type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 14.2.2022
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 31/21
 РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) 2022/194 НА КОМИСИЯТА
 от 10 февруари 2022 година
 за изменение на приложения V и XIV към Регламент за изпълнение (ЕС) 2021/404 по отношение на вписванията за Обединеното кралство в списъците на трети държави, от които е разрешено въвеждането в Съюза на пратки с домашни птици, зародишни продукти от домашни птици и прясно мeсо от домашни птици и пернат дивеч
 (текст от значение за ЕИП)
 ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
 като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
 като взе предвид Регламент (ЕС) 2016/429 на Европейския парламент и на Съвета от 9 март 2016 г. за заразните болести по животните и за изменение и отмяна на определени актове в областта на здравеопазването на животните (Законодателство за здравеопазването на животните) (1), и по-специално член 230, параграф 1 и член 232, параграф 1 от него,
 като има предвид, че:
 (1)
 В Регламент (ЕС) 2016/429 се изисква пратките с животни, зародишни продукти и продукти от животински произход, които се въвеждат в Съюза, да идват от трета държава или територия, или зона или компартмент от нея, които са включени в списъка в съответствие с член 230, параграф 1 от същия регламент.
 (2)
 В Делегиран регламент (ЕС) 2020/692 на Комисията (2) са установени ветеринарно-здравните изисквания, които трябва да се спазват при въвеждане в Съюза на определени видове и категории животни, зародишни продукти и продукти от животински произход от трети държави или територии или зони от тях, или, когато става въпрос за аквакултурни животни, компартменти от тях.
 (3)
 С Регламент за изпълнение (ЕС) 2021/404 на Комисията (3) се установяват списъците на трети държави, територии или зони или компартменти от тях, от които е разрешено въвеждането в Съюза на видовете и категориите животни, зародишни продукти и продукти от животински произход, които попадат в приложното поле на Делегиран регламент (ЕС) 2020/692.
 (4)
 По-специално в приложения V и XIV към Регламент за изпълнение (ЕС) 2021/404 се съдържат списъци на трети държави, територии или зони от тях, от които е разрешено въвеждането в Съюза съответно на пратки с домашни птици, зародишни продукти от домашни птици и прясно месо от домашни птици и пернат дивеч.
 (5)
 Обединеното кралство уведоми Комисията за появата на огнище на високопатогенна инфлуенца по птиците при домашни птици. Огнището е разположено близо доRoss-on-Wye, Hereford and South Herefordshire, Herefordshire, Англия, и е било потвърдено на 20 януари 2022 г. с лабораторен анализ (RT-PCR).
 (6)
 Освен това Обединеното кралство уведоми Комисията за появата на огнище на високопатогенна инфлуенца по птиците при домашни птици. Огнището е разположено близо до Crewe, Cheshire East, Cheshire, Англия, и е било потвърдено на 22 януари 2022 г. с лабораторен анализ (RT-PCR).
 (7)
 Също така Обединеното кралство уведоми Комисията за появата на огнище на високопатогенна инфлуенца по птиците при домашни птици. Огнището е разположено близо до Byker, Newcastle Upon Tyne, Tyne & Wear, Англия, и е било потвърдено на 25 януари 2022 г. с лабораторен анализ (RT-PCR).
 (8)
 В допълнение Обединеното кралство уведоми Комисията за появата на огнища на високопатогенна инфлуенца по птиците при домашни птици. Огнищата са разположени близо до Calveley, Cheshire East, Cheshire, Англия, и близо до Ashleworth, Tewkesbury, Gloucestershire, Англия, и са били потвърдени на 28 януари 2022 г. с лабораторен анализ (RT-PCR).
 (9)
 Ветеринарните органи на Обединеното кралство създадоха 10-километрова контролна зона около засегнатите стопанства и проведоха политика за унищожаване на птиците с цел контрол на наличието на високопатогенна инфлуенца по птиците и ограничаване на разпространението на тази болест.
 (10)
 Обединеното кралство представи на Комисията информация във връзка с епидемиологичната обстановка на неговата територия и с предприетите мерки за предотвратяване на по-нататъшното разпространение на високопатогенната инфлуенца по птиците. Комисията направи оценка на тази информация. Въз основа на тази оценка въвеждането в Съюза на пратки с домашни птици, зародишни продукти от домашни птици и прясно месо от домашни птици и пернат дивеч от областите, обхванати от ограниченията, наложени от ветеринарните органи на Обединеното кралство поради неотдавнашните огнища на високопатогенна инфлуенца по птиците, следва да не бъде вече разрешено.
 (11)
 Поради това приложения V и XIV към Регламент за изпълнение (ЕС) 2021/404 следва да бъдат съответно изменени.
 (12)
 Предвид настоящата епидемиологична обстановка в Обединеното кралство по отношение на високопатогенната инфлуенца по птиците и сериозния риск от въвеждането ѝ в Съюза, измененията, които трябва да бъдат направени с настоящия регламент в Регламент за изпълнение (ЕС) 2021/404, следва да породят действие по спешност.
 (13)
 Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Постоянния комитет по растенията, животните, храните и фуражите,
 ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
 Член 1
 Приложения V и XIV към Регламент за изпълнение (ЕС) 2021/404 се изменят в съответствие с приложението към настоящия регламент.
 Член 2
 Настоящият регламент влиза в сила в деня след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
 Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
 Съставено в Брюксел на 10 февруари 2022 година.
 За Комисията
 Председател
 Ursula VON DER LEYEN
 (1) ОВ L 84, 31.3.2016 г., стр. 1.
 (2) Делегиран регламент (ЕС) 2020/692 на Комисията от 30 януари 2020 г. за допълнение на Регламент (ЕС) 2016/429 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на правилата за въвеждането в Съюза на пратки с някои животни, зародишни продукти и продукти от животински произход и за движението им и боравенето с тях след въвеждане (ОВ L 174, 3.6.2020 г., стр. 379).
 (3) Регламент за изпълнение (ЕС) 2021/404 на Комисията от 24 март 2021 г. за установяване на списъци на трети държави, територии или зони от тях, от които е разрешено въвеждането в Съюза на животни, зародишни продукти и продукти от животински произход, в съответствие с Регламент (ЕС) 2016/429 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 114, 31.3.2021 г., стр. 1).
 ПРИЛОЖЕНИЕ
 Приложения V и XIV към Регламент за изпълнение (ЕС) 2021/404 се изменят, както следва:
 1)
 Приложение V се изменя, както следва:
 а)
 в част 1 във вписването за Обединеното кралство след реда за зона GB-2.90 се вмъкват следните редове за зони GB-2.91 — GB-2.95:
 „GB
 Обединено кралство
 GB-2.91
 Домашни птици за разплод, различни от щраусови птици, и домашни птици за отглеждане, различни от щраусови птици
 BPP
 N, P1
 20.1.2022 г.
 Щраусови птици за разплод и щраусови птици за отглеждане
 BPR
 N, P1
 20.1.2022 г.
 Домашни птици, предназначени за клане и различни от щраусови птици
 SP
 N, P1
 20.1.2022 г.
 Щраусови птици, предназначени за клане
 SR
 N, P1
 20.1.2022 г.
 Еднодневни пилета, различни от щраусови птици
 DOC
 N, P1
 20.1.2022 г.
 Еднодневни пилета на щраусови птици
 DOR
 N, P1
 20.1.2022 г.
 По-малко от 20 екземпляра домашни птици, различни от щраусови птици
 POU-LT20
 N, P1
 20.1.2022 г.
 Яйца за люпене от домашни птици, различни от щраусови птици
 HEP
 N, P1
 20.1.2022 г.
 Яйца за люпене от щраусови птици
 HER
 N, P1
 20.1.2022 г.
 По-малко от 20 екземпляра домашни птици, различни от щраусови птици
 HE-LT20
 N, P1
 20.1.2022 г.
 GB-2.92
 Домашни птици за разплод, различни от щраусови птици, и домашни птици за отглеждане, различни от щраусови птици
 BPP
 N, P1
 22.1.2022 г.
 Щраусови птици за разплод и щраусови птици за отглеждане
 BPR
 N, P1
 22.1.2022 г.
 Домашни птици, предназначени за клане и различни от щраусови птици
 SP
 N, P1
 22.1.2022 г.
 Щраусови птици, предназначени за клане
 SR
 N, P1
 22.1.2022 г.
 Еднодневни пилета, различни от щраусови птици
 DOC
 N, P1
 22.1.2022 г.
 Еднодневни пилета на щраусови птици
 DOR
 N, P1
 22.1.2022 г.
 По-малко от 20 екземпляра домашни птици, различни от щраусови птици
 POU-LT20
 N, P1
 22.1.2022 г.
 Яйца за люпене от домашни птици, различни от щраусови птици
 HEP
 N, P1
 22.1.2022 г.
 Яйца за люпене от щраусови птици
 HER
 N, P1
 22.1.2022 г.
 По-малко от 20 екземпляра домашни птици, различни от щраусови птици
 HE-LT20
 N, P1
 22.1.2022 г.
 GB-2.93
 Домашни птици за разплод, различни от щраусови птици, и домашни птици за отглеждане, различни от щраусови птици
 BPP
 N, P1
 25.1.2022 г.
 Щраусови птици за разплод и щраусови птици за отглеждане
 BPR
 N, P1
 25.1.2022 г.
 Домашни птици, предназначени за клане и различни от щраусови птици
 SP
 N, P1
 25.1.2022 г.
 Щраусови птици, предназначени за клане
 SR
 N, P1
 25.1.2022 г.
 Еднодневни пилета, различни от щраусови птици
 DOC
 N, P1
 25.1.2022 г.
 Еднодневни пилета на щраусови птици
 DOR
 N, P1
 25.1.2022 г.
 По-малко от 20 екземпляра домашни птици, различни от щраусови птици
 POU-LT20
 N, P1
 25.1.2022 г.
 Яйца за люпене от домашни птици, различни от щраусови птици
 HEP
 N, P1
 25.1.2022 г.
 Яйца за люпене от щраусови птици
 HER
 N, P1
 25.1.2022 г.
 По-малко от 20 екземпляра домашни птици, различни от щраусови птици
 HE-LT20
 N, P1
 25.1.2022 г.
 GB-2.94
 Домашни птици за разплод, различни от щраусови птици, и домашни птици за отглеждане, различни от щраусови птици
 BPP
 N, P1
 28.1.2022 г.
 Щраусови птици за разплод и щраусови птици за отглеждане
 BPR
 N, P1
 28.1.2022 г.
 Домашни птици, предназначени за клане и различни от щраусови птици
 SP
 N, P1
 28.1.2022 г.
 Щраусови птици, предназначени за клане
 SR
 N, P1
 28.1.2022 г.
 Еднодневни пилета, различни от щраусови птици
 DOC
 N, P1
 28.1.2022 г.
 Еднодневни пилета на щраусови птици
 DOR
 N, P1
 28.1.2022 г.
 По-малко от 20 екземпляра домашни птици, различни от щраусови птици
 POU-LT20
 N, P1
 28.1.2022 г.
 Яйца за люпене от домашни птици, различни от щраусови птици
 HEP
 N, P1
 28.1.2022 г.
 Яйца за люпене от щраусови птици
 HER
 N, P1
 28.1.2022 г.
 По-малко от 20 екземпляра домашни птици, различни от щраусови птици
 HE-LT20
 N, P1
 28.1.2022 г.
 GB-2.95
 Домашни птици за разплод, различни от щраусови птици, и домашни птици за отглеждане, различни от щраусови птици
 BPP
 N, P1
 28.1.2022 г.
 Щраусови птици за разплод и щраусови птици за отглеждане
 BPR
 N, P1
 28.1.2022 г.
 Домашни птици, предназначени за клане и различни от щраусови птици
 SP
 N, P1
 28.1.2022 г.
 Щраусови птици, предназначени за клане
 SR
 N, P1
 28.1.2022 г.
 Еднодневни пилета, различни от щраусови птици
 DOC
 N, P1
 28.1.2022 г.
 Еднодневни пилета на щраусови птици
 DOR
 N, P1
 28.1.2022 г.
 По-малко от 20 екземпляра домашни птици, различни от щраусови птици
 POU-LT20
 N, P1
 28.1.2022 г.
 Яйца за люпене от домашни птици, различни от щраусови птици
 HEP
 N, P1
 28.1.2022 г.
 Яйца за люпене от щраусови птици
 HER
 N, P1
 28.1.2022 г.
 По-малко от 20 екземпляра домашни птици, различни от щраусови птици
 HE-LT20
 N, P1
 28.1.2022 г.“
 б)
 в част 2 във вписването за Обединеното кралство след описанието на зона GB-2.90 се вмъкват следните описания на зони GB-2.91—GB-2.95:
 „GB
 Обединено кралство
 GB-2.91
 Близо до Ross-on-Wye, Hereford and South Herefordshire, Herefordshire, Англия.
 Зоната, разположена в кръг с радиус 10 km, чийто център е със следните десетични координати по WGS84: N51.92 и W2.57.
 GB-2.92
 Близо до Crewe, Cheshire East, Cheshire, Англия.
 Зоната, разположена в кръг с радиус 10 km, чийто център е със следните десетични координати по WGS84: N53.13 и W2.45
 GB-2.93
 Близо до Byker, Newcastle Upon Tyne, Tyne the Wear, Англия.
 Зоната, разположена в кръг с радиус 10 km, чийто център е със следните десетични координати по WGS84: N54.98 и W1.59
 GB-2.94
 Близо до Calveley, Cheshire East, Cheshire, Англия.
 Зоната, разположена в кръг с радиус 10 km, чийто център е със следните десетични координати по WGS84: N53.13 и W2.60
 GB-2.95
 Близо до Ashleworth, Tewkesbury, Gloucestershire, Англия.
 Зоната, разположена в кръг с радиус 10 km, чийто център е със следните десетични координати по WGS84: N51.93 и W2.26 “
 2)
 в приложение XIV, част 1, във вписването за Обединеното кралство след реда за зона GB-2.90 се вмъкват следните редове за зони GB-2.91—GB-2.95:
 „GB
 Обединено кралство
 GB-2.91
 Прясно месо от домашни птици, различни от щраусови птици
 POU
 N, P1
 20.1.2022 г.
 Прясно месо от щраусови птици
 RAT
 N, P1
 20.1.2022 г.
 Прясно месо от пернат дивеч
 GBM
 N, P1
 20.1.2022 г.
 GB-2.92
 Прясно месо от домашни птици, различни от щраусови птици
 POU
 N, P1
 22.1.2022 г.
 Прясно месо от щраусови птици
 RAT
 N, P1
 22.1.2022 г.
 Прясно месо от пернат дивеч
 GBM
 N, P1
 22.1.2022 г.
 GB-2.93
 Прясно месо от домашни птици, различни от щраусови птици
 POU
 N, P1
 25.1.2022 г.
 Прясно месо от щраусови птици
 RAT
 N, P1
 25.1.2022 г.
 Прясно месо от пернат дивеч
 GBM
 N, P1
 25.1.2022 г.
 GB-2.94
 Прясно месо от домашни птици, различни от щраусови птици
 POU
 N, P1
 28.1.2022 г.
 Прясно месо от щраусови птици
 RAT
 N, P1
 28.1.2022 г.
 Прясно месо от пернат дивеч
 GBM
 N, P1
 28.1.2022 г.
 GB-2.95
 Прясно месо от домашни птици, различни от щраусови птици
 POU
 N, P1
 28.1.2022 г.
 Прясно месо от щраусови птици
 RAT
 N, P1
 28.1.2022 г.
 Прясно месо от пернат дивеч
 GBM
 N, P1
 28.1.2022 г.“


type: contracts

text:
 Avis juridique important
 |
 21983A0128(02)
 Protokoll zwischen der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft und der Regierung der Republik Guinea-Bissau
 Amtsblatt Nr. L 026 vom 28/01/1983 S. 0045
 ***** PROTOKOLL zwischen der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft und der Regierung der Republik Guinea-Bissau DIE PARTEIEN DIESES PROTOKOLLS - gestützt auf das am 27. Februar 1980 in Brüssel unterzeichnete Abkommen zwischen der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft und der Regierung der Republik Guinea-Bissau über die Fischerei vor der Küste Guinea-Bissaus - SIND WIE FOLGT ÜBEREINGEKOMMEN: Artikel 1 Dieses Protokoll betrifft die Fischereitätigkeit über einen Zeitraum von drei Jahren ab dem Zeitpunkt des Inkrafttretens im Jahr 1983. Die in Artikel 4 vorgesehenen Grenzen werden für jedes Jahr dieses Zeitraums wie folgt festgesetzt: 1. Grundfischtrawler: 7 500 BRT. Im Laufe eines jeden Jahres kann ein Teil dieser Tonnage so genutzt werden, daß ihr Äquivalent im Jahresdurchschnitt 3 500 BRT nicht übersteigt. 2. 25 Thunfischfroster (Klasse 900 BRT durchschnittlich). 3. 25 Thunfischfrischfänger mit Angeln (Klasse 130 BRT durchschnittlich). Artikel 2 (1) Der in Artikel 9 des Abkommens vorgesehene finanzielle Ausgleich beträgt für den in Artikel 1 genannten Zeitraum 4 275 000 ECU, d. h. 1 425 000 ECU für jedes Jahr der Anwendung dieses Protokolls. (2) Dieser Ausgleich deckt auch die Beträge für die Zeiträume der seit dem 1. März 1982 vereinbarten Interimsregelungen. Artikel 3 Die Verwendung des in Artikel 2 festgesetzten Ausgleichs unterliegt der ausschließlichen Zuständigkeit der Regierung Guinea-Bissaus. Artikel 4 (1) Der Ausgleich wird in drei gleichen Jahresraten gezahlt. (2) Die Ausgleichszahlungen werden auf ein bei einem Finanzinstitut nach Wahl der Regierung Guinea-Bissaus eröffnetes Konto überwiesen. Artikel 5 Die Gemeinschaft beteiligt sich im Rahmen eines Hoechstbetrags von 250 000 ECU für den in Artikel 1 genannten Zeitraum an der Finanzierung eines wissenschaftlichen Programms Guinea-Bissaus mit dem Ziel, die Kenntnisse über die Fischereiressourcen in der Fischereizone der Republik Guinea-Bissau zu verbessern. Artikel 6 Nimmt die Gemeinschaft die in diesem Protokoll vorgesehenen Zahlungen nicht vor, so führt dies zur Aussetzung des Fischereiabkommens. Artikel 7 Dieses Protokoll tritt an dem Tag in Kraft, an dem sich die Parteien einander den Abschluß der hierfür erforderlichen Verfahren notifizieren.


type: wikipedia

text:
Sundhedsvæsenets KlassifikationsSystem, eller SKS er et system designet til klassifikation indenfor sygehusvæsenet og sundhedsvæsenets primærsektor. Systemet er oprettet for at sikre entydig kommunikation mellem alle grupper og aktører indenfor sundhedsvæsenet, samt de elektroniske informationssystemer i sundhedsvæsenet. Systemet indeholder en række hovedgrupper, der er tildelt ét bogstav. Herefter følger en kode på op til 9 alfanumeriske tegn. Disse tegn angiver undergrupper under hovedgruppen.
 Se også
 ICD-10
 Eksterne henvisninger
 Sundhedsstyrelsen
 SKS-browser
 Standardiseringsorganer
 Lægevidenskab
 Klassifikation


text:
Peileadóir agus bainisteoir Éireannach ab ea Caoimhín Ó hIfearnáin (Béarla: Kevin Heffernan, a rugadh ar an 20 Lúnasa 1929 i mBaile Átha Cliath agus a d'éag ar an 25 Eanáir 2013). D'imir sé peil Ghaelach le foireann sinsir idirchontae Bhaile Átha Cliath sna 1940idí agus na 1950idí. Nuair a d'éirigh sé as an imirt, chaith sé tréimhse rathúil ina bhainisteoir ar imreoirí Bhaile Átha Cliath le linn na 1970idí agus na 1980idí. Thugtaí "Heffo's Army" ar fhoireann Bhaile Átha Cliath agus é i gceannas orthu.
 Moltar Heffernan mar dhuine de na peileadóirí agus bainisteoirí is fearr a bhí ann riamh, rud a thuill áit dó ar Fhoireann Pheile na Mílaoise.
 Chuir éachtaí Heffo borradh mór nua faoi chúrsaí peile i mBaile Átha Cliath, tráth ina raibh na cluichí iasachta ag fáil an láimh in uachtar sa phríomhchathair.
 Bhí dlúthbhaint aige lena chumann áitiúil Naomh Uinseann i Marino. Ghnóthaigh sé cúig bhonn déag sa pheil agus sé bhonn san iomáint ag leibhéal an chontae.
 Tagairtí
 Peileadóirí Bhaile Átha Cliath
 Iománaithe Bhaile Átha Cliath
 Bainisteoirí peile Gaelaí
 Daoine as Baile Átha Cliath
 Daoine a rugadh i 1929
 Básanna in 2013


type: other

text:
Suomen hengellisyys uskonpuhdistuksen myötä | raamattuajassamme.fi
 SUOMEN HENGELLISYYDEN HISTORIA – uskonpuhdistus ja sen jälkeinen aika
 Uskonpuhdistuksen murros ja leviäminen Itämeren piiriin
 Uskonpuhdistus alkoi Martti Lutherin kautta vuonna 1517. Katolinen ”ykseys” särkyi ja pohjoinen Eurooppa irtautui paavin vallasta. Reformaatio merkitsi paluuta Raamattuun, puhdistautumista vääristyneestä uskonnollisuudesta alkuperäiseen kristillisyyteen. Levisi nopeasti Itämeren piiriin, etenkin hansakaupunkeihin ja mm. Tallinnaan 1525. Maallinen hallinto takasi puitteet ja papisto keskittyi uskonpuhdistuksen sisältöön.
 Ruotsin kuninkaallinen uskonpuhdistus
 Kustaa Vaasa halusi murtaa katolisen kirkon ja piispojen vallan. Uskonpuhdistajat Olaus Petri ja Laurentius Andreae saivat muotoilla kirkkopolitiikan suuntaviivat vuonna 1523. Julistettiin, että kirkko on uskovien yhteisö ja sen varat kuuluvat kansalle. Piispojen tuli olla palvelijoita eikä herroja. Tärkeää oli pitäytyä Raamattuun ja auttaa köyhiä. Ulkonaiseen loistoon ei pitänyt keskittyä. Olaus Petri rakensi evankelisen seurakuntamallin ja tähdensi, että papin virka on julistaa Jumalan Sanaa. Vuonna 1526 Uusi testamentti ilmestyi ruotsiksi.
 Vuonna 1527 Västeråsin valtiopäivät käsitteli uskontokysymystä ja asettui uskonpuhdistuksen taakse hengellisessä ja maallisessa mielessä. Yhteys katoliseen kirkkoon katkesi kokonaan. Uudistukset toteutettiin vähittäin ja maltillisesti.
 Uskonpuhdistus Suomeen
 Vuonna 1524 tuomiokapituliin jäseneksi Pietari Särkilahti, joka kannatti uskonpuhdistusta. Hän oli ensimmäinen reformaation julistaja Suomessa. Hänellä oli vahva vaikutus uuteen papistoon. Turun ja Viipurin saksalaiset porvarit ja Itämeren yhteydet toivat osaltaan uskonpuhdistusta. Olaus Petrin kirjat tulivat myös Suomeen.
 Murrosajan piispana toimi Martti Skytte, 1528-1550. Piispojen tuli olla evankelisia, ei paavilaisia. Kuusiston linna revittiin ja tilukset menivät kruunulle. Kirkon asema heikkeni, kymmenyksiä ei maksettu ja poikia ei haluttu päästää pappiskouluun. Muutamia lähetettiin Wittenbergiin ja heidän paluu vuonna 1936 käynnisti varsinaisesti uskonpuhdistuksen Suomessa. Heitä olivat (tulevat) Turun piispat Mikael Agricola ja Paavali Juusten, sekä Viipurin piispat Knuut Johanneksenpoika ja Eerik Härkäpää.
 Jumalanpalvelusreformi Suomessa
 Kansankielisyys oli uskonpuhdistuksen keskeisiä periaatteita. 1530-luvulla toimitettiin ruotsinkielinen messu Turun tuomiokirkossa. Vuodesta 1537 alkaen myös suomenkielisiä jumalanpalveluksia kirkoissa. Luostarit suljetiin ja munkit karkotettiin.
 Mikael Agricola, 1510-57, Suomen reformaattori ja suomen kirjakielen isä – ”Suomen opettaja”
 Agricola tuli ruotsinkieliseltä alueelta Pernajasta, mutta hänen äidinkielenä oli suomi. Hän opiskeli Wittenbergissä vuosina 1936-39. Palattuaan hän aloitti kirkollisen elämän uudistamisen. Agricolan kirjallinen tuotanto oli mittava: 1543 ABC-kirja ja katekismus yhdistettynä, 1544 Rukouskirja, 1548 Uusi testamentti, 1549 kolme jumalanpalvelusta koskevaa teosta: Käsikirja, Messu ja Piina. Agricola loi koko suomenkielisen kirjallisuuden ja kirjakielen perustan: ”kyllä se kuulee suomen kielen, joka ymmärtää kaikkein mielen”. Hän toimi myös Turun piispana ja oli osana rauhanvaltuuskuntaa, jonka paluumatkalla hän kuoli ja haudattiin Viipuriin.
 Piispa Paavali Juusten jatkoi muutamaa vuotta myöhemmin Agricolan linjoilla. Vuonna 1571 vahvistettiin uusi kirkkojärjestys. Messut pidettiin suomeksi. Ruotsin kuningas Juhana III oli katolishenkinen ja yritti palauttaa katolisuuden valtakuntaan.
 Kolmas uskonpuhdistuksen merkittävä edistäjä Agricolan ja Juustenin jälkeen oli Jaakko Finno. Häneltä ilmestyi 1583 katekismus, Rukouskirja ja Virsikirja, 101 virttä. Finno oli tuomiokapitulin johtava teologi ja Turun koulun rehtori. Naantalin luostari vihittiin Raision kirkoksi 1577.
 Seurakunnat ja toimihenkilöt
 1500-luku oli voimakkaan laajentumisen ja kasvun aikaa. Syntyi monia uusia seurakuntia ja varsinkin yksinkertaisia puisia kirkkoja rakennettiin, erityisesti Karjalassa, Savossa ja Pohjanmaalla. Kappalaiset alkoivat vastata kappelialueista. Pappisavioliittojen myötä alkoi syntyä pappissukuja ja pappiloita. Kirkkoherroilla oli paljon valtaa ja varallisuutta.
 jumalanpalvelukset: saarnakeskeisyys, kansankieli, ehtoollinen, rippi, musiikki tärkeää, gregoriaanista ja uusi Virsikirja, koruttomuus, liturgiakausi
 kirkkovuosi: juhlapäivät vähenivät, ei monta pyhimysjuhlaa, esivallan määräämiä rukouspäiviä, kylvö- ja sadonkorjuuajat,
 toimitukset: ripitysmatkat, kansanopetus, matkoilla kasteita, ehtoollista yms.
 avioliitto: kirkko vahvisti, ei salakihlausta, esteet, suostumus, silti avoliittoja
 rippi ja kirkkokuri: kolmas sakramentti, yksityisrippi – sielunhoito, julkirippi, sakkoja
 taikausko ja noituus: tiukka suhtautuminen – kirkonkirous ja maallisen esivallan tuomio, ei noitavainoja, taikuus kukoisti edelleen
 Uskonpuhdistuksen saavutukset ja perintö 1500-luvun lopulla
 Uskonpuhdistus oli kirkollinen ja poliittinen prosessi. Kruunu hyötyi, kirkon valta-asema romahti, silti kirkon ja kruunun välit olivat melko hyvät. Kyseessä oli pitkälti esivaltalähtöinen uskonpuhdistus, jolla oli merkittävä vaikutus kansan keskuudessa. Hengellis-kirkollisen uudistuksen toteuttivat Wittenbergin kävijät. Saavutettiin valtakunnallinen yhdenmukaisuus opissa ja jumalanpalveluksessa. Vanhurskautuminen tapahtui yksin armosta. Suomi oli osa Ruotsin valtiokirkkoa, mutta Suomen hiippakunnilla oli melko itsenäinen asema. Uskonpuhdistuksen myötä syntyi suomenkielinen kirjallisuus. Kaikkiaan korostettiin kansankielisyyttä, saarnaa ja kristinopin ymmärtämistä. Papisto luterilaistui ja syntyi pappissukuja. Kansan parissa uskonpuhdistus eteni kuitenkin hitaasti katolisuuden ja taikauskon keskellä.
 Ortodoksinen kristillisyys Käkisalmen Karjalassa
 Idän ja lännen välillä vallitsi kilpailutilanne, jota selkiytti 1323 solmittu Pähkinäsaaren rauha. Käkisalmen Karjala kuului Novgorodin arkkihiippakuntaa kuten Inkeri ja Aunus. Idässä pakanallisuus sekoittui kristillisyyteen enemmän kuin lännessä. Luostareiden rooli oli tärkeä. Valamo rakennettiin Laatokan saarelle 1329 ja Konevitsan luostari vuosisadan lopulla. Nämä olivat pyhiinvaelluskohteita. Alaluostareita perustettiin Karjalan alueelle. Ikonimaalaus ja kirjallisuuden kopioiminen olivat tärkeällä sijalla.
 1500-luvulla Karjalassa oli 7 pitäjänkirkkoa ja pitäjää, pogostaa. Kirkot olivat puisia ja kullakin kirkolla oli oma pappi ja lukkari, kirkonvartija ja leivänpaistaja. Kielinä käytettiin kirkkoslaavia ja venäjää. Alue oli usein sotien jaloissa. Uskonpuhdistus ei ulottunut Karjalaan. Vuonna 1580 oli jo 13 luostaria ja 50 kirkkoa. Vuoden 1617 rauhassa alue tuli Ruotsin haltuun, jonka myötä munkit muuttivat pois, mutta papisto sai jäädä hoitamaan ortodoksista uskoa.
 Luterilaisuus 1600-luvulta eteenpäin
 Luterilaisuuden vakiinnuttua suurimmaksi haasteeksi tuli kansan opettaminen. Vuosisatojen aikana laadittiin useampia katekismuksia sekä koko Raamatun käännöksiä. Kansa opetettiin lukemaan ja kirjoittamaan, jotta he voisivat ymmärtää kristillisyyden perusasiat ja elää niiden mukaan. Oppiminen oli työlästä ja hidasta. Kirkonmiesten taidot vaihtelivat.
 Virinneen pietismin vastapainoksi (joka korosti henkilökohtaista uskoa, Raamattua, pyhityselämää ja aktiivisuutta) kirkko ajautui jäykkään puhdasoppisuuteen. Lähetysajattelu oli sille vierasta ja diakoninen auttaminen lapsenkengissä. Tämän kaiken elävöittämiseksi Jumala antoi monia herätyksiä, joiden pohjalta syntyi kirkkomme viisi vahvaa herätysliikettä. Monet yksityiset perustivat ulkomaisten mallien mukaan diakonisia ja lähetyksellisiä järjestöjä, jotka julistivat evankeliumia, palvelivat syrjäytyneitä ja edistivät lähetystyötä.
 Herätysliikkeiden ohella Suomeen rantautui ns. vapaa kristillisyys, jonka rooli on sekin ollut tärkeä kansamme hengellisessä elämässä ja kasvussa. Näitä olivat baptismi, adventismi, helluntailaisuus, vapaa kirkko, metodismi ja pelastusarmeija.
 Raippaluodossa Hedberg keskittyi oivaltavan kokemuksen myötä sitä ilmaisevan kirjallisuuden kirjoittamiseen. Tärkeimmäksi teokseksi tuli Uskonoppi autuuteen. Tämä merkitsi vahvaa pesäeroa herännäisyyteen, joka korosti alatien kristillisyyttä ja pysyvää epävarmuutta pelastuksen suhteen.
 Herätys puhkesi voimakkaasti Lounais-Suomessa ja levisi siitä länteen ja etelään niin, että evankelinen liike toimi 1870-luvulla jo 200 paikkakunnalla. Eteläsuomalaiset evankeliset papit olivat myös mukana perustamassa Suomen Lähetysseuraa vuonna 1859 ja Pietari Kurvinen oli yksi ensimmäisistä läheteistä Ambomaalla.
 Vuonna 1873 perustettiin Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys (Sley), joka tuotti kirjallisuutta ja lehtiä, sekä rakensi rukoushuoneita, perusti kansanopistoja ja piti evankeliumijuhlia. Ensimmäinen painos Siionin Kanteleesta tuli vuonna 1874.
 Varsin kriittinen suhde kirkkoon lieveni 1930-luvun jälkeen. 1950-luku oli liikkeen kulta-aikaa. Vuodesta 1985 alkaen on pidetty Turussa vuosittainen Maata näkyvissä -tapahtuma. Vuonna 1987 evankelinen liike päätti pitäytyä perinteiseen virkakantaan.
 Ajan myötä on perustettu useita jumalanpalvelusyhteisöjä eri paikkakunnille. Suomen Luther-säätiö perustettiin vuonna 1999 vaalimaan tiukempaa luterilaista linjaa. Vastavuoroisesti liikkeestä irtautui joukko naispappeuden kannattajia vuonna 2008, jolloin he perustivat Evankelisen Lähetysyhdistyksen (ELY). Perusliike suhtautuu yhä kriittisemmin kirkon hengelliseen tilaan ja korostaa omia jumalanpalvelusyhteisöjä.
 Rukoilevaisuus toimi lännessä rinnan evankelisen liikkeen kanssa ja taisteli sen ohella myös herännäisyyttä vastaan kehottaen vakavaan parannuksentekemiseen. Rukouksen ja katumuksen ohella korostettiin täysraittiutta ja tupakoimattomuutta. Liike julkaisi mm. kirjat Viinan kauhistus ja Wäärän opin kauhistus. Se on vahvasti pietistinen ja korostaa selkeää pelastusjärjestystä: armonjärjestys, parannus, usko, uusi elämä ja rukous kaikessa keskeisenä
 Lestadiolaisuus syntyi 1840-luvun puolivälissä pappi Lars Levi Laestadiuksen saarnatoiminnan perusteella Ruotsin pohjoisimmassa Lapissa, josta se levisi myös Suomen puolelle Lappiin. Hän oli myös merkittävä kasvitieteilijä. Laestadius piti ankaria parannussaarnoja ja korosti raittiutta ja askeettisuutta. Jossain vaiheessa Laestadius oivalsi evankeliumin syvemmin ns. Lapin Marian neuvojen myötä, jolloin herätys puhkesi.
 Tästä kokemuksesta on seuraava muistio: ”Talvella vuonna 1844 tulin Åselen Lappiin tarkastusta pitämään. Täällä tapasin muutamia lukijaisia, jotka kuuluivat maltillisempaan puoleen. Niiden seassa oli eräs lappalaistyttö nimeltä Maria, joka avasi koko sydämensä minulle, kuultuaan alttarisaarnani. Tällä yksinkertaisella tytöllä oli armonjärjestyksessä kokemuksia, joita en koskaan ennen ollut kuullut... Ja nyt vasta”, ajattelin minä, ”nyt näen tien, joka viepi elämäään; se on ollut minulta salattuna, kunnes sain puhella Marian kanssa.” Hänen yksinkertainen kertomuksensa vaelluksistansa ja kokemuksistansa teki niin syvän vaikutuksen sydämeeni, että minullekin valkeus koitti; minä sain sinä iltana, minkä vietin Marian seurassa, tuntea taivaallisen ilon esimakua.”
 Juhani Raattamaa kiteytti lestadiolaisuuden opetusta ja mm. seurakuntaoppia, josta saa kuvan, että vain heikäläiset pelastuvat. Valtio ja kirkko ovat vain ”kuolleita munankuoria”, jotka suojaavat elävää ydintä. Siksi valtio ja kirkko ovat hyödyllisiä mutta eivät sisällä Jumalan antamaa elämää.
 Lestadiolaisuudelle tärkeää on seurojen pitäminen ja syntien anteeksiantamuksen julistaminen ”Jeesuksen nimessä ja veressä”. Vain lestadiolaisilla on oikea avainten valta pätevään anteeksiannon julistukseen ja siksi he ovat ainoa oikea seurakunta ja pelastuksen yhteisö.
 Seuroissa koettiin myös voimakkaita liikutuksia ja ilonilmauksia, minkä tähden osallistujia kutsuttiin hihhuleiksi. Seuroissa ei käytetä soittimia, solmiota eikä koruja. Luonteeltaan lestadiolaisuus oli vahvasti maallikkoliike.
 Esikoislestadiolaisuus on pienin, konservatiivisin ja sulkeutunein ryhmä, joka halusi palata Ruotsin alkuperäisille juurille. Tässä ei ole pappeja mukana vaan maallikkovanhimmat ja kiertävät saarnaajat johtavat paikallisia seuraliikkeitä.
 On käsittämätöntä ja surullista kuvitella, että vain lestadiolaiset pelastuisivat ja vain heidän julistamansa synninpäästö olisi pätevä. Jeesus antoi lähetyskäskyn Israelissa, josta evankeliumi on levinnyt lähes kaikkialle maailmaan. Hän sanoi: joka uskoo ja kastetaan, pelastuu. On mieletöntä edes ajatella, että pelkästään jokin hyvin pieni ryhmä suomalaisia pelastuisi ja kaikki muut maailman ihmiset mukaan lukien uskovat joutuisivat kadotukseen. Raamattu puhuu koko ajan kaikille kansoille, heimoille, kielille, roduille annetusta pelastuksesta. Jeesus ei myöskään sanonut, että vain lestadiolaiset pelastuvat. Seurakunta- ja avaintenvaltaopillaan lestadiolaiset kieltävät Jumalan sanan, Jeesuksen sovitustyön laajuuden ja käytännössä he itse asettuvat Jumalan paikalle pelastuksen antajaksi ja määrittäjäksi. Tällainen ajattelu on puhtaasti ihmisen syntisyyttä ja ylpeyttä. Se on sääli sikälikin, että lestadiolaisissa on paljon hyvää kristillistä uskoa ja elämää.
 Mitä opimme näistä vanhoista herätysliikkeistä?
 Tämä on aiheellinen kysymys. Todennäköisesti voimme oppia sekä positiivisia että negatiivisia asioita. Ihanaa ja rohkaisevaa on se, että Jumala antaa yhä uudestaan todella voimakkaitakin ja merkittäviä herätyksen aikoja pimeän maailman keskelle. Jumala toimii suvereenisti ja yllättäenkin. Hän ottaa käyttöönsä pieniä ihmisiä heidän elämänsä arjen keskeltä. Jumala käyttää tavallisia maatalon poikia ja tyttäriä, hän valjastaa käyttöönsä pappejakin. Monesti tavallinen ”maallikko” on saanut neuvoa tulevaa suurta herätysjohtajaa oikeaan suuntaan.
 Eroavuutta on ollut siinä, miten tuo pelastuksen todellisuus on kohdattu, omistettu ja otettu käyttöön. Yksi on oivaltanut hurmoksellisessa Pyhän Hengen kohtaamisessa, toinen hartaassa anovassa polvirukouksessa, kolmas ankaran parannussaarnan ja evankeliumin otteessa, neljäs aralla tunnolla Jumalan sanan ja kasteen armolahjan äärellä. Omasta kokemuksesta, toisten antamista malleista, kenties oman heimotaustan ja yhteiskunnallisen aseman, sekä eri asteisen Raamatun tuntemisen myötä uskon todellisuutta on eletty osittain eri tavoin.
 Jokaisella herätysliikkeellä on ollut uskon ytimen ohella jotain todella hyvää annettavaa suomalaiseen hengelliseen elämään. Samalla kenties jokainen herätysliike on ollut jossain kohtaa omalla tavallaan sivupolulla, joka onkin noussut ihmisestä.
 Viides herätysliike, ”viidesläisyys”
 Neljä edellä kuvattua herätysliikettä on saanut jatkokseen ns. viidennen herätysliikkeen, joka koostuu useammista liikkeistä, suuntauksista ja vaiheista. Sitä on kutsuttu myös uuspietismiksi.
 Viidennen liikkeen taustalla vaikutti monia ilmiöitä kuten teollistuminen, kaupungistuminen, työväenliike, uusien aatteiden nousu, liberaaliteologian vahvistuminen, kirkollinen taantuma, osin vanhojen herätysliikkeiden voimattomuus, anglosaksinen rukous- ja yhteysliike sekä ns. vapaiden suuntien vaikutus.
 Evankelioiva herätysliike alkoi kirkon piirissä 1900-luvun alussa lähetyssaarnaaja Frans Hannulan ja Suomen Lähetysseuran tuoman lähetysherätyksen kautta. Hannulan taustalla oli rukoilevaisuutta ja evankelisen liikkeen painotuksia. Palattuaan Ambomaalta Hannula jatkoi Suomen Lähetysseuran palveluksessa kiertävänä julistajana. Hän piti ahkerasti lähetystilaisuuksia ja -juhlia ympäri Satakuntaa ja läntistä Hämettä. Samanaikaisesti evankelinen liike oli irtautumassa lähetysseuran yhteydestä oman työnäkynsä ympärille. Tunnettu kiistakysymys oli ”koko maailman autuuden -oppi”. Hannula koetti parhaansa mukaan pysyä erillään kiistasta.
 Lähetysjuhlista muotoutui nopeasti voimakkaita herätyskokouksia. Hannulan kanssa julistajana toimi K.R. Kares. Tärkeäksi vuodeksi kehkeytyi 1902, jolloin lähetysjuhlia pidettiin Lemussa, Merimaskussa ja Rymättylässä. Erityisesti Rymättylän seurakunnan nuorten parissa puhkesi voimakas herätys. Pyhän Hengen voima koettiin tuolloin hyvin voimakkaana. Muita herätyksen koskettamia paikkakuntia olivat mm. Perniö, Nousiainen ja Askainen.
 Herätykselle tyypillistä olivat juuri lähetysjuhlat. Laulukirjana pidettiin Hengellisiä lauluja ja virsiä. Hannulan toiminnan kolme pääasiaa olivat sielujen pelastuminen, lähetys ja varojen kerääminen Jumalan valtakunnan työhön. Hän julistuksensa oli terävää, käytännöllistä ja kansantajuisia. Niissä oli suolaa, mutta ytimenä oli aina ristiinnaulittu ja ylösnoussut Jeesus Kristus. Erityisen tärkeiksi muotoutuivat ns. jälkikokoukset ja juhlien aikana käydyt henkilökohtaiset keskustelut. Hannulan tapana oli kysyä: ”Ystäväni, mitenkä on sinun sielusi laita?”
 Vuonna 1906 Hannula ja lähetysseuran työyhteydessä olleet herätyshenkiset saarnaajat järjestivät herätysviikon. Tapahtumaan osallistui 4000-5000 kuulijaa. Toiseksi tärkeäksi keskukseksi rakentui Tampereen alue. Herätyksen ominta aluetta näiden ohella oli Lounais-Suomi. Laajalti vaikuttanut herätys sai hiljalleen nimen ”Hannulan herätys”. Olihan juuri Frans Hannula sen uutterin puuhamies. Hänen kerrotaan vierailleen vuodessa jopa 140 tilaisuudessa, mikä on erittäin paljon ottaen huomioon aikansa kulkuvälineet.
 Frans Hannulan kova työtahti kulutti terveyttä ja lopulta vuonna 1914 hän menehtyi noin 60-vuotiaana. Hannulan myötä herätyksen paras terä taittui ja toiminta alkoi hiipua. Harvoista säilyneistä rukoushuoneista yksi on Lemussa. Ks. lemunrukoushuone.fi.
 Uukuniemen herätys
 Uukuniemen herätys puhkesi 1900-luvun alussa unissasaarnaaja Helena Konttisen ympärille rakentuneen hurmoksellisen herätyksen myötä. Hän sai voimakkaita näkyjä ja saarnasi horrostilassa, jakoi kehotuksia ja rukoili parantumista. Konttinen saarnasi yli kymmenen vuoden ajan. Keskeinen vuotuinen ajankohta oli elokuussa, jolloin hän piti ”tilipäiviä”, joissa hän kävi ankaraan itsetutkistelua. Tämä johti juhlainstituutioon, jossa vietettiin elokuisia tilipäiviä Uukuniemen herätyksen ydintoimintona.
 Herätys sai ihanteensa voimakkaasta sisälähetystoiminnasta ja oli luonteeltaan maallikkoliike. Siinä painotettiin ihmisten uskonelämän uudistamista ja vähäosaisten auttamista. Tämä johti Parikanniemen orpokodin ja sen kannatusyhdistyksen perustamiseen vuosina 1915 ja 1917. Yhdistys on nykyään nimellä Parikanniemen ystävät ry. Toimintaa tukemaan perustettiin myös Parikanniemisäätiö (parikanniemi.fi).
 Kun orpokoti jäi luovutetulle Karjalan alueelle, sen toimintaa jatkaa Ristiinan orpokoti vuodesta 1949 lähtien. Sen nimeksi muutettiin myöhemmin Parikanniemen lastenkoti. Vuotuisia juhlia jatketaan yhä, tosin Saaren kirkolla.
 Uukuniemen herätystä ei välttämättä lueta ns. viidenteen herätysliikkeeseen vaan se muistuttaa enemmän 1800-luvulla koettuja herätyksiä.
 Muroman herätys ja Suomen Raamattuopisto
 Urho Muroman isä oli evankelisen liikkeen pappi. He asuivat Helsingissä aikana, jolloin kirkollista ja kristillistä elämää haastoivat työväen nousu ja uudet aatesuunnat, sekä vapaiden suuntien voimakas toiminta. Muroma itse koki voimakkaan hengellisen herätyksen vuonna 1912, kun norjalainen Albert Lunden vieraili Helsingissä. Hän koki, että vapaakirkollinen herätyskokous auttoi ihmisiä paremmin kääntymykseen kuin luterilainen kirkko perinteineen.
 Valmistuttuaan papiksi hän osallistui etenkin työväestön evankeliointiin. Muroma piti pitkiä kokoussarjoja, joita mainostettiin näkyvästi. Toiminta oli muodoltaan vapaiden suuntien ja sisällöllisesti siinä pyrittiin julistuksen ja sielunhoidon kautta tuomaan ihmisiä herätykseen ja uskoon. Kokouksia pidettiin kirkoissa, jotka täyttyivät ääriään myöten.
 Muroman evankeliointityö perustui Jumalan antamaan lahjaan, määrätietoisuuteen, uskon käytännölliseksi tekemiseen ja antaumukselliseen sielunhoitotyöhön. Hänen julistuksensa keskipisteenä oli ristiinnaulittu Kristus. Lisäksi Muroma painotti uudestisyntymistä uskoon tulemisessa sekä pyhityselämää. Hän järjesti vuosittain Hengellisen elämän syventymispäiviä sekä perusti Herää Valvomaan -lehden, jonka levikki kasvoi nopeasti suureksi.
 Muroma painotti maallikkoiden järjestelmällistä raamatunopetusta, mikä oli melko vierasta seurakunnissa. Tätä varten hän perusti Suomen Raamattuopiston vuonna 1945, joka keskittyi raamattukurssien pitämiseen ja evankeliointityön jatkamiseen. Kaiken ohella Muroma vastusti kirkkoon pesiytynyttä liberaaliteologiaa, joka tappoi kristillisen uskon.
 Raamattuopiston merkitys kasvoi ja sen toiminta monipuolistui. Siitä tuli viidennen herätysliikkeen keskus pariksi vuosikymmeneksi. Vaikka Muroma käytti vapaiden suuntien menetelmiä eikä pitänyt kastetta aivan keskeisenä, hän muutoin pitäytyi luterilaiseen tunnustukseen.
 Raamattuopiston merkittäviä toimijoita olivat mm. Eino J. Honkanen, Matti Häkkinen, Uuras Saarnivaara ja Olavi Peltola. 1960-luvun puolivälissä viidennen herätysliikkeen piirissä tapahtui jakautumista mm. suhteessa pyhitykseen ja karismaattisuuteen, sekä työnäystä ja taloudellisista seikoista.
 Vuonna 1967 perustettiin Evankelisluterilainen Kansanlähetys, jonka piiriin siirtyi monia viidesläisiä mm. Raamattuopistolta. Tämä merkitsi pitkäaikaista kriisiä ja välien tulehtumista.
 Suomen Raamattuopiston työ jatkui ja esimerkiksi nuorisotyön merkitys kasvoi koulutuksen ja mm. Pro Fide -yhtyeen myötä. Työtä johtamaan tuli Raimo Mäkelä. Raamattuopisto alkoi painottaa luterilaista tunnustusta enemmän kuin Muroman aikana. Raamattuopisto sai kansanopisto-oikeudet vuonna 1989, nuorisotyönohjaajan koulutuksen, sekä diakonia-ammattikorkeakoulun (1996-2015).
 Suomen Raamattuopiston sivuilla sro.fi kerrotaan seuraavasti: Suomen Raamattuopiston Säätiö on Raamattuun ja luterilaiseen tunnustukseen sitoutuva itsenäinen kristillinen järjestö, jonka tarkoitus on julistaa evankeliumia, opettaa Raamattua, tarjota ihmisille hengellinen koti ja tukea lähetystyötä. Raamattuopistossa järjestetään pitkiä ja lyhyitä raamattukursseja sekä muuta koulutusta ja tapahtumia. Se järjestää yhdessä luterilaisten seurakuntien kanssa toimintaa eri puolilla Suomea. Vuokatissa ja Oulussa järjestöllä on kristilliset loma- ja kurssikeskukset. Raamattuopiston kustannusliike Perussanoma julkaisee kirjallisuutta sekä Elämä- ja Perusta-lehtiä. Raamattuopiston ystävien yhdyssiteenä toimii Suomen Raamattuopiston Ystävät ry ja sen jäsenlehti Ystäväviesti. Säätiöllä ja sen kustannusliikkeellä on noin 60 palkattua työntekijää ja moninkertaisesti enemmän vapaaehtoisia. Raamattuopiston talous on suureksi osaksi vapaaehtoisen tuen varassa.
 Mangsin herätys ja Kansan Raamattuseura
 Sota-aika on usein myös herätyksen aikaa. Evankelista Frank Mangs piti herätyskokouksia ympäri maata, joista tuli suosittuja. Herätyksen jatkuvuutta varten perustettiin vuonna 1945 syntyi Kansan Raamattuseuran Säätiö (KRS) Yrjö Karilaksen toimesta. Siitä ei muodostunut omaa herätysliikettä vaan evankeliointityön palvelujärjestö. KRS keskittyy julistukseen ja evankeliointityön koulutukseen seurakunnissa.
 Kansan Raamattuseura julkaisee Sana-lehteä. Järjestö sai vuonna 1953 Lohjalla sijaitsevan Vivamon maatilan, jonne perustettiin toimintakeskus. Sen myötä nuorisotyö alkoi kasvaa voimakkaasti. Myöhemmin Vivamosta on kehittynyt mm. Raamattukylä. 1960-1970-luvuilla toiminta kasvoi uusien työntekijöiden ja toimitilojen myötä.
 Karas-Sana Oy hoitaa järjestön kustannustoimintaa. 1980-luvulla pidettiin Tässä Elämä -kampanjan, jolla tavoitettiin puoli miljoonaa ihmistä. Kansan Raamattuseura on järjestänyt monia suuria missiotapahtumia Suomessa ja Baltiassa, yhteistyössä mm. evankelista, rovasti Kalevi Lehtisen sekä Agape-Europan kanssa. Työ on laajentunut myös Venäjälle ja muihin maihin.
 KRSn omilla kansanraamattuseura.fi sivustolla kerrotaan seuraavasti: Kansan Raamattuseuran Säätiö (KRS) on luterilaisen kirkon piirissä toimiva valtakunnallinen evankelioimisjärjestö. Toimintamme kiteytyy sanoihin: Elämme armosta, kerromme Jeesuksesta. Haluamme rohkaista ihmisiä uskomaan Jeesukseen Kristukseen omana Vapahtajanaan ja tuomaan toisiakin hänen yhteyteensä. Haluamme myös palvella seurakuntia evankelioimistehtävän toteuttamisessa ja seurakuntalaisten varustamisessa. Työn piirissä on tilaa taustaltaan ja kristilliseltä korostukseltaan erilaisille ihmisille. Kansan Raamattuseura haluaa toimia sillanrakentajana; rakentamassa elämän siltaa Jumalan yhteyteen sekä kristittyjen yhteyteen yli yhteiskunta- ja kirkkokuntarajojen.
 Keskittymisestä Jeesukseen huolimatta KRS varoo ottamasta kantaa kristillisiin arvo- ja moraalikysymyksiin, minkä vuoksi sitä voitaneen pitää viidesläisyyden ”vasempana siipenä”.
 Ylioppilaslähetys, myöhemmin OPKO
 Suomessa toimi Kristillinen ylioppilasliitto, mutta se oli suuntautunut yhteiskunnallisiin asioihin eikä evankeliumin julistamiseen. Lisäksi monet kantoivat huolta kirkkomme hengellisestä taantumasta. Samanaikaisesti koettiin laajaakin herätystä opiskelijoiden keskuudessa. Niinpä etenkin Suomen Raamattuopiston ja Kansan Raamattuseuran vaikutuspiirissä mukana olevat kokivat tarpeelliseksi perustaa sellaisen järjestön, joka julistaisi evankeliumia opiskelijoille ja johdattaisi Jumalan syvempään tuntemiseen Raamatun kautta.
 Suomen Ev.lut. Ylioppilaslähetys perustettiin vuonna 1964. Sen pääsihteeriksi valittiin Juhani Lindgren ja puheenjohtajaksi Asko Jokiranta. Ylioppilaslähetyksen keskeisiä toimijoita olivat heidän lisäkseen Olavi Peltola, Osmo Tiililä, Raimo Mäkelä ja Timo Junkkaala.
 Järjestön suurimpana voimavarana olivat opiskelijat, jotka välittivät evankeliumin sanomaa juuri siellä, missä opiskelijatoverit olivat eli korkeakouluissa. Tavoittavia työmuotoja olivat myös boksiaktiot eli opiskelija-asuntuloissa käynnit sekä evankelioivat ja apologeettiset luentosarjat yliopistolla. Raamattupiirejä oli kymmeniä. Toiminnan tueksi perustettiin opiskelijalehti Pro Fide.
 Monet nuoret olivat evankeliointityön ohella halukkaita lähetystyöhön. Ylioppilaslähetys solmikin monia kansainvälisiä kontakteja. Toimintaa oli myös ruotsinkielisenä, mikä järjestäytyi vuonna 1977 omaksi yhdistyksekseen. Ylioppilaslähetys halusi tavoittaa koululaisiakin mm. Riitta-Maija Korhosen työpanoksella. Työ kehittyi ja muotoutui niin, että vuonna 1969 perustettiin Suomen Ev.lut. Teinilähetys. Kaikkiaan Ylioppilaslähetyksen työ kasvoi ja laajeni 1970-luvulla.
 Vuonna 1981 järjestön nimi ajanmukaistettiin Suomen Ev.lut. Opiskelija- ja Koululaislähetykseksi (OPKO). Samalla sen kumppanuutta tiivistettiin muutamien lähetysjärjestöjen kanssa. 1980-luku oli toiminnan vakiintumisen ja säilyttämisen aikaa. Haasteeksi nousi uusien sukupolvien tavoittaminen, sillä herätysten ja suurten joukkojen aika oli ohi. Uudeksi toimintamuodoksi tuli nuorten valtakunnalliset leirit. 1990-luvulla järjestön tavaramerkiksi syntyi valtakunnallinen raamattuvisa. Tuolloin myös järjestettiin muutamia omia jumalanpalvelustapahtumia ja pohdittiin seurakuntayhteyden merkitystä tai sen puuttumista.
 Vuonna 2003 hankittiin Enä-Sepän leirikeskus Vihdistä. 2010-luvulla järjestön työssä on tapahtunut toiminnan terävöitymistä ja osallistujien määrän kasvua pääsihteeri Jussi Miettisen johdolla. Järjestöön voit tutustua opko.fi -sivustolla.
 Evankelisluterilainen Kansanlähetys
 Suomessa koettiin 1960-luvulla erityistä nuoriso- ja lähetysherätystä. Taustalla oli mm. Suomen Raamattuopiston ja Kansan Raamattuseuran tekemä hengellinen työ. Samalla kun kannettiin huolta yhteiskunnan maallistumisesta ja uusien aatteiden noususta, koettiin kirkon ajautuneen liiaksi liberaaliteologiseen luopumukseen. Taistelua käytiin ihmisten pelastuksesta ja Raamatun arvovallasta.
 Herätyksen vahvistamiseksi perustettiin vuonna 1964 Ylioppilaslähetys ja 1965 Uusi tie -lehti. Sen toimittajia olivat mm. Eino J. Honkanen, Per Olaf Malk, Martti Kaipainen ja Seppo Väisänen. Lehti oli uskoville tärkeä mutta se yritettiin kaataa jopa eduskunnan kautta.
 Jo pitempään oli haaveiltu erityisesti omasta lähetysjärjestöstä. Varsinkin Uusi tie -lehti kokosi yhteen evankelioivan herätysliikkeen kannattajia ja vahvisti lähetysnäkyä. Päätettiin perustaa kattojärjestö nimeltä Suomen Evankelisluterilainen Kansanlähetys vuonna 1967, joka aloitti myös lähetystyön koulutuksen Olavi Peltolan johdolla. Jo samana vuonna pidettiin ensimmäiset kansanlähetyspäivät.
 Järjestö aloitti slaavilaistyön ja osti Hausjärveltä Ryttylän työnsä keskukseksi. Yhteistyötä tehtiin Norjan luterilaisen lähetysliiton kanssa (NLM), jolta saatiin myös rakenteellinen malli Kansanlähetyksen organisaatiolle. Alueittain perustettiin kansanlähetyspiirejä.
 Liikkeen keskeiseksi toiminta-ajatukseksi muotoutui ”Evankelioikaa kansa evankelioimaan kansoja!” (Per Olaf Malk). Tavoitteena oli, että kotimaan herätys kanavoituisi lähetystyön hyväksi. Tämä merkitsi sitä, että Kansanlähetyksestä tuli sisä- ja ulkolähetysjärjestö.
 Ensimmäiset lähetit siunattiin 1968 Japaniin ja Etiopiaan NLM:n työyhteyteen. Kansanlähetykseen siirtyi työntekijöitä mm. Suomen Raamattuopistolta. Järjestön ensimmäiseksi pääsihteeriksi valittiin Matti Väisänen. Vuonna 1971 Kansanlähetys hyväksyttiin kirkon viralliseksi lähetysjärjestöksi.
 Kansanlähetys halusi korostaa Raamatun arvovaltaa ja henkilökohtaisen uskon merkitystä. Se vastusti liberaaliteologiaa ja halusi vaikuttaa yhteiskunnan kristillistämiseen. Kansanlähetyksen aktiivit tukivat Suomen Kristillistä Liittoa, mikä edesauttoi sitä, että puolue sai vuonna 1970 ensimmäisen kansanedustajansa.
 Kansanlähetys halusi pysyä kirkon sisällä ja uudistaa sitä Raamatun sanalla. Se haluaa toimia kirkon hyväksi mutta ei liberaaliteologian ehdoilla. Kansanlähetys painottaa luterilaista tunnustusta, vaikka alueittain onkin painotus- ja tyylieroja.
 Kansanlähetyksen sisällä koettiin linjaerimielisyyttä mm. suhtautumisessa pyhitykseen ja karismaattisuuteen. Tämä vaikutti henkilö- ja johtosuhteisiin sekä sisä- ja ulkolähetyksen väliseen tasapainoon. Lopulta koettu jännite kasvoi niin, että vuonna 1973 syntyi Sanansaattajat ja 1974 Lähetysyhdistys Kylväjä nimiset järjestöt. Varsinkin Kylväjään siirtyi moni Kansanlähetyksen lähetystyöntekijä. Myös nykyinen OPKO irtautui Kansanlähetyksen yhteydestä.
 Hajaannus koetteli Kansanlähetyksen elämää ja työtä 1970-luvulla mutta seuraavalla vuosikymmenellä järjestö vahvistui ja vakiinnutti asemansa kirkon piirissä. Kaiken keskellä lähetystyön vastuu laajeni ja mm. Neuvostoliittoon salakuljetettiin mittavia määriä Raamattuja.
 Kansanlähetys kertoo omasta työstään sekl.fi sivustolla seuraavasti: Suomen Evankelisluterilainen Kansanlähetys (SEKL) on vuonna 1967 perustettu Suomen evankelisluterialisen kirkon lähetysjärjestö, jonka tarkoituksena on toteuttaa Jeesuksen antamaa lähetyskäskyä lähellä ja kaukana. Kansanlähetys on herätysliike ja toimii työssään Raamatun sekä luterilaisen tunnustuksen pohjalta. Tunnuksenamme on ”Evankelioikaa kansa evankelioimaan kansoja”.
 Kansanlähetys julistaa kotimaassa evankeliumia hengellisen elämän syntymiseksi, syventämiseksi ja vahvistamiseksi. Tavoitteena on, että ihmiset Kristuksen rakkauden vaikutuksesta lähtevät liikkeelle joko lähettäjinä tai lähtijöinä. Kotimaassa Kansanlähetys toimii 17 piirijärjestönsä kautta.
 Kansanlähetyksellä on 68 lähettiä (vuonna 2014), jotka toimivat viidellätoista työalueella Aasiassa, Afrikassa, Euroopassa ja Oseaniassa. Kansanlähetysopisto sijaitsee Ryttylässä ja sen tunnuslause on: Kiinnostaako Raamattu?
 Kansanlähetys järjestää kesäisin valtakunnalliset kansanlähetyspäivät. Sen työtä edistävät Uusi tie -lehti ja kirjakustannus.
 Lähetysyhdistys Kylväjä ja Medialähetys Sanansaattajat
 Näistä viidenteen herätysliikkeeseen lukeutuvista lähetysjärjestöistä tarkemmin kohdassa ”Kirkkomme lähetysjärjestöt”. Ks. kylvaja.fi / flom.fi sekä sansa.fi
 Suomen Teologinen Instituutti (STI)
 Suomen Teologinen Instituutti perustettiin vuonna 1987, koska herätysliikkeet kokivat yliopistollisen teologikoulutuksen riittämättömäksi. Sen perustajina olivat monet viidesläiset järjestöt ja rukoilevaiset.
 STI järjestää teologisia luentoja, pienryhmiä, seurakuntavierailuja, ylläpitää kirjastoa ja lukusalia, sekä julkaisee Justitia-aikakausikirjaa ja Kulmakivi-lehteä. Sen työntekijöitä ovat mm. Timo Eskola tutkijana ja Ville Auvinen pääsihteerinä. STI:llä on kansainvälisiä yhteistyötahoja Pohjoismaissa ja Saksassa. Järjestön toimintaan voi tutustua sti.fi sivustolla.
 Viisikielinen laulukirja ja muu yhteistoiminta
 Yhtenä viidennen herätysliikkeen tuoreena merkkipaaluna voitaneen pitää yhteisen laulukirjan ”Viisikielisen” kokoaminen ja julkaiseminen helmikuussa 2014. Laulukirja on mittava ja monipuolinen kokoelma rakkaimpia, tuttuja ja uudempiakin hengellisiä lauluja, joita on käytetty vuosikymmenten aikana. Viiden vuoden aikana on pidetty myös Kirkkokansan Raamattupäiviä, joihin on kokoontunut eri järjestöjen väkeä yhteiselle asialle. Tämä on yksi esimerkki näiden tahojen halusta tehdä yhä tiiviimpää yhteistyötä evankeliumin edistämiseksi.
 Lähtökohtaisesti karismaattisuus nousee Raamatusta ja on luonnollinen osa kristillisyyttä, vaikkakin vaihtelevissa määrin. Saman aikaan se on vähintäänkin yhtä altis kristillisyyden ja hengellisyyden vääristymille kuten kaikki kirkkokunnat, seurakunnat ja liikkeet. Niinpä karismaattisuuden nimissä ja myötä on kaiken hyvän ohella esiintynyt ihmislähtöistä ”sielullista” ja jopa demonista toimintaa.
 Seuraava suuri herätys?
 Elämme aikaa, jolloin yksilöt, kansa, yhteiskunta ja jopa kirkko on maallistunut ja elää yhä enemmän vailla Raamattua ja uskoa. Liberaalisuus yrittää repiä kaiken raamatullisen. Liberaaliteologia tekee samaa kirkon sisällä. Kirkko on menettämässä perustansa ja sanomansa, mikä näkyy monenlaisena hiipumisena, pinnallisuutena, muotomenoina ja kristillisen uskon vakavina vääristyminä.
 Aika ajoin on historian saatossa koettu ja kaivattu herätyksiä. Jumala on antanut niitä monella eri tavalla, aina yllättäen. Kymmenisen vuotta sitten rukoiltiin ja odotettiin uutta suurta herätystä, joka oli kuin jo puhkeamassa esiin. Varsin usein kajahti profetia, että Jumala ei anna herätystä, koska uskovat eivät ole siihen valmiita. He eivät rukoile, kasva ja palvele riittävästi. He eivät ole riittävän pyhiä...
 Itse en usko näihin ”profetioihin”. Jumala on toiminut lähes päinvastaisella taktiikalla. Herätys on alkanut silloin, kun kaikki inhimilliset mahdollisuudet on menetetty. Silloin kun kaikki näyttää mahdottomalle ja täysin menetetylle, silloin Jumala on noussut ja vuodattanut herättävän Henkensä uudella voimalla.
 Herätykset alkoivat Jeesuksen ristinkuoleman jälkeen. Opetuslapsien maailma oli romahtanut. He pelkäsivät jo omaakin vangitsemista. He olivat lamaantuneita, kaiken menettäneitä. Silloin heille ilmestyi ylösnoussut Jeesus Kristus. Silloin heille annettiin Pyhän Hengen voima julistusta ja palvelua varten. Silloin puhkesi herätys.
 Sama on toistunut historian saatossa eri herätyksissä. Yhtäkkiä on kesken heinätöiden vuodatettu herätyksen Henki tavallisten ihmisten ylle. Herätysten avainhenkilöitä on siirretty lähes vankilanomaisiin olosuhteisiin, mutta siellä he ovat saaneet keskittyä Sanaan ja kiteyttää sanomansa. Mikään ei ole voinut estää Jumalaa. Kaikki kunnia kuuluu yksin Jumalalle, sillä vain Hän antaa herätyksen ja vain Hän sitä haluaa kokosydämisesti ja puhtaasti. Mikään ei ole kiinni meistä syntisistä, penseistä, monin tavoin epäonnistuneista uskovista.
 Jumala toimii suvereenisti ja antaa uuden, suuren herätyksen – juuri silloin kun me ihmiset olemme kaiken menettäneitä, kaiken luopumuksen, liberaalisuuden painamia ja sitomia. Sitä eivät tuo rukouksemme eivätkä pyhitysohjelmamme. Vasta kun oikea herätys alkaa, vasta silloin Jumala täyttää meidät oikealla herätyksen Hengellä ja sen mukaisella rukouksella, elämällä ja innolla. Vasta silloin kahleet kirpoavat.
 Suuri herätys tuo paljon hyvää, mutta hyvin pian nousee ankara vastustus. Jyvät seulotaan akanoista ja kulta puhdistetaan tulessa. Kokemusten ja elämysten jälkeen on aika juurtua ja syventyä Sanaan. Vainot, kärsimykset ja elämän kova arki pitävät lähellä Kristusta. Kukaan ihminen ei olekaan suuri saarnaaja ja herättäjä. Kukaan ihminen ei anna elämää. Sen tekee yksin Jumala. Vain Hän on elämän ehtymätön lähde. Suuri lopunajallinen herätys johtaa suureen, ennennäkemättömään uskovien ja juutalaisten vainoon. Moni kokee marttyyrikuoleman. Mutta tämä ajallinen elämä ei olekaan päämäärämme eikä täyttymyksemme. Se on taivaissa, kirkkaudessa.


type: caselaw

text:
 20.7.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 236/33
 Решение на Общия съд от 3 юни 2015 г. — Pensa Pharma/СХВП — Ferring и Farmaceutisk Laboratorium Ferring (PENSA PHARMA и pensa)
 (Съединени дела T-544/12 и Т-546/12) (1)
 ((Марка на Общността - Производство за обявяване на недействителност - Словесна марка на Общността PENSA PHARMA и фигуративна марка на Общността pensa - Предходна национална словесна марка и марка на Бенелюкс PENTASA - Изрично съгласие за регистрацията на марката ма Общността преди представянето на искане за обявяване на недействителност - член 53, параграф 3 от Регламент (ЕО) No 207/2009 - Относителни основания за отказ - Риск от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент No 207/2009 и член 53, параграф 1, буква а) от Регламент No 207/2009))
 (2015/C 236/43)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Pensa Pharma, SA (Валенсия, Испания) (представители: M. Esteve Sanz, M. González Gordon и R. Kunze, адвокати)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представители: P. Geroulakos и J. Crespo Carrillo)
 Други страни в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Ferring BV (Hoofddorp, Нидерландия) и Farmaceutisk Laboratorium Ferring A/S (Копенхаген, Дания) (представители: първоначално I. Fowler, solicitor, A. Renck, V. von Bomhard и D. Slopek, avocats, впоследствие I. Fowler, A. Renck, V. von Bomhard и J. Fuhrmann, avocat, и накрая I. Fowler и J. Fuhrmann)
 Предмет
 Две жалби, подадени срещу решения на пети апелативен състав на СХВП от 1 октомври 2012 г. (преписки R 1883/2011-5 и R 1884/2011-5), отнасящи се производство по обявяване на недействителност между Ferring BV и Farmaceutisk Laboratorium Ferring A/S, от една страна, и Pensa Pharma SA, от друга страна.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбите.
 2)
 Осъжда Pensa Pharma, SA да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 55, 23.2.2013 г.