné konanie bolo vykonané spôsobom zodpovedajúcim Trestnému poriadku, teda či príslušné orgány činné v trestnom konaní postupovali v súlade so zákonom. Ak konajúci súd pri postupe podľa § 241 Tr. por. alebo § 243 Tr. por. nezistí taký nedostatok, ktorý by bol prekážkou pre záver o dôvodnosti obžaloby, nariadi hlavné pojednávanie, na ktorom je povinný rozhodnúť o základnej otázke trestného konania – o vine alebo nevine obžalovaného. Preto, pokiaľ v konaní pred súdom na hlavnom pojednávaní, nevzniknú žiadne pochybnosti o správnosti a zákonnosti procesného postupu príslušného orgánu činného v trestnom konaní, či legálnosti vedenia trestného stíhania – t.j. pochybnosti o zákonnosti prípravného konania, ktoré podaniu obžaloby predchádzalo (k čomu by vzhľadom na predchádzajúci postup podľa § 241 alebo § 243 Tr. por. v tomto štádiu trestného konania už nemalo dôjsť), odvolací súd nepovažuje za potrebné a účelné čítať vyššie uvedené listiny, ktoré len dodržanie zákonom predpísaného postupu dokumentujú, resp. deklarujú.
 V súvislosti s použiteľnosťou jednotlivých okresným súdom vykonaných dôkazov krajský súd pripomína, že trestné oznámenie, ktoré bolo súdom prvého stupňa na hlavnom pojednávaní prečítané, nemožno v konaní pred súdom použiť ako usvedčujúci dôkaz.
 Trestné oznámenie je spravidla dostatočným podkladom na začatie trestného stíhania a vznesenie obvinenia, slúžiace aj prokurátorovi na to, aby mal relevantné informácie na preskúmanie zákonnosti a dôvodnosti vzneseného obvinenia. V ďalšom však trestné oznámenie nemôže slúžiť ako dôkazný prostriedok (ani ako listinný dôkaz) na preukazovanie viny páchateľa (viď judikát trestnoprávneho kolégia krajského súdu Jtk 8/09).
 Odvolací súd po preskúmaní výroku o treste uloženého obžalovanému M. L. dospel k záveru, že súhrnný trest tak, ako bol obžalovanému uložený rozsudkom súdu prvého stupňa, nie je v súlade so zákonom. Súd prvého stupňa pochybil, nielen v tom, že obžalovanému M. L. v rozpore so zákonom uložil súhrnný trest odňatia slobody pod dolnú hranicu trestnej sadzby, čím porušil zákon v prospech tohto obžalovaného, ale i v tom, že pri aplikácii asperačnej zásady, hodnotil okolnosť, že obžalovaný spáchal viac trestných činov zároveň ako priťažujúcu v zmysle § 37 písm. h) Tr. zák.
 Súd prvého stupňa, využijúc možnosť zakotvenú v ustanovení § 38 ods. 7 Tr. zák., s čím sa odvolací súd v celom rozsahu stotožnil, uložil obžalovanému súhrnný trest odňatia slobody podľa § 42 ods. 1 Tr. zák. za použitia asperačnej zásady zakotvenej v § 41 ods. 2 Tr. zák. tak, že pri výpočte – úprave jeho výmery v intenciách § 41 ods. 2 Tr. zák. (zvýšení hornej hranice trestnej sadzby odňatia slobody trestného činu najprísnejšie trestného o 1/3) zrejme postupoval podľa § 38 ods. 8 vety za bodkočiarkou Tr. zák., teda pri výpočte hornej hranice trestnej sadzby zvýšenej o 1/3 vychádzal z rozdielu medzi hornou hranicou trestnej sadzby uvedenej v osobitnej časti Trestného zákona a dolnou hranicou trestnej sadzby uvedenej v osobitnej časti Trestného zákona, v dôsledku čoho dospel k zvýšenej trestnej sadzbe v rozpätí 6 rokov 4 mesiace až 9 rokov 8 mesiacov. Na základe uvedeného potom obžalovanému uložil trest odňatia slobody na samotnej dolnej hranici takto stanovenej trestnej sadzby vo výmere 6 rokov 4 mesiace. Vyššie načrtnutý postup pri výpočte výmery trestu odňatia slobody za použitia asperačnej zásady a zároveň § 38 ods. 8 Tr. zák. považuje odvolací súd za nesprávny.
 Pri ukladaní trestu odňatia slobody podľa asperačnej (zostrujúcej) zásady (§ 41 ods. 2 Tr. zák.) sa postupuje tak, že horná hranica trestnej sadzby uvedenej v osobitnej časti Trestného zákona sa zvyšuje o 1/3 bez ohľadu na dolnú hranicu trestnej sadzby uvedenú v osobitnej časti Trestného zákona. Polovica upravenej trestnej sadzby sa vypočíta sčítaním zvýšenej hornej a pôvodnej dolnej trestnej sadzby a súčet sa vydelí dvoma. Trest sa potom uloží páchateľovi nad jednu polovicu takto (nie inak – nie podľa § 38 ods. 8 Tr. zák.) určenej trestnej sadzby odňatia slobody. Takýmto postupom dospel odvolací súd v danom prípade k trestnej sadzbe 6 rokov 10 mesiacov až 10 rokov a 8 mesiacov, v rozpätí ktorej sa mal pri určovaní výmery trestu pohybovať i súd prvého stupňa.
 I keď použitie vyššie uvedeného pravidla pri úprave trestnej sadzby v zmysle asperačnej zásady vyznieva pre páchateľa nepriaznivejšie, ako by tomu bolo v prípade uplatnenia pravidla upraveného v ustanovení § 38 ods. 8 Tr. zák., ktoré aplikoval i okresný súd, treba si uvedomiť, že postup zvyšovania alebo znižovania trestnej sadzby podľa zásady zakotvenej v § 38 ods. 8 Tr. zák. platí a je aplikovateľný len pri zvyšovaní alebo znižovaní trestnej sadzby podľa § 38 Tr. zák., t.j. len v prípade konštatovania prevažujúceho pomeru poľahčujúcich alebo priťažujúcich okolností. Ustanovenie § 38 ods. 8 Tr. zák. je úzko špeciálnym ustanovením a nemožno ho (ani analogicky) použiť pri postupe podľa § 41 ods. 2 Tr. zák. Analógiu vylučuje slovo „takto“ – použité vo vete za bodkočiarkou v § 41 ods. 2 Tr. zák. (judikát trestnoprávneho kolégia krajského súdu Jtk 13/10 – I.)
 Vo vzťahu k vytýkanému porušeniu zákona v prospech obžalovaného krajský súd podotýka, že odvolanie proti rozsudku bolo podané len v prospech obžalovaného (obžalovaným), a preto odvolací súd nemohol uvedené pochybenie prvostupňového súdu spočívajúce v nesprávnom určení výmery súhrnného trestu pri rešpektovaní zásady zákazu „reformatio in peius“ napraviť.
 V súvislosti so zisťovaním poľahčujúcich a priťažujúcich okolností krajský súd podotýka, že za danej situácie okresný súd nepostupoval správne, keď považoval za priťažujúcu okolnosť to, že obžalovaný spáchal viac trestných činov (vo viacčinnom súbehu), ktorá okolnosť je inak považovaná za priťažujúcu podľa § 37 písm. h) Tr. zák.
 Ak je obžalovanému ukladaný trest odňatia slobody v zmysle § 41 ods. 2 Tr. zák., t.j. v prípade aplikácie asperačnej zásady, nemožno okolnosť, že obžalovaný spáchal viac trestných činov, hodnotiť zároveň ako priťažujúcu v zmysle § 37 písm. h) Tr. zák., pretože by tak došlo k dvojitému pričítaniu tej istej okolnosti a duplicitnému zvýšeniu trestnej sadzby trestu odňatia slobody, čo považuje krajský súd za neprípustné. (judikát trestnoprávneho kolégia krajského súdu Jtk 13/10 – III.)
 Odhliadnuc od týchto vytýkaných nedostatkov, však okresný súd dospel k správnemu záveru o nevyhnutnosti uložiť obžalovanému súhrnný trest za použitia asperačnej zásady, a to vzhľadom na spáchanie súdeného skutku vo viacčinnom súbehu so zločinom lúpeže podľa § 188 ods. 1 Tr. zák., za ktorý bol obžalovaný M. L. odsúdený rozsudkom Okresného súdu Martin, sp.zn. 2T/90/2008 z 9.12.2008, na trest odňatia slobody vo výmere 3 roky, ktorý v súčasnosti vykonáva.
 Z odpisu registra trestov je zistiteľné, že obžalovaný M. L. bol doposiaľ 7-krát súdne postihnutý, a to vo všetkých prípadoch aj za majetkovú trestnú činnosť, čo svedčí o špeciálnej recidíve tohto obžalovaného vo vzťahu k trestným činom proti majetku. Uvedenú skutočnosť považuje odvolací súd rovnako ako súd prvého stupňa za priťažujúcu okolnosť podľa § 37 písm. m) Tr. zák. Takto ustálený prevažujúci pomer priťažujúcich okolností však ani odvolací súd za použitia ustanovenia § 38 ods. 7 Tr. zák. pri určovaní výmery trestu v neprospech obžalovaného M. L. nezohľadnil.
 Na výkon uloženého súhrnného trestu odvolací súd obžalovaného M. L. v súlade s ustanovením § 48 ods. 2 písm. a) Tr. zák. zaradil do ústavu na výkon trestu s minimálnym stupňom stráženia.
 Pokiaľ ide o rozhodnutie o treste obžalovanému ml. L. C., odvolací súd sa v celom rozsahu stotožnil s rozhodnutím okresného súdu podľa § 44 Tr. zák. Preto v tomto smere v celom rozsahu odkazuje na to, čo v odôvodnení napadnutého rozhodnutia uviedol už okresný súd.
 K výroku o náhrade škode:
 Čo sa týka rozhodnutia o náhrade škody podľa § 287 ods. 1 Tr. por., súd prvého stupňa postupoval správne, keď obidvom obžalovaným uložil povinnosť nahradiť poškodenej spoločnosti škodu vo výške 32,80 Eur, spôsobenú rozbitím sklenenej výplne okna na dielni, ktorej hodnota bola v takejto výške ustálená odborným vyjadrením UNIGLASS so sídlom v Martine (č.l. 42 spisu). Pri rozhodovaní o nároku na náhradu škody odvolací súd aplikoval ustanovenia § 420 ods. 1 a § 438 ods. 1 Občianskeho zákonníka.
 Keďže poškodená spoločnosť si uplatňovala nárok na náhradu škody vo vyššej výške, než jej bolo možné v adhéznom konaní priznať, krajský súd, stotožniac sa s rozhodnutím súdu prvého stupňa, podľa § 288 ods. 2 Tr. por. odkázal poškodenú spoločnosť so zvyškom jej nároku na náhradu škody na občianske súdne konanie.
 Na základe týchto skutočností a z vyššie uvedených dôvodov krajský súd rozhodol tak, ako je uvedené vo výrokovej časti tohto rozsudku.
 V Žiline, dňa 19. augusta 2010


text:
Organizaciones sin fines de lucro en acción. | Kronos
 Un mejor control de costos se refiere a más fondos para apoyar los programas y servicios sin fines de lucro.
 Revise el Centro de Organizaciones sin fines de lucro
 Cambie la industria
 Organizaciones sin fines de lucro en acción.
 Administre mejor los costos y reasigne los ahorros a sus causas.
 Para cumplir con éxito la misión de su organización sin fines de lucro, debe comenzar con las herramientas de control de costos que le permiten apoyar programas de calidad para aquellos que los necesitan a diario.
 Orientador del campamento
 Cree un entorno seguro
 A Ethan lo contratan como orientador en un campamento de verano. María consulta sus certificaciones y licencias para asegurarse de que están al día.
 Revise cómo con Workforce HRTM
 Garantice la precisión del presupuesto
 Ethan está trabajando en un programa infantil en el centro esta mañana y va a dirigir otro programa en otro lugar esta tarde. Maria reasigna sus horas en la ubicación, programa y centro de costo correctos para la elaboración del presupuesto. El empleado marca la entrada desde una ubicación remota.El supervisor recibe una notificación y puede aprobarla desde su dispositivo móvil.
 Revise cómo con Workforce MobileTM
 Tanto si proporciona servicios en terreno y por contrato, profesionales o sin fines de lucro, Kronos le permitirá optimizar su personal para obtener una ventaja competitiva.


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 3.10.2019
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 L 254/42
 DECYZJA WSPÓLNEGO KOMITETU EOG
 NR 231/2017
 z dnia 15 grudnia 2017 r.
 zmieniająca załącznik II (Przepisy techniczne, normy, badania i certyfikacja) do Porozumienia EOG [2019/1639]
 WSPÓLNY KOMITET EOG,
 uwzględniając Porozumienie o Europejskim Obszarze Gospodarczym („Porozumienie EOG”), w szczególności jego art. 98,
 a także mając na uwadze, co następuje:
 (1)
 W Porozumieniu EOG należy uwzględnić decyzję wykonawczą Komisji (UE) 2017/1462 z dnia 10 sierpnia 2017 r. w sprawie zatwierdzenia dobrowolnego systemu „REDcert” w odniesieniu do wykazania spełnienia kryteriów zrównoważonego rozwoju zgodnie z dyrektywami Parlamentu Europejskiego i Rady (1) 98/70/WE oraz 2009/28/WE.
 (2)
 Decyzja wykonawcza Komisji 2012/432/UE (2), która jest uwzględniona w Porozumieniu EOG, wygasła w dniu 15 sierpnia 2017 r. i w związku z powyższym odniesienie do niej należy usunąć z Porozumienia EOG.
 (3)
 Należy zatem odpowiednio zmienić załącznik II do Porozumienia EOG,
 PRZYJMUJE NINIEJSZĄ DECYZJĘ:
 Artykuł 1
 Punkt 6aj (decyzja wykonawcza Komisji 2012/432/UE) w rozdziale XVII załącznika II do Porozumienia EOG otrzymuje brzmienie:
 „32017 D 1462: decyzja wykonawcza Komisji (UE) 2017/1462 z dnia 10 sierpnia 2017 r. w sprawie zatwierdzenia dobrowolnego systemu „REDcert” w odniesieniu do wykazania spełnienia kryteriów zrównoważonego rozwoju zgodnie z dyrektywami Parlamentu Europejskiego i Rady 98/70/WE oraz 2009/28/WE (Dz.U. L 208 z 11.8.2017, s. 51).”.
 Artykuł 2
 Teksty decyzji wykonawczej Komisji (UE) 2017/1462 w języku islandzkim i norweskim, które zostaną opublikowane w Suplemencie EOG do Dziennika Urzędowego Unii Europejskiej, są autentyczne.
 Artykuł 3
 Niniejsza decyzja wchodzi w życie z dniem 16 grudnia 2017 r. pod warunkiem dokonania wszystkich notyfikacji przewidzianych w art. 103 ust. 1 Porozumienia EOG (*1).
 Artykuł 4
 Niniejsza decyzja zostaje opublikowana w sekcji EOG i w Suplemencie EOG do Dziennika Urzędowego Unii Europejskiej.
 Sporządzono w Brukseli dnia 15 grudnia 2017 r.
 W imieniu Wspólnego Komitetu EOG
 Sabine MONAUNI
 Przewodniczący
 (1) Dz.U. L 208 z 11.8.2017, s. 51.
 (2) Dz.U. L 199 z 26.7.2012, s. 24.
 (*1) Nie wskazano wymogów konstytucyjnych.


type: caselaw

text:
 8.12.2014
 EL
 Επίσημη Εφημερίδα της Ευρωπαϊκής Ένωσης
 C 439/24
 Αίτηση προδικαστικής αποφάσεως, την οποία υπέβαλε το Tribunale ordinario di Cagliari (Ιταλία) στις 2 Οκτωβρίου 2014 — Ποινική δίκη κατά Claudia Concu, Isabella Melis
 (Υπόθεση C-457/14)
 (2014/C 439/32)
 Γλώσσα διαδικασίας: η ιταλική
 Αιτούν δικαστήριο
 Tribunale ordinario di Cagliari
 Ποινική δίκη ενώπιον του αιτούντος δικαστηρίου κατά
 Claudia Concu, Isabella Melis
 Προδικαστικά ερωτήματα
 1)
 Πρέπει τα άρθρα 49 επ. και 56 επ. ΣΛΕΕ, καθώς και οι αρχές τις οποίες έχει θέσει το Δικαστήριο της Ευρωπαϊκής Ένωσης με την απόφαση της 16ης Φεβρουαρίου 2012 [C-72/10 και C-77/10], να ερμηνευθούν υπό την έννοια ότι απαγορεύουν την προκήρυξη διαγωνισμού για την ανάθεση συμβάσεων παραχωρήσεως διάρκειας μικρότερης από τη διάρκεια των συμβάσεων που είχαν ανατεθεί κατά το παρελθόν, εφόσον ο διαγωνισμός προκηρύσσεται προκειμένου να θεραπευθούν οι συνέπειες που προκλήθηκαν από τον παράνομο αποκλεισμό ορισμένων επιχειρήσεων από τους διαγωνισμούς;
 2)
 Πρέπει τα άρθρα 49 επ. και 56 επ. ΣΛΕΕ, καθώς και οι αρχές τις οποίες έχει θέσει το Δικαστήριο της Ευρωπαϊκής Ένωσης με την προαναφερθείσα απόφαση της 16ης Φεβρουαρίου 2012 [C-72/10 και C-77/10], να ερμηνευθούν υπό την έννοια ότι δεν επιτρέπουν να χρησιμοποιηθεί η απαίτηση αναδιοργανώσεως του συστήματος μέσω χρονικής ευθυγραμμίσεως της λήξεως των συμβάσεων παραχωρήσεως ως κατάλληλη αιτιολογία για την περιορισμένη διάρκεια των συμβάσεων παραχωρήσεως που προκηρύσσονται σε σχέση με τη διάρκεια των συμβάσεων που είχαν ανατεθεί κατά το παρελθόν;


text:
 4.2.2012
 FI
 Euroopan unionin virallinen lehti
 C 32/14
 Ennakkoratkaisupyyntö, jonka cour d’appel de Bruxelles (Belgia) on esittänyt 21.11.2011 — DKV Belgium v. Association belge des consommateurs test-achats ASBL
 (Asia C-577/11)
 2012/C 32/25
 Oikeudenkäyntikieli: ranska
 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin
 Cour d’appel de Bruxelles
 Pääasian asianosaiset
 Valittaja: DKV Belgium
 Vastapuoli: Association belge des consommateurs test-achats ASBL
 Ennakkoratkaisukysymys
 Onko yhtäältä direktiivin 92/49/ETY (1) 29 artikla[n toista kohtaa] ja 39 artikla[n] 3 [kohtaa] ja direktiivin 73/239/ETY (2) 8 artiklan 3 koh[dan kolmatta alakohtaa] ja toisaalta SEUT 49 ja SEUT 56 artiklaa tulkittava siten, että niissä kielletään jäsenvaltioita säätämästä ammatilliseen toimintaan liittymättömiin sairausvakuutussopimuksiin soveltuvia säännöksiä, joiden mukaan vakuutusmaksua, omavastuuta ja etuuksia voidaan tarkistaa vuosittain vakuutusmaksun eräpäivänä vain
 —
 kuluttajahintaindeksin perusteella
 —
 yhden tai useamman erityisen indeksin, joka perustuu tai jotka perustuvat yksityisten sairausvakuutussopimusten kattamien palveluiden hintoihin, perusteella (niin kutsuttu sairaanhoidon hintaindeksi), jos ja siinä määrin kuin tämä indeksi tai nämä indeksit ovat korkeampia kuin kuluttajahintaindeksi
 —
 asianomaisen vakuutusyrityksen pyytämän ja vakuutusyritysten valvonnasta vastaavan hallintoviranomaisen myöntämän luvan perusteella, kun tämä viranomainen toteaa, että kyseisen yrityksen maksun soveltaminen tuottaa tai uhkaa tuottaa tappiota huolimatta siitä, että maksua on tarkistettu edellisissä kohdissa mainittujen indeksien perusteella, ja antaa näin ollen yritykselle mahdollisuuden ryhtyä hinnoittelunsa tasapainottamiseksi toimenpiteisiin, joihin voi kuulua vakuutusturvan ehtojen tarkistaminen?
 (1) Muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta sekä direktiivien 73/239/ETY ja 88/357/ETY muuttamisesta 18.6.1992 annettu neuvoston direktiivi 92/49/ETY (kolmas vahinkovakuutusdirektiivi) (EYVL L 228, s. 1).
 (2) Muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoittamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 24.7.1973 annettu ensimmäinen neuvoston direktiivi 73/239/ETY (EYVL L 228, s. 3).