jurisdiction: EU

text:
 Důležité právní upozornění
 |
 22002D0165
 Úřední věstník L 038 , 13/02/2003 S. 0024 - 0025
 Rozhodnutí Smíšeného výboru EHPč. 165/2002ze dne 6. prosince 2002,kterým se mění příloha IX (Finanční služby) Dohody o EHPSMÍŠENÝ VÝBOR EHP,s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen "Dohoda"), a zejména s ohledem na článek 98 této dohody,vzhledem k těmto důvodům:(1) Příloha IX Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 103/2002 ze dne 12. července 2002 [1].(2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/12/ES ze dne 5. března 2002, kterou se mění směrnice Rady 79/267/EHS, pokud jde o požadavky na míru solventnosti u životních pojišťoven [2], by měla být začleněna do Dohody,ROZHODL TAKTO:Článek 1Příloha IX Dohody se mění takto:1. V bodě 11 (směrnice Rady 79/267/EHS) se doplňuje nová odrážka, která zní:"— 32002 L 0012: směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/12/ES ze dne 5. března 2002 (Úř. věst. L 77, 20.3.2002, s. 11)."2. Úpravy v bodě 11 (směrnice Rady 79/267/EHS) se mění takto:a) úprava a) a první, druhá a šestá odrážka úpravy b) se zrušují;b) doplňuje se nová úprava, která zní:"g) v článku 20a se výraz "evropský index spotřebitelských cen zahrnující všechny členské státy" nahrazuje výrazem "index spotřebitelských cen EHP zahrnující všechny smluvní strany"."3. Úpravy a) a b) v bodě 12a (směrnice Rady 92/96/EHS) se zrušují.Článek 2Znění směrnice 2002/12/ES v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropských společenství, jsou platná.Článek 3Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 7. prosince 2002 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody [3].Článek 4Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.V Bruselu dne 6. prosince 2002.Za Smíšený výbor EHPpředsedaKjartan Jóhannsson[1] Úř. věst. L 298, 31.10.2002, s. 19.[2] Úř. věst. L 77, 20.3.2002, s. 11.[3] Byly oznámeny ústavní požadavky.--------------------------------------------------


type: wikipedia

text:
Пъстрен е село в Южна България. То се намира в община Опан, област Стара Загора.
 История
 Наричало се е Пъстре защото, когато сме били под османско владичество турците са забранявали носенето на светли дрехи(коприна)
 , но жителите на нашето село са били единствените които са носили светли дрехи и от там идва днешното име на селото, Пъстрен.
 Редовни събития
 Събор на село Пъстрен 7 ноември.
 Външни препратки
 Села в област Стара Загора
 Населени места в община Опан


type: contracts

text:
 22.11.2018
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 296/37
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP č. 244/2016
 ze dne 2. prosince 2016,
 kterým se mění příloha XIII (Doprava) Dohody o EHP [2018/1804]
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda o EHP“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/76/EU ze dne 27. září 2011, kterou se mění směrnice 1999/62/ES o výběru poplatků za užívání určitých pozemních komunikací těžkými nákladními vozidly (1), má být začleněna do Dohody o EHP.
 (2)
 Příloha XIII Dohody o EHP by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
 PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 Bod 18a (směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/62/ES) přílohy XIII Dohody o EHP se mění takto:
 1.
 Doplňuje se nová odrážka, která zní:
 „—
 32011 L 0076: směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/76/EU ze dne 27. září 2011 (Úř. věst. L 269, 14.10.2011, s. 1).“
 2.
 Písmena d) a e) se nahrazují tímto:
 „e)
 v čl. 7i odst. 2 se doplňují nové pododstavce, které znějí:
 „V případě režimů mýtného na transevropské silniční síti v jiných částech Norska než v jihovýchodním Norsku lze současnou úroveň slev nebo snížených sazeb mýtného pro časté uživatele používat v režimech mýtného, které již existují ke dni vstupu rozhodnutí Smíšeného výboru EHP č. 129/2012 ze dne 13. července 2012 (2) v platnost, pokud je podíl mezinárodní těžké nákladní dopravy na dané síti pozemních komunikací nižší než 30 %.
 V případě režimů mýtného, které byly zavedeny po dni vstupu rozhodnutí Smíšeného výboru EHP č. 129/2012 v platnost, nesmějí slevy nebo snížené sazby mýtného pro časté uživatele překročit úroveň stanovenou v čl. 7i odst. 2 písm. c) této směrnice, pokud:
 —
 podíl mezinárodní těžké nákladní dopravy na dané síti pozemních komunikací není vyšší než 5 %,
 —
 úroveň takových slev nebo snížených sazeb je odůvodněna konkrétními okolnostmi, zejména pokud danou síť pozemních komunikací tvoří mosty nebo tunely, které nahrazují přívozy.
 (2) Úř. věst. L 309, 8.11.2012, s. 8.““"
 (2) Úř. věst. L 309, 8.11.2012, s. 8.““"
 3.
 Dosavadní písmeno f) se označuje jako písmeno d) a slova „čl. 7 odst. 9“ v uvedeném písmeni se nahrazují slovy „čl. 7 odst. 1“.
 Článek 2
 Znění směrnice 2011/76/EU v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 3. prosince 2016 za předpokladu, že jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody o EHP (*1).
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 2. prosince 2016.
 Za Smíšený výbor EHP
 předsedkyně
 Bergdís ELLERTSDÓTTIR
 (1) Úř. věst. L 269, 14.10.2011, s. 1.
 (*1) Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.
 Prohlášení států ESVO
 k rozhodnutí Smíšeného výboru EHP č. 244/2016, kterým se směrnice 2011/76/EU začleňuje do Dohody o EHP
 Začleněním čl. 2 písm. b), článku 7c, čl. 7f odst. 4 a 5, čl. 7g odst. 1 bodu iv), čl. 7h odst. 3 a 4, čl. 7i odst. 1, čl. 7j odst. 3 a 4, čl. 11 odst. 1 písm. a) a d) a příloh IIIa a IIIb směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/62/ES ze dne 17. června 1999 o výběru poplatků za užívání určitých pozemních komunikací těžkými nákladními vozidly (1), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/76/EU ze dne 27. září 2011, kterou se mění směrnice 1999/62/ES o výběru poplatků za užívání určitých pozemních komunikací těžkými nákladními vozidly (2), do Dohody o EHP není dotčena oblast působnosti Dohody o EHP.
 (1) Úř. věst. L 187, 20.7.1999, s. 42.
 (2) Úř. věst. L 269, 14.10.2011, s. 1.


type: caselaw

text:
 17.7.2017
 FR
 Journal officiel de l'Union européenne
 C 231/36
 Recours introduit le 12 mai 2017 — Le Pen/Parlement
 (Affaire T-284/17)
 (2017/C 231/45)
 Langue de procédure: le français
 Parties
 Partie requérante: Marion Le Pen (Saint-Cloud, France) (représentant: M. Ceccaldi, avocat)
 Partie défenderesse: Parlement européen
 Conclusions
 La partie requérante conclut à ce qu’il plaise au Tribunal:
 —
 annuler la décision du Parlement européen du 2 mars 2017 sur la demande de levée de l’immunité de Marine Le Pen 2016/2295 (IMM);
 —
 condamner le Parlement européen à verser à Madame Marine Le Pen la somme de 35 000 euros au titre de réparation du préjudice moral subi;
 —
 condamner le Parlement européen à verser à Madame Marine Le Pen la somme de 5 000 euros au titre du remboursement des dépens récupérables;
 —
 condamner le Parlement européen aux entiers dépens de l’instance.
 Moyens et principaux arguments
 À l’appui du recours, la partie requérante invoque quatre moyens.
 1.
 Premier moyen, tiré de la violation de l’article 8 du protocole no 7 sur les privilèges et immunités de l’Union européenne (ci-après le «protocole»). Ce moyen se divise en quatre branches.
 —
 Première branche, tirée de l’étendue de l’immunité prévue à l’article 8 du protocole.
 —
 Deuxième branche, tirée de l’objet de l’immunité prévue à l’article 8 du protocole.
 —
 Troisième branche, tirée de la sauvegarde traditionnelle par le Parlement de l’immunité prévue à l’article 8 du protocole.
 —
 Quatrième branche, tirée de la violation de l’immunité de Madame Le Pen prévue à l’article 8 du protocole.
 2.
 Deuxième moyen, tiré de la violation de l’article 9 du protocole. Ce moyen se divise en trois branches.
 —
 Première branche, tirée de l’objet de l’article 9 du protocole.
 —
 Deuxième branche, tirée de l’erreur de droit du Parlement européen eu égard à la levée de l’immunité de Madame Le Pen.
 —
 Troisième branche, tirée du fait que la décision de levée de l’immunité serait contraire à l’indépendance de Madame Le Pen et de l’institution.
 3.
 Troisième moyen, tiré de la violation du principe d’égalité de traitement et du principe de bonne administration. Ce moyen se divise en deux branches.
 —
 Première branche, tirée du traitement différent de Madame Le Pen par rapport à des situations comparables et de la violation du principe d’égalité de traitement.
 —
 Seconde branche, tirée du fait que la décision attaquée représenterait un cas manifeste de fumus persecutionis et violerait le principe de bonne administration.
 4.
 Quatrième moyen, tirée de la violation des droits de la défense.


text:
 18.10.2013
 SV
 Europeiska unionens officiella tidning
 L 277/14
 BESLUT nr 1/2013 AV BLANDADE EU–EFTA-KOMMITTÉN FÖR GEMENSAM TRANSITERING
 av den 1 juli 2013
 om ändring av konventionen av den 20 maj 1987 om ett gemensamt transiteringsförfarande
 (2013/510/EU)
 BLANDADE EU–EFTA-KOMMITTÉN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
 med beaktande av konventionen av den 20 maj 1987 om ett gemensamt transiteringsförfarande (1), särskilt artikel 15.3 a, och
 av följande skäl:
 (1)
 Kroatien anslöt sig till unionen den 1 juli 2013.
 (2)
 De kroatiska språkversionerna av de hänvisningar som används i konventionen av den 20 maj 1987 om ett gemensamt transiteringsförfarande (nedan kallad konventionen) bör därför flyttas från de delar som gäller Eftaländerna och införas i de delar som gäller unionens medlemsstater.
 (3)
 Till följd av Kroatiens anslutning bör det även införas tekniska ändringar i konventionen vad gäller de formulär för borgensförbindelse som anges i tillägg III.
 (4)
 För att formulär för borgensförbindelse som är tryckta enligt de kriterier som gällde före Kroatiens anslutning till unionen ska kunna användas, bör det fastställas en övergångsperiod under vilken de tryckta formulären, med vissa ändringar, kan fortsätta att användas.
 (5)
 Konventionen bör därför ändras i enlighet med detta.
 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
 Artikel 1
 Tillägg III till konventionen om ett gemensamt transiteringsförfarande ska ändras i enlighet med bilagan till detta beslut.
 Artikel 2
 Formulär som grundar sig på förlagorna i bilagorna C1, C2, C3, C4, C5 och C6 till tillägg III till konventionen får senast fortsätta att användas fram till utgången av den tolfte månaden som följer på den dag då detta beslut trätt i kraft, under förutsättning att de nödvändiga ändringarna i fråga om geografiska beteckningar har gjorts.
 Artikel 3
 Detta beslut träder i kraft samma dag som det antas.
 Utfärdat i Bryssel den 1 juli 2013.
 På blandade kommitténs vägnar
 Snorri OLSEN
 Ordförande
 (1) EGT L 226, 13.8.1987, s. 2.
 BILAGA
 1.
 I bilaga B1 till tillägg III ska den text som gäller fält 51 ersättas med följande:
 ”Fält 51: Planerade transitkontor
 Landskoder
 ISO alfa 2-landskoderna (ISO 3166–1) ska användas.
 Följande koder är tillämpliga:
 AT
 Österrike
 BE
 Belgien
 BG
 Bulgarien
 CH
 Schweiz
 CY
 Cypern
 CZ
 Tjeckien
 DE
 Tyskland
 DK
 Danmark
 EE
 Estland
 ES
 Spanien
 FI
 Finland
 FR
 Frankrike
 GB
 Förenade kungariket
 GR
 Grekland
 HR
 Kroatien
 HU
 Ungern
 IE
 Irland
 IS
 Island
 IT
 Italien
 LT
 Litauen
 LU
 Luxemburg
 LV
 Lettland
 MT
 Malta
 NL
 Nederländerna
 NO
 Norge
 PL
 Polen
 PT
 Portugal
 RO
 Rumänien
 SE
 Sverige
 SI
 Slovenien
 SK
 Slovakien
 TR
 Turkiet”.
 2.
 I bilaga B6 till tillägg III ska avdelning III ändras på följande sätt:
 a)
 I tabellen med språkliga hänvisningar till ”Begränsad giltighet – 99200” ska följande strecksats införas mellan hänvisningarna för FR och IT och strykas från sin nuvarande plats:
 ”—
 HR
 Valjanost ograničena”.
 b)
 I tabellen med språkliga hänvisningar till ”Befrielse – 99201” ska följande strecksats införas mellan hänvisningarna för FR och IT och strykas från sin nuvarande plats:
 ”—
 HR
 Oslobođeno”.
 c)
 I tabellen med språkliga hänvisningar till ”Alternativt bevis – 99202” ska följande strecksats införas mellan hänvisningarna för FR och IT och strykas från sin nuvarande plats:
 ”—
 HR
 Alternativni dokaz”.
 d)
 I tabellen med språkliga hänvisningar till ”Avvikelse: varorna uppvisade för kontor ... (namn och land) - 99203” ska följande strecksats införas mellan hänvisningarna för FR och IT och strykas från sin nuvarande plats:
 ”—
 HR
 Razlike: Carinarnica kojoj je roba podnesena ......(naziv i zemlja)”.
 e)
 I tabellen med språkliga hänvisningar till ”Utförsel från ... omfattas i enlighet med förordning/direktiv/beslut ... av restriktioner eller pålagor – 99204” ska följande strecksats införas mellan hänvisningarna för FR och IT och strykas från sin nuvarande plats:
 ”—
 HR
 Izlaz iz ........ podliježe ograničenjima ili pristojbama temeljem Uredbe/Direktive/Odluke br...”.
 f)
 I tabellen med språkliga hänvisningar till ”Befrielse från bindande färdväg – 99205” ska följande strecksats införas mellan hänvisningarna för FR och IT och strykas från sin nuvarande plats:
 ”—
 HR
 Oslobođeno od propisanog plana puta”.
 g)
 I tabellen med språkliga hänvisningar till ”Godkänd avsändare – 99206” ska följande strecksats införas mellan hänvisningarna för FR och IT och strykas från sin nuvarande plats:
 ”—
 HR
 Ovlašteni pošiljatelj”.
 h)
 I tabellen med språkliga hänvisningar till ”Befrielse från underskrift – 99207” ska följande strecksats införas mellan hänvisningarna för FR och IT och strykas från sin nuvarande plats:
 ”—
 HR
 Oslobođeno potpisa”.
 i)
 I tabellen med språkliga hänvisningar till ”Samlad säkerhet förbjuden – 99208” ska följande strecksats införas mellan hänvisningarna för FR och IT och strykas från sin nuvarande plats:
 ”—
 HR
 Zabranjeno zajedničko jamstvo”.
 j)
 I tabellen med språkliga hänvisningar till ”Obegränsad användning – 99209” ska följande strecksats införas mellan hänvisningarna för FR och IT och strykas från sin nuvarande plats:
 ”—
 HR
 Neograničena uporaba”.
 k)
 I tabellen med språkliga hänvisningar till ”Utfärdat i efterhand – 99210” ska följande strecksats införas mellan hänvisningarna för FR och IT och strykas från sin nuvarande plats:
 ”—
 HR
 Izdano naknadno”.
 l)
 I tabellen med språkliga hänvisningar till ”Flera – 99211” ska följande strecksats införas mellan hänvisningarna för FR och IT och strykas från sin nuvarande plats:
 ”—
 HR
 Razni”.
 m)
 I tabellen med språkliga hänvisningar till ”Bulk – 99212” ska följande strecksats införas mellan hänvisningarna för FR och IT och strykas från sin nuvarande plats:
 ”—
 HR
 Rasuto”.
 n)
 I tabellen med språkliga hänvisningar till ”Avsändare – 99213” ska följande strecksats införas mellan hänvisningarna för FR och IT och strykas från sin nuvarande plats:
 ”—
 HR
 Pošiljatelj”.
 3.
 I punkt I.1 i bilaga C1 till tillägg III ska ”Republiken Kroatien” införas mellan ”Republiken Frankrike” och ”Republiken Italien”. ”Republiken Kroatien” mellan ordet ”gentemot” och ”Republiken Island” ska utgå.
 4.
 I punkt I.1 i bilaga C2 till tillägg III ska ”Republiken Kroatien” införas mellan ”Republiken Frankrike” och ”Republiken Italien”. ”Republiken Kroatien” mellan ordet ”gentemot” och ”Republiken Island” ska utgå.
 5.
 I punkt I.1 i bilaga C4 till tillägg III ska ”Republiken Kroatien” införas mellan ”Republiken Frankrike” och ”Republiken Italien”. ”Republiken Kroatien” mellan ordet ”gentemot” och ”Republiken Island” ska utgå.
 6.
 I fält 7 i bilaga C5 till tillägg III ska ”Kroatien” utgå mellan ”Europeiska gemenskapen,” och ”Island”.
 7.
 I fält 6 i bilaga C6 till tillägg III ska ”Kroatien” utgå mellan ”Europeiska gemenskapen,” och ”Island”.


text:
 4.5.2015
 SV
 Europeiska unionens officiella tidning
 C 146/50
 Talan väckt den 20 februari 2015 – ZZ mot Utrikestjänsten
 (Mål F-30/15)
 (2015/C 146/70)
 Rättegångsspråk: franska
 Parter
 Sökande: ZZ (ombud: advokaterna S. Orlandi och T. Martin)
 Svarande: Europeiska utrikestjänsten (Utrikestjänsten)
 Saken och beskrivning av tvisten
 Talan om ogiltigförklaring av beslutet att inte befordra sökanden till lönegrad AD12 under befordringsförfarandet 2012, vilket tagits för att verkställa den dom om ogiltigförklaring som meddelades av Europeiska unionens personaldomstol den 26 februari 2014 i mål F-53/13, Diamantopoulos/Utrikestjänsten, och skadestånd för den ideella och ekonomiska skada som sökanden påstår sig ha lidit.
 Sökandens yrkanden
 Sökanden yrkar att personaldomstolen ska
 —
 ogiltigförklara beslutet av den 29 april 2014 om att inte befordra sökanden till lönegrad AD12 under befordringsförfarandet 2012,
 —
 förplikta svaranden att till sökanden betala 25 000 euro i skadestånd, och
 —
 förplikta Europeiska utrikestjänsten att ersätta rättegångskostnaderna.


type: legislation

text:
 |
 52010PC0085
 Ettepanek: Euroopa parlamendi ja Nõukogu määrus, millega muudetakse Nõukogu määrust (EÜ, Euratom) nr 1605/2002 (mis käsitleb Euroopa ühenduste üldeelarve suhtes kohaldatavat finantsmäärust) seoses Euroopa välisteenistusega /* KOM/2010/0085 lõplik - COD 2010/0054 */
 [pic] | EUROOPA KOMISJON |Brüssel, 24.3.2010KOM(2010) 85 lõplik2010/0054 (COD)Ettepanek:EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS,millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ, Euratom) nr 1605/2002 (mis käsitleb Euroopa ühenduste üldeelarve suhtes kohaldatavat finantsmäärust) seoses Euroopa välisteenistusegaSELETUSKIRIKomisjoni käesoleva ettepaneku eesmärk on muuta finantsmäärust, et viia see kooskõlla Lissaboni lepinguga ettenähtud Euroopa välisteenistuse (edaspidi „välisteenistus”) loomisega. Finantsmäärusega reguleeritakse kõiki ELi vahendite kasutamise suhtes kohaldatavaid eeskirju ja menetlusi ning kõik institutsioonid peavad sellest kinni pidama. Välisteenistuse loomise arvestamiseks tuleks muuta ka finantsmäärust täiendavaid rakenduseeskirju. Selleks esitatakse eraldi ettepanek. Välisteenistuse personalijuhtimise üksikasjad esitatakse personalieeskirjade muutmist käsitlevas eraldiseisvas komisjoni ettepanekus.Kavandatavad muudatused tuginevad Euroopa Ülemkogu 29.–30. oktoobril 2009 vastu võetud suunistele tulevase välisteenistuse loomiseks eraldiseisva teenistusena.2010. aasta esimese poolaasta lõpul esitab komisjon oma ettepaneku finantsmääruse korrapäraseks, iga kolme aasta tagant toimuvaks muutmiseks vastavalt finantsmääruse artiklile 184. Komisjon on aga seisukohal, et välisteenistuse kiireks loomiseks on vältimatu muuta finantsmäärust kiirkorras enne ja väljaspool iga kolme aasta tagant toimuvat muutmist. Muid Lissaboni lepingu rakendamisega seotud küsimusi on käsitletud eraldi ettepanekus, mille komisjon võttis vastu 3. märtsil 2010 (KOM (2010) 71 (lõplik)).1. Välisteenistuse loomisega seonduvad peamised muudatusedEuroopa Liidu lepingu (edaspidi „ELi lepingu”) artikli 27 lõikes 3 on sätestatud, et kõrget esindajat abistab tema volituste täitmisel välisteenistus ning et teenistuse korraldus ja toimimine määratakse nõukogu otsusega kõrge esindaja ettepaneku põhjal pärast konsulteerimist Euroopa Parlamendiga ning komisjonilt nõusoleku saamist.Euroopa Ülemkogu esitas oma 29.–30. oktoobri 2009. aasta kohtumise järeldustes mõningad suunised tulevase välisteenistuse loomiseks eraldiseisva teenistusena ning kutsus kõrget esindajat üles looma välisteenistust „2010. aasta aprilliks”.Eelarve seisukohast käsitatakse välisteenistust institutsioonina finantsmääruse artikli 1 tähenduses: tal on eelarveautonoomia, st ELi eelarves on tal oma jagu. Nagu kõikidel muudel institutsioonidel on ka välisteenistusel halduskulud, mille täitmise kiidab heaks Euroopa Parlament. Euroopa Parlament kasutab seega välisteenistuse suhtes kõiki oma eelarve- ja kontrollivolitusi.Lisaks muudetakse praegu üle maailma asuvad komisjoni delegatsioonid ELi delegatsioonideks ja need hakkavad kuuluma välisteenistuse süsteemi. Kuna kõnealused delegatsioonid jätkavad välisabi andmist, mis on praegu enamiku jaoks ka põhiülesanne, tuleks leida võimalused, kuidas nad saaksid täita tegevuseelarvet, mitte kuuludes enam komisjoni koosseisu, võttes arvesse, et vastav osa nende töötajatest, st põhiülesannetega tegelevad ja finantstöötajad, jäävad komisjoni töötajateks. Komisjon on pööranud erilist tähelepanu sellele, et käesolev ettepanek võimaldaks välisteenistusel täita sellise ühtse välisteenistuse ülesannet, ilma et see nõrgestaks usaldusväärset finantsjuhtimist, vastutust ja ELi finantshuvide kaitset. Euroopa Parlament loomulikult jätkab komisjoni eelarve jao täitmise heakskiitmist. See hõlmab ka tegevusassigneeringuid, mida rakendavad ELi delegatsioonide juhid kui komisjoni poolt edasivolitatud eelarvevahendite käsutajad.Selle eesmärgi saavutamiseks püütakse alati, kui välisteenistus täidab oma tegevuseelarvet, integreerida ta finantsmääruse muudatustega komisjoni finantsjuhtimise raamistikku. Sellega seoses on äärmiselt tähtis, et välisteenistus kasutaks ära komisjoni kogemusi, suuniseid, tugistruktuure ja koolitusi, mis on aastate jooksul välissuhete valdkonna finantsjuhtimise ja sisekontrolli alal välja kujunenud.Tehakse ettepanek rakendada lähenemisviisi, mille kohaselt komisjoni vastutavad peadirektorid volitavad ELi delegatsioonide juhte edasi kasutama rakendusvolitusi. Neist saaksid komisjoni edasivolitatud eelarvevahendite käsutajad ja nad vastutaksid peadirektoraadi ees, mis on neile eelarve täitmisega seotud ülesanded edasi volitanud. Seega tehakse ettepanek kehtestada konkreetsed eeskirjad, mille kohaselt ELi delegatsioonide juhid rakendavad komisjoni eelarvejao täitmisel komisjoni eelarve täitmise eeskirju ja nende suhtes kohaldatakse samu kohustusi kui kõigi teiste komisjoni edasivolitatud eelarvevahendite käsutajate suhtes. Selleks võib komisjon anda neile vajaduse korral asjakohaseid suuniseid.Kui välisteenistuse eelarvejao assigneeringute või komisjoni eelarvejaost edasivolitatud assigneeringute kasutamisel esineb finantsrikkumisi, kohaldatakse ELi delegatsioonide juhtide suhtes ka praeguseid OLAFit käsitlevaid eeskirju. Erisätteid OLAFi kohta ei ole vaja finantsmäärusesse lisada. Käesolev komisjoni ettepanek sisaldab aga uut sätet, mille kohaselt juhtudel, kui komisjon annab edasivolituse kaudu ELi delegatsioonide juhtidele rakendusvolitused, tegutseb komisjoni finantsrikkumiste uurimise toimkond ka välisteenistuse finantsrikkumiste uurimise toimkonnana.Ettepanek sisaldab uusi sätteid ka selle tagamiseks, et kõrge esindaja täidaks keskset rolli välisteenistuse ja komisjoni vahelisel nõuetekohasel kooskõlastamisel ja teabe vahetamisel.Lõpuks tehakse ELi delegatsioonide tõhusa juhtimise tagamiseks ettepanek, et haldus- ja toetuskuludega, millest rahastatakse delegatsioonide ühiseid kulusid, peaks tegelema üksainus tugiteenistus, olenemata sellest, millisesse eelarvejakku asjaomased assigneeringud on kantud. Sel eesmärgil tuleks finantsmääruse artiklis 50 ette näha (komisjoniga kokkulepitavate) üksikasjalike eeskirjade kehtestamise võimalus.2. Rakenduseeskirju käsitlev komisjoni talituste töödokumentKäesoleva, finantsmääruse muutmist käsitleva komisjoni ettepaneku täiendamiseks esitatakse komisjoni talituste töödokumendis rakenduseeskirjadesse tehtavad nõutavad muudatused. Komisjon võtab kõnealused muudatused vastu siis, kui muudetud finantsmäärus võetakse vastu ja need käsitlevad erisätteid, mida tuleks kohaldada delegatsioonide juhtide suhtes, kui nad tegutsevad komisjoni poolt edasivolitatud eelarvevahendite käsutajatena, eelkõige:- asjaolu, et nad peavad enne ELi eelarve täitmise alustamist alla kirjutama edasivolitatud eelarvevahendite käsutajate hartale, milles sätestatakse üksikasjalikult nende ülesanded ja kohustused;- komisjoni eelarve täitmist käsitlevaid siseeeskirju;- komisjoni poolt vastu võetud kutsenorme;- komisjoni finantsrikkumiste uurimise toimkonda (finantsmääruses juba esitatut täiendavad sätted esitatakse rakenduseeskirjades).2010/0054 (COD)Ettepanek:EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS,millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ, Euratom) nr 1605/2002, mis käsitleb Euroopa ühenduste üldeelarve suhtes kohaldatavat finantsmäärustEUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 322, koostoimes Euroopa Aatomienergiaühenduse asutamislepinguga, eriti selle artikliga 106a,võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,võttes arvesse kontrollikoja arvamust[1],tegutsedes tavapärase seadusandliku menetluse kohaseltning arvestades järgmist:3. Nõukogu 25. juuni 2002. aasta määrusega (EÜ, Euratom) nr 1605/2002, mis käsitleb Euroopa ühenduste üldeelarve suhtes kohaldatavat finantsmäärust[2] (edaspidi „finantsmäärus”), on kehtestatud eelarvepõhimõtted ja finantseeskirjad, millest tuleks lähtuda kõikide õigusaktide puhul. Lissaboni lepingus sätestatud muutustest tingituna tuleb finantsmääruse teatavaid sätteid muuta.4. Lissaboni lepinguga luuakse Euroopa välisteenistus (edaspidi „välisteenistus”). Euroopa Ülemkogu 29. ja 30. oktoobri 2009. aasta järelduste kohaselt on välisteenistus eraldiseisev teenistus ja seda tuleks finantsmääruses käsitada institutsioonina.5. Arvestades, et finantsmääruses tuleks välisteenistust käsitada institutsioonina, kiidab välisteenistuse eelarvejao kinnitatud assigneeringute puhul eelarve täitmise välisteenistuse poolt heaks Euroopa Parlament. Euroopa Parlament peaks jätkama ka komisjoni eelarvejao komisjonipoolse täitmise heakskiitmist. See hõlmab ka tegevusassigneeringuid, mille puhul eelarvet täidavad delegatsioonide juhid, kes tegutsevad komisjoni poolt edasivolitatud eelarvevahendite käsutajatena.6. Lissaboni lepinguga nähakse ette, et komisjoni delegatsioonid muutuvad ELi delegatsioonidena välisteenistuse osaks. Delegatsioonide tõhusa juhtimise tagamiseks peaks kõigi ELi delegatsioonide haldus- ja toetuskuludega, millest rahastatakse ühiseid kulusid, tegelema üksainus tugiteenistus. Selleks et lihtsustada eelarve välisteenistuse ja nõukogu jagudesse kantud ELi delegatsioonide tegevusassigneeringute kasutamist, tuleks finantsmääruses ette näha komisjoniga kokkulepitavate üksikasjalike eeskirjade kehtestamise võimalus.7. On vaja tagada ELi delegatsioonide toimimise järjepidevus ning eelkõige delegatsioonide poolt hallatava välisabi järjepidevus ja tõhusus. Seetõttu tuleks lubada komisjonil anda oma eelarve tegevuskulude täitmise volitused edasi ELi delegatsioonide juhtidele, kes kuuluvad eraldiseisva institutsioonina tegutseva välisteenistuse koosseisu. Juhtudel, mil komisjon täidab eelarvet otsese tsentraliseeritud täitmise raames, tuleks tal lubada teha ka seda ELi delegatsioonide juhtidele edasivolitamise teel. Komisjoni volitatud eelarvevahendite käsutajad peaksid jätkuvalt vastutama delegatsioonide siseste haldus- ja kontrollisüsteemide kindlaksmääramise eest, samal ajal kui ELi delegatsioonide juhid peaksid vastutama nimetatud haldus- ja kontrollisüsteemide asjakohase ülesehituse ja toimimise eest ning nende delegatsioonides hallatavate vahendite ja sooritatavate toimingute eest ning seetõttu kaks korda aastas aru andma.8. Usaldusväärse finantsjuhtimise põhimõtte täitmiseks peaksid ELi delegatsioonide juhid, tegutsedes komisjoni poolt edasivolitatud eelarvevahendite käsutajatena, kohaldama komisjoni eeskirju ning neil peaksid olema samad kohustused ja vastutus kui kõigil teistel komisjoni poolt edasivolitatud eelarvevahendite käsutajatel. Sel eesmärgil peaksid nad vajaduse korral pöörduma suuniste saamiseks komisjoni kui neid volitanud institutsiooni poole.9. Komisjon jääb komisjoni eelarvejao välisteenistuse poolt täidetud osa heakskiitmise menetluse raames täielikult vastutavaks. ELi delegatsioonide juhid peaksid andma teavet, mida komisjon vajab oma kohustuste täitmiseks. Euroopa Liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja peaks ELi delegatsioonide ja komisjoni talituste vahelist koostööd soodustama.10. Komisjoni peaarvepidaja vastutab jätkuvalt terve komisjoni eelarvejao eest, sealhulgas ELi delegatsioonide juhtidele edasivolitatud assigneeringutega seonduvate raamatupidamistoimingute eest. Seega on vaja täpsustada, et välisteenistuse peaarvepidaja vastutab üksnes välisteenistuse eelarvejao eest, et vältida vastutusvaldkondade mis tahes kattumist.11. Välisteenistuse töötajatest ja komisjoni töötajatest edasivolitatud eelarvevahendite käsutajate ühtse ja võrdse kohtlemise tagamiseks ning komisjoni nõuetekohaseks teavitamiseks peaks komisjoni finantsrikkumiste uurimise eritoimkond käsitlema ka välisteenistuse rikkumisi juhtudel, mil komisjon on volitanud rakendusvolitused edasi ELi delegatsioonide juhtidele. Sellest hoolimata peaks komisjonil olema finantsjuhtimisega seotud vastutuse ja distsiplinaarmeetmete vahelise seose säilitamiseks õigus nõuda Euroopa Liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrgelt esindajalt menetluse algatamist, kui toimkond tuvastab rikkumise volituste puhul, mis komisjoni on edasi volitanud ELi delegatsioonide juhtidele. Sellisel juhul peaks kõrge esindaja kooskõlas personalieeskirjadega võtma asjakohased meetmed.12. Finantskontrolli ühtsuse, tõhususe ja kulutõhususe tagamiseks peaks komisjoni siseaudiitor tegutsema välisteenistuse siseaudiitorina nii komisjoni kui ka välisteenistuse eelarvejagude täitmisel.13. Nõukogu määrust (EÜ, Euratom) nr 1605/2002 tuleks seega vastavalt muuta,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:Artikkel 1Määrust (EÜ, Euratom) nr 1605/2002 muudetakse järgmiselt:(1) Artikli 1 teises lõigus lisatakse „majandus- ja sotsiaalkomiteed” ette „Euroopa välisteenistust (edaspidi „välisteenistus”),”.(2) Artikli 28 lõike 1 esimene lõik asendatakse järgmisega:„Kõikidele ettepanekutele või algatustele, mille komisjon, Euroopa Liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja või liikmesriik esitab seadusandjale ja mis võivad mõjutada eelarvet, sealhulgas muuta ametikohtade arvu, peab olema lisatud finantsselgitus ja käesoleva määruse artikli 27 lõikes 4 osutatud hinnang.”(3) Artikli 30 lõike 3 esimene lõik asendatakse järgmisega:„Komisjon teeb asjakohasel viisil kättesaadavaks tema valduses oleva teabe eelarvest tulenevatest vahenditest abisaajate kohta, kui eelarvet täidetakse tsentraliseeritult vastavalt artiklile 53a, ning teabe, mille on vahenditest abisaajate kohta esitanud üksused, kellele on teiste eelarve täitmise viiside kohaselt delegeeritud eelarve täitmisega seotud ülesanded.”(4) Artikli 31 esimeses lõigus lisatakse „majandus- ja sotsiaalkomitee” ette „välisteenistus”.(5) Artikli 50 esimesele lõigule lisatakse järgmine lause:„Komisjoniga võidakse aga kokku leppida üksikasjalikud eeskirjad, et lihtsustada välisteenistuse ja nõukogu eelarvejagudesse kantud ELi delegatsioonide tegevusassigneeringute kasutamist.”(6) Artiklis 51 lisatakse järgmised lõigud:“Komisjon võib oma jao assigneeringutega seotud eelarve täitmise volitused siiski delegeerida ELi delegatsioonide juhtidele. Kui ELi delegatsioonide juhid tegutsevad komisjoni poolt edasivolitatud eelarvevahendite käsutajatena, kohaldavad nad komisjoni eelarve täitmise eeskirju ning neil on samad ülesanded, kohustused ja vastutus kui kõigil teistel komisjoni poolt edasivolitatud eelarvevahendite käsutajatel.Teise lõigu kohaldamiseks võtab Euroopa Liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja ELi delegatsioonide ja komisjoni talituste vahelise koostöö soodustamiseks vajalikud meetmed.”(7) Artikkel 53a asendatakse järgmisega:„Artikkel 53aKui komisjon täidab eelarvet tsentraliseeritult, täidavad täitmisülesandeid vahetult tema talitused või artikli 51 teise lõigu kohaselt ELi delegatsioonid või täidetakse neid kaudselt artiklite 54–57 kohaselt.”(8) Artiklile 59 lisatakse lõige 5:„5. Kui ELi delegatsioonide juhid tegutsevad artikli 51 teise lõigu kohaselt edasivolitatud eelarvevahendite käsutajatena, pöörduvad nad suuniste saamiseks, kui nende ülesanded eelarvevahendite käsutajatena seda nõuavad, komisjoni kui neid volitanud institutsiooni poole . ”(9) Teise jakku lisatakse artikkel 60a:„1. Kui ELi delegatsioonide juhid tegutsevad artikli 51 teise lõigu kohaselt edasivolitatud eelarvevahendite käsutajatena, teevad nad vahendite nõuetekohasel kasutamisel tihedat koostööd komisjoniga, eelkõige et tagada finantstehingute seaduslikkus ja korrapärasus, vahendite haldamisel kinnipidamine usaldusväärse finantsjuhtimise põhimõttest ning ELi finantshuvide tõhus kaitse.Selleks võtavad nad meetmed, mis on vajalikud selliste olukordade vältimiseks, millega võiks kaasneda komisjoni vastutus delegatsioonide juhtidele edasivolitatud eelarve täitmise eest või mis tahes huvide või prioriteetide konflikt, mis mõjutab delegatsioonide juhtidele edasivolitatud finantsjuhtimisega seotud ülesannete täitmist.Teises lõigus nimetatud olukorra või konflikti ilmnemisel teavitab ELi delegatsiooni juht viivitamatult komisjoni vastutavat talitust ning Euroopa Liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrget esindajat.2. Kui ELi delegatsiooni juht satub artikli 60 lõikes 6 nimetatud olukorda, pöördub ta artikli 66 lõike 4 alusel loodud finantsrikkumiste uurimise eritoimkonna poole. Õigusvastase tegevuse, pettuse või korruptsiooni korral, mis võib kahjustada ELi huve, teatab ta sellest kohaldatavate õigusaktidega määratud võimu- ja muudele organitele.3. Artikli 51 teise lõigu kohaselt edasivolitatud eelarvevahendite käsutajatena tegutsevad ELi delegatsioonide juhid annavad oma volitatud eelarvevahendite käsutajale kaks korda aastas aru, et viimati nimetatu saaks nende aruanded lisada oma, artikli 60 lõikes 7 nimetatud iga-aastasesse tegevusaruandesse. ELi delegatsioonide juhtide poolt kaks korda aastas esitatavad aruanded sisaldavad teavet nende delegatsioonide siseselt kehtestatud haldus- ja kontrollisüsteemide tõhususe ja tulemuslikkuse ning nendele edasivolitatud toimingute haldamise kohta.4. Artikli 51 teise lõigu kohaselt edasivolitatud eelarvevahendite käsutajatena tegutsevad ELi delegatsioonide juhid vastavad kõigile komisjoni volitatud eelarvevahendite käsutaja taotlustele.”(10) Artikli 61 lõikele 1 lisatakse järgmine lõik:„Välisteenistuse peaarvepidaja vastutab üksnes välisteenistuse poolt täidetava välisteenistuse eelarvejao eest.”(11) Artiklit 66 muudetakse järgmiselt:a) lisatakse lõige 3a:„3a. ELi delegatsioonide juhtidele edasivolitamise korral vastutab volitatud eelarvevahendite käsutaja delegatsioonide siseselt kehtestatud haldus- ja kontrollisüsteemide kindlaksmääramise, nende tõhususe ja tulemuslikkuse eest. ELi delegatsioonide juhid vastutavad kõnealuste süsteemide asjakohase ülesehituse ja toimimise eest vastavalt volitatud eelarvevahendite käsutaja suunistele ning nendele alluvas ELi delegatsioonis hallatavate vahendite ja teostatavate toimingute eest.ELi delegatsioonide juhid annavad oma vastutusvaldkonna kohta aru vastavalt käesoleva lõike esimesele lõigule kooskõlas artikli 60a lõikega 3.ELi delegatsioonide juhid esitavad igal aastal komisjoni volitatud eelarvevahendite käsutajale kinnitavad avaldused nende delegatsioonides kehtestatud sisemiste haldus- ja kontrollisüsteemide kohta, et eelarvevahendite käsutaja saaks esitada enda kinnitava avalduse.”b) lisatakse lõige 5:„5. Kui ELi delegatsioonide juhid tegutsevad artikli 51 teise lõigu kohaselt edasivolitatud eelarvevahendite käsutajatena, on käesoleva artikli lõikes 4 nimetatud juhtumite korral pädev sama lõike kohaselt komisjoni loodud finantsrikkumiste uurimise eritoimkond.Kui toimkond avastab süsteemseid probleeme, saadab ta aruande koos soovitustega eelarvevahendite käsutajale, Euroopa Liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrgele esindajale ja komisjoni volitatud eelarvevahendite käsutajale, tingimusel et viimane ei ole asjaosaline, ning siseaudiitorile.Toimkonna arvamuse põhjal võib komisjon nõuda, et Euroopa Liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja algataks ametisse nimetava ametiisikuna edasivolitatud eelarvevahendite käsutajate suhtes distsiplinaarmenetluse või hüvitise nõudmise menetluse, kui rikkumised seonduvad neile edasivolitatud komisjoni volitustega. Sellisel juhul võtab kõrge esindaja kooskõlas personalieeskirjadega asjakohased meetmed.”(12) Artiklile 85 lisatakse järgmised lõigud:„ Välisteenistuse siseauditi puhul kohaldatakse artikli 51 teise lõigu kohaselt edasivolitatud eelarvevahendite käsutajatena tegutsevatele ELi delegatsioonide juhtidele edasivolitatud finantsjuhtimise suhtes komisjoni siseaudiitori kontrollivolitusi.Ühtsuse, tõhususe ja kulutõhususe tõttu tegutseb komisjoni siseaudiitor välisteenistuse eelarvejao täitmisel ka välisteenistuse siseaudiitorina.”(13) Artikli 163 esimene lause asendatakse järgmisega:„Käesolevas jaotises kirjeldatud meetmeid võib/võivad rakendada kas tsentraliseeritult komisjon artikli 53 a kohaselt või detsentraliseeritult abi saav kolmas riik või abi saavad kolmandad riigid või võidakse seda teha koostöös liikmesriikidega või ühiselt rahvusvaheliste organisatsioonidega kooskõlas artiklite 53–57 asjakohaste sätetega. ”(14) Artikli 165 esimene lause asendatakse järgmisega:„Komisjon teostab artikli 53 a kohast järelevalvet selle üle, kuidas abi saavad kolmandad riigid või rahvusvahelised organisatsioonid meetmeid rakendavad.”(15) Artikli 185 lõige 3 asendatakse järgmisega:”3. Komisjoni siseaudiitoril on lõikes 1 osutatud asutuste suhtes samad volitused kui komisjoni talituste või ELi delegatsioonide suhtes.”Artikkel 2Käesolev määrus jõustub kolmandal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas .Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.Brüssel, [...]Euroopa Parlamendi nimel Nõukogu nimelpresident eesistuja [...] [...] [1] ELT C [...], [...], lk [...].[2] EÜT L 248, 16.9.2002, lk 1.


text:
Kelly is de merknaam van scooter-achtige motorfietsen die in de jaren twintig geproduceerd werden.
 De bedrijfsnaam was: Kelly Patent Cycles, Brighton.
 Kelly maakte zeer eenvoudige motorfietsen met een speciaal frame met een lage instap, waar een 318cc-Dalm-tweetaktmotor in gemonteerd was. Opvallend was het hoog geplaatste, vierkante zadel. De machine werd geen succes door zijn aparte uiterlijk, maar ook omdat tests door motorjournalisten uitwezen dat het eerste model onstabiel was. Hoewel Kelly probeerde zijn ontwerp te verbeteren kwam het niet tot (grote) serieproductie.
 Brits historisch motorfietsmerk


text:
 20.6.2009
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 C 141/20
 A Bíróság 2009. január 20-i végzése — Mebrom NV kontra az Európai Közösségek Bizottsága
 (C-374/07. P. sz. ügy) (1)
 (Fellebbezés - A Bizottság szerződésen kívüli felelőssége - Határozott és tényleges kár - A tények és bizonyítékok helytelen megítélése - Bizonyítási teher)
 2009/C 141/35
 Az eljárás nyelve: angol
 Felek
 Felperes: Mebrom NV (képviselők: K. Van Maldegem és C. Mereu ügyvédek)
 A másik fél az eljárásban: az Európai Közösségek Bizottsága (képviselő: X. Lewis meghatalmazott)
 Tárgy
 Az Elsőfokú Bíróság (második tanács) T-198/05. sz., Mebrom kontra Bizottság ügyben 2007. május 22-én hozott ítélete ellen benyújtott fellebbezés, amely ítéletében az Elsőfokú Bíróság mint megalapozatlant elutasította a felperest állítólagosan azon oknál fogva ért kár megtérítésére irányuló keresetet, hogy a Bizottság 2005. január és február hónapban elmulasztotta az ózonréteget lebontó anyagokról szóló, 2000. június 29-i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 244., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás.15 fejezet, 5. kötet, 190. o.) 6. és 7. cikke szerinti rendszer bevezetését, amely lehetővé tette volna a felperes számára, hogy metil-bromidot importáljon az Európai Unió területére
 Rendelkező rész
 1)
 A Bíróság a fellebbezést elutasítja.
 2)
 A Bíróság a Mebrom NV-t kötelezi a költségek viselésére.
 (1) HL C 247., 2007.10.20.


text:
ΕΠΙΤΡΟΠΗ ΤΩΝ ΕΥΡΩΠΑΪΚΩΝ ΚΟΙΝΟΤΗΤΩΝ
 Κ0Μ(91) 389 τελικό
 Βρυξέλλες, 17 Οκτωβρίου 199
 Πρόταση
 ΚΑΝΟΝΙΣΜΟΥ (ΕΟΚ) ΤΟΥ ΣΥΜΒΟΥΛΙΟΥ
 για την τροποποίηση, για τέταρτη φορά, του κανονισμού (ΕΟΚ) αριθ.
 3926/90 περί καθορισμού, για ορισμένα αποθέματα ιχθύων
 ή ομάδες αποθεμάτων ιχθύων, του συνόλου επιτρεπομένων αλιευμάτων
 για το 1991 και ορισμένων όρων υπό τους οποίους είναι δυνατόν
 να αλιεύονται
 (υποβληθείσα από την Επιτροπή)
 ---pagebreak--- ---pagebreak--- ΑΙΤΙΟΛΟΓΙΚΗ ΕΚΘΕΣΗ
 Η παρούσα πρόταση κανονισμού του Συμβουλίου τροποποιεί για τέταρτη φορά
 τον κανονισμού (ΕΟΚ) αριθ. 3926/90 του Συμβουλίου της 20ης Δεκεμβρίου
 199θ( 1 ), και έχει ως στόχο να τροποποιήσει τις ημερομηνίες απαγόρευσης
 αλιείας της ρέγγας στα νοτιονατολικά της Ιρλανδίας, δεδομένου ότι έχει
 επέλθει μεταβολή της περιόδου αναπαραγωγής αυτού του είδους.
 (1) Ε.Ε. αριθ. L 378 της 31.12.1990, σ. 1
 ---pagebreak--- ΚΑΝΟΝΙΣΜΟΣ (ΕΟΚ) ΑΡΙΘ. /91 ΤΟΥ ΣΥΜΒΟΥΛΙΟΥ
 της 1991
 για την τροποποίηση, για τέταρτη φορά, του κανονισμού (ΕΟΚ) αριθ.
 3926/90 περί καθορισμού, για ορισμένα αποθέματα ιχθύων
 ή ομάδες αποθεμάτων ιχθύων, του συνόλου επιτρεπομένων αλιευμάτων
 για το 1991 και ορισμένων όρων υπό τους οποίους είναι δυνατόν
 να αλιεύονται
 ΤΟ ΣΥΜΒΟΥΛΙΟ ΤΩΝ ΕΥΡΩΠΑΪΚΩΝ ΚΟΙΝΟΤΗΤΩΝ,
 Έχοντας υπόψη :
 τη συνθήκη για την ίδρυση της Ευρωπαϊκής Οιονομικής Κοινότητας,
 τον κανονισμό (ΕΟΚ) αριθ. 170/83 του Συμβουλίου της 25ης Ιανουαρίου
 1983, περί θεσπίσεως κοινοτικού καθεστώτος διατηρήσεως και διαχειρίσεως
 των αλιευτικών πόρων* 1 ), όπως τροποποιήθηκε από την Πράξη Προσχώρησης
 της Ισπανίας και της Πορτογαλίας, και ιδίως το άρθρο 11,
 την πρόταση της Επιτροπής,
 Εκτιμώντας :
 ότι, σύμφωνα με το άρθρο 3 του κανονισμού (ΕΟΚ) αριθ. 170/83, το
 Συμβούλιο, είναι αρμόδιο να καθορίζει το σύνολο των Επιτρεπομένων
 αλιευμάτων (TAC) ανά απόθεμα ή ομάδα αποθεμάτων, το μερίδιο που
 διατίθεται στην Κοινότητα καθώς και τους ειδικούς όρους υπό τους
 οποίους πρέπει να ασκείται η αλιεία αυτή·
 (1) Ε.Ε. αριθ. L 24, 27.01.1983, Ο. 1
 ---pagebreak--- y
 ότι ο κανονισμός (ΕΟΚ) αριθ. 3926/90* 2 ), όπως τροποποιήθηκε τελευταία
 από τον κανονισμό (ΕΟΚ) αριθ * 3 >, καθορίζει, για ορισμένα
 αποθέματα ιχθύων ή ομάδες ιχθύων, τα TAC για το 1991 και ορισμένους
 όρους υπό τους οποίους μπορούν να αλιεύονται·
 ότι, λαμβάνοντας υπόψη τα πρόσφατα επιστημονικά δεδομένα, είναι
 απαραίτητο να τροποποιηθούν οι ημερομηνίες εποχιακής απαγόρευσης που
 περιορίζουν την αλιεία ρέγγας στην Κελτική θάλασσα·
 ΕΞΕΔΩΣΕ ΤΟΝ ΠΑΡΟΝΤΑ ΚΑΝΟΝΙΣΜΟ .
 Άοθοο 1
 Στο άρθρο 6 του κανονισμού (ΕΟΚ) αριθ. 3926/90, η παράγραφος 7β)
 αντικαθίσταται από το ακόλουθο κείμενο :
 «β) από την 1η έως τη 15η Νοεμβρίου 1991, στη ζώνη που ορίζεται από τις
 ακόλουθες συντεταγμένες :
 νοτιοανατολική ακτή της Ιρλανδίας σε γεωγραφικό μήκος 09*00'δυτικά,
 γεωγραφικό πλάτος 51*15' βόρεια, γεωγραφικό μήκος 09*00' δυτικά,
 γεωγραφικό πλάτος 51*15' βόρεια, γεωγραφικό μήκος 11*00' δυτικά,
 γεωγραφικό πλάτος 52*30' βόρεια, γεωγραφικό μήκος 11*00' δυτικά,
 δυτική ακτή της Ιρλανδίας σε γεωγραφικό πλάτος 52*30' βόρεια.
 (2) Ε.Ε. αριθ. L 378, 31.12.1990, σ. 1
 (3) ...
 ---pagebreak--- JT
 ΆΡΒΡΟ 2
 Ο παρών κανονισμός αρχίζει να ισχύει την επόμενη ημέρα από τη
 δημοσίευση του στην Επίσημη Εφημερίδα των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων.
 0 παρών κανονισμός είναι δεσμευτικός ως προς όλα τα μέρη του και ισχύει
 άμεσα σε κάθε κράτος μέλος.
 Βρυξέλλες, Για το Συμβούλιο,
 0 Πρόεδρος
 ---pagebreak--- ---pagebreak--- c
 ISSN 0254-1483
 COM(91)389 τελικό
 ΕΓΓΡΑΦΑ
 GR 03
 Apit). καταλόγου : CB-CO-91-436-GR-C
 ISBN 92-77-76274-8
 Υπηρεσία Επισήμων Εκδόσεων των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων
 L·2985 Luxembourg


text:
 Avis juridique important
 |
 11957A/PRO/CJ/01
 Fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen (Euratom) - Protokoll om stadgan för Europeiska atomenergigemenskapens domstol - Artikel 1
 Fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen (Euratom) - Protokoll om stadgan för Europeiska atomenergigemenskapens domstol - Artikel 1Den domstol som inrättats genom artikel 3 i detta fördrag skall bildas och fullgöra sina uppgifter i enlighet med bestämmelserna i fördraget och denna stadga.


text:
La bataille de Cesana est un conflit militaire de la Guerre de Succession d'Espagne, qui s’est déroulé le à Césane.
 Déroulement
 Césane, alors part de la République des Escartons, a été attaquée et conquise par les troupes françaises menéees par le duc de Villars.
 En 1713, elle a été cédée par les traités d'Utrecht au Duché de Savoie.
 Notes et références
 Liens externes
 Guerre de Succession d'Espagne
 Guerres franco-anglaises
 Bataille de 1708


text:
Saksan liittotasavalta () eli Saksa () on liittovaltio Keski-Euroopassa. Se koostuu kuudestatoista osavaltiosta (Bundesland).
 Saksan väkiluku on runsaat 83 miljoonaa asukasta ja pinta-ala noin 358 000 neliökilometriä. Maan pääkaupunki ja hallinnolliselta alueeltaan asukasluvultaan suurin kaupunki on noin 3,7 miljoonan asukkaan Berliini.
 Saksa on yksi Euroopan unionin perustajavaltioista ja sijaitsee sen maantieteellisessä keskustassa. Saksan yhdeksän naapurimaata pohjoisesta myötäpäivään ovat Tanska, Puola, Tšekki, Itävalta, Sveitsi, Ranska, Luxemburg, Belgia ja Alankomaat. Luoteessa on Pohjanmeri ja koillisessa Itämeri.
 Saksan valtiollinen alku oli 900-luvulla muotoutunut Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta, jonka Napoleon hajotti vuonna 1806. Useiden vapaakaupunkien ja pienten ruhtinaskuntien mosaiikista muodostettiin 1871 Saksan keisarikunta, virallisesti Saksan valtakunta, jonka ytimen muodosti vanha Preussin kuningaskunta. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Saksasta tuli tasavalta. Vuonna 1933 valtaan nousi julma Adolf Hitlerin johtama kansallissosialistinen diktatuuri, jonka hyökkäys Puolaan vuonna 1939 käynnisti toisen maailmansodan. Muutamassa vuodessa Saksassa ja sen vaikutuspiirissä olleilla alueilla ehdittiin surmata kuusi miljoonaa juutalaista ja miljoonittain muita vähemmistöjä holokaustiksi nimetyssä kansanmurhassa. Tappion jälkeen maa jaettiin liittoutuneiden kesken miehitysvyöhykkeisiin ja sen itäosat liitettiin Puolaan ja Neuvostoliittoon. Vuonna 1949 kolmesta läntisestä miehitysvyöhykkeestä muodostettiin Saksan liittotasavalta eli Länsi-Saksa, kun taas itäinen miehitysvyöhyke muodosti oman valtionsa, jota kutsuttiin Saksan demokraattiseksi tasavallaksi. Saksan jälleenyhdistyminen toteutui vuonna 1990, kun Saksan demokraattisen tasavallan entiselle alueelle muodostetut osavaltiot (eli liittomaat, Bundesländer) sekä yhdistetty Berliinin kaupunkiosavaltio liittyivät Saksan liittotasavaltaan.
 Saksa kuuluu maailman johtaviin teollisuusmaihin. Sen ostovoimakorjattu bruttokansantuote vuonna 2022 on Kansainvälisen valuuttarahaston arvion mukaan noin 5,27 biljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Saksassa on vuosisatojen varrella vaikuttanut huomattava määrä luonnontieteilijöitä, filosofeja, keksijöitä ja taiteilijoita.
 Maantiede
 Saksa ulottuu Itä- ja Pohjanmereltä aina Alpeille asti ja käsittää maastotyyppejä alavista tasangoista vuoristoihin. Pohjois-Saksan viljavat alangot vaihtuvat Keski-Saksassa metsien ja peltojen täplittämäksi kumpuilevaksi ylängöksi. Maan eteläisimmät alueet ovat vuoristoa; lounaassa on Schwarzwaldin matalahko, asutettu vuoristo ja etelässä Alpit.
 Saksaa halkovat Euroopan suurimmat joet: Rein ja Elbe, jotka laskevat Pohjanmereen (Rein Hollannin ja Elbe Pohjois-Saksan alankojen kautta), sekä Tonava, joka saa alkunsa Schwarzwaldin vuoristosta, virtaa itään ja laskee Mustaanmereen. Saksassa on myös järviä, suurimpana niistä Reinin suvannon Bodenjärvi sekä järvialueita, joista laajimmat, jääkauden muovaamat Mecklenburgin ja Pommerin järvialueet sijaitsevat maan koillisosassa.
 Saksan korkein kohta on Alpeilla sijaitseva Zugspitze, joka on 2 962 metriä korkea. Sen rinteellä sijaitsee Garmisch-Partenkirchenin kaupunki, joka on yksi Saksan merkittävimmistä talviurheilukeskuksista. Zugspitzen huipulla on aina lunta.
 Ilmasto
 Saksa kuuluu lauhkeaan vyöhykkeeseen. Maan pohjoisosassa vallitsee merellinen ilmasto lämpimine kesineen ja leutoine, pilvisine talvineen. Etelämpänä mantereisempi ilmasto tuo enemmän vaihtelua: kuumemmat kesät ja kylmemmät talvet. Lisäksi Alpeilla ja paikoin Keski-Saksan ylängöillä on vuoristoilmasto.
 Atlantilta tulevat keskileveysasteiden liikkuvat matalat vuorottelevat Azoreilta Keski-Eurooppaan ulottuvien korkeapaineen selänteiden kanssa, mikä pitää sään ympäri vuoden vaihtelevana. Ajoittain Alpeilta tuleva lämmin ja kuiva laskutuuli, föhn, vaikuttaa maan eteläosien säähän ja keväällä sulattaa sieltä lumet.
 Pohjois-Saksan alangolla ilmasto on viileätalvinen ja lämminkesäinen. Esimerkiksi Berliinissä keskimääräinen alin lämpötila on vajaan kaksi celsiusastetta pakkasen puolella joulu-, tammi- ja helmikuussa. Kuumimmat kuukaudet ovat heinä ja elokuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 24 astetta. Sateita saadaan ympäri vuoden 30–70 mm kuussa.
 Etelä-Saksassa ilmasto on mantereisempi, ja vuoristossa on viileämpää kuin pohjoisen alangoilla. Esimerkiksi Münchenissä keskimääräinen alin lämpötila on 2–4 astetta pakkasen puolella joulu-, tammi- ja helmikuussa. Kuumimmat kuukaudet ovat heinä- ja elokuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 23 astetta. Sateet painottuvat kesään: kesä-, heinä- ja elokuussa saadaan yli sata millimetriä kuukaudessa, tammi- ja helmikuussa alle 50 mm.
 Luonto ja luonnonsuojelu
 Karhu on Berliinin symboli, mutta villejä karhuja ei ole tavattu Saksassa vuoden 1835 jälkeen, lukuun ottamatta vuonna 2006 Italian puolelta harhaillutta sinne istutettua Brunoa. Vuonna 2009 IUCN tutki 102 nisäkäslajin tilaa Saksassa ja julisti seitsemän niistä olevan suuressa vaarassa: sillivalas, mustavalas, villihevonen, baijerintunnelimyyrä, vesikko, siiseli ja karhu. Alpeilla elää murmeleita, jäniksiä ja villejä vuohia sekä harvinaisia maakotkia. Pesukarhu on Saksaan levinnyt vieraslaji. Pohjoisrannikko on muuttolintujen suosima levähdyspaikka. Merikotka oli lähes kadonnut Länsi-Saksasta, mutta se on lisääntynyt maan itäosassa. Idässä on nähty myös hirviä ja susia, jotka tulevat Puolasta Oderjoen yli.
 Saksassa on neljätoista kansallispuistoa. Vattimeren rannikko muodostaa kolme puistoa, koska se ulottuu sekä Tanskan, Saksan että Alankomaiden alueelle. Itämeren rannikolla on kaksi puistoa; Pommerin ja Brandenburgin sisämaassa kaksi muuta. Harzin kansallispuisto sijaitsee Keski-Saksan ainoalla vuoristoalueella. Hainichin ja Kellerwald-Ederseen kansallispuistoissa on Keski-Euroopan viimeisiä laajoja luonnontilaisia pyökkimetsiä.
 Historia
 Germaaniheimot asuttivat Itämeren rannikkoa noin vuodesta 500 eaa. alkaen. Noin 100-luvulle eaa. mennessä ne olivat levittäytyneet nykyiseen Etelä-Saksaan asti. Julius Caesarin aikana, noin vuonna 58 eaa., Rooman valtakunnan raja asettui Reinille ja Tonavalle, niiden länsipuoli oli roomalaisia provinsseja ja germaanit elivät Rooman periferiassa.
 Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta (843–1806)
 Saksan valtion kehittyminen alkoi Kaarle Suuren valtakunnan jaosta vuonna 843, jolloin tämän pojanpojat Lothar I ja Ludvig Saksalainen saivat Verdunin sopimuksella hallintaansa suuren, nykyisestä Pohjois-Saksasta Keski-Italiaan ulottuvan alueen. Tästä muodostettiin vuonna 966 Pyhä roomalainen keisarikunta, jota 1500-luvulla alettiin nimittää Pyhäksi saksalais-roomalaiseksi keisarikunnaksi. Keisarikunta ei ollut kovin yhtenäisesti hallittu valtio, vaan se koostui lukuisista pienistä hyvin pitkälle itsenäisistä ruhtinaskunnista ja kaupungeista. Saksalaisten vaikutus levisi jo sydänkeskiajalla niin sanottujen pohjoisten ristiretkien sekä kaupankäynnin ja hansaliiton synnyttämän muuttoliikkeen mukana koko Itämeren alueelle.
 Protestanttinen uskonpuhdistus alkoi Saksan Wittenbergistä 1517 Martti Lutherin naulattua 95 teesiään linnankirkon oveen. Sen etenemistä vauhdittivat vuosisata aiemmin Johannes Gutenbergin kehittämä kirjapainotekniikka ja Lutherin saksaksi kääntämä Raamattu.
 Varsinkin kolmikymmenvuotisen sodan ja sen lopettaneen Westfalenin rauhansopimuksen (1648) jälkeen Saksa oli valtiollisesti hajanainen. Virallisesti keisarikunta oli yhä olemassa, mutta käytännössä siihen kuuluneet ruhtinaskunnat olivat tämän jälkeen lähes täysin itsenäisiä valtioita. Keisarilla ei ollut käytännössä mitään valtaa muualla kuin Itävallassa, jonka hallitsija hän samalla oli. Muista Saksaan kuuluneista ruhtinaskunnista mahtavimmaksi nousi pian Brandenburgin rajakreivikunta, joka vuonna 1701 muutettiin Preussin kuningaskunnaksi. Preussi sai Pommerin Ruotsilta suuressa Pohjan sodassa ja Sleesian Seitsenvuotisessa sodassa. Vuonna 1772 Preussi laajeni jälleen, kun se osallistui Puolan jakamiseen.
 Saksan liitto (1815–1866)
 Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta, jota myöhemmin on kutsuttu myös ”ensimmäiseksi valtakunnaksi”, hajosi lopullisesti Napoleonin aikana vuonna 1806, jolloin sen keisari luopui Saksan keisarin asemasta, mutta pysyi Itävallan keisarina. Vuonna 1815 Wienin kongressin jälkeen perustettiin Saksan liitto, johon kuului joukko ruhtinaskuntia Itävallan ja Preussin johtamina. Preussin ja Itävallan välisen sodan 1866 jälkeen perustettiin Preussin johdolla Pohjois-Saksan liitto (saks. Norddeutscher Bund), jonka kansleriksi 1867 nimitettiin Otto von Bismarck. Saksan yhdistyminen alkoi.
 Saksan keisarikunta (1871–1918)
 18. tammikuuta 1871 Preussin kuningas Vilhelm I kruunattiin keisariksi Versailles’ssa Ranskan tappion jälkeen ja perustettiin toinen Saksan keisarikunta. Von Bismarck nimettiin keväällä 1871 Saksan valtakunnankansleriksi. Saksan siirtomaat Afrikasta ja Oseaniasta hankittiin Vilhelm II:n aikana, jolloin Saksa pyrki laajentumaan aggressiivisesti kilpaa Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa. Keisarikunta kesti ensimmäisen maailmansodan loppuun 9. marraskuuta 1918, jolloin Vilhelm II luopui kruunusta ja Saksa julistettiin tasavallaksi (Weimarin tasavalta).
 Weimarin tasavalta (1919–1933)
 Weimarin tasavallan aikaa leimasi oikeiston ja vasemmiston ääriliikkeiden välinen kamppailu sekä kommunistien ja kansallissosialistien kapinat ja vallankaappausyritykset. Muun muassa raskaista sotakorvauksista ja runsaista lakoista johtuneet talousvaikeudet johtivat hyperinflaatioon. Poliittinen epävakaus johti lopulta kansallissosialistien vaalivoittoon ja nuoren demokratian tukahtumiseen.
 Natsi-Saksa (1933–1945)
 Weimarin tasavallan aika oli lopussa, kun Adolf Hitlerin johtama Saksan kansallissosialistinen työväenpuolue sai vaalivoiton vuonna 1932 ja nousi valtaan seuraavana vuonna ja kielsi muut puolueet. Saksasta tuli kansallissosialistinen. Vuonna 1939 Saksa hyökkäsi ilman sodanjulistusta Puolaan ja aloitti siten toisen maailmansodan Euroopassa. Heti valtaan päästyään kansallissosialistit aloittivat saksalaisten juutalaisten vainoamisen. Sodan laajentuessa heidän valtapiiriinsä tuli lisää juutalaisia Itä-Euroopasta ja Ranskasta, ja juutalaisten surmaamisesta tuli järjestelmällistä. Noin kuusi miljoonaa juutalaista tapettiin vainoissa. Sotaa kesti Euroopassa toukokuuhun 1945, jolloin Saksa antautui ehdoitta. Sotarikollisia tuomittiin vuosina 1945–1946 Nürnbergin oikeudenkäynneissä.
 Jaettu Saksa (1949–1990)
 Sodan jälkeen voittajavaltiot ja Ranska jakoivat Saksan neljään miehitysvyöhykkeeseen. Neuvostoliiton vyöhykkeestä muodostui Saksan demokraattinen tasavalta (DDR, arkikielessä usein Itä-Saksa) sekä Yhdysvaltain, Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan vyöhykkeestä Saksan liittotasavalta (BRD, arkikielessä usein Länsi-Saksa). Liittotasavallassa alkoi 1950-luvulla voimakas talouskasvu. Saksan liittotasavalta liittyi Natoon, DDR Varsovan liittoon. Berliiniin jäi lännen eksklaavi Itä-Saksan keskelle, ja vuonna 1961 se eristettiin Berliinin muurilla.
 Saksan jälleenyhdistyminen (1990)
 Saksa jälleenyhdistyi jälleen vuonna 1990, kun Saksan demokraattinen tasavalta ja sen osavaltiot (eli liittomaat, Bundesländer) liittyivät Saksan liittotasavaltaan ja samalla Euroopan yhteisöön. Viime vuosikymmenten näkyviä liittokanslereita ovat olleet kristillisdemokraattien Helmut Kohl (1982–1998), sosiaalidemokraattien Gerhard Schröder (1998–2005) ja kristillisdemokraattien Angela Merkel (2005–2021).
 Politiikka
 Saksa on liittovaltio. Se koostuu 16:sta laajaa itsenäistä päätösvaltaa käyttävästä osavaltiosta. Muodollinen valtionpäämies on liittopresidentti. Liittopresidentin valitsee liittokokous, johon kuuluvat kaikki liittopäivien edustajat ja sama määrä osavaltioiden edustajia. Liittokokouksella ei ole muuta tehtävää kuin valita liittopresidentti viiden vuoden välein.
 Saksan parlamentti eli liittopäivät (Bundestag) on kokoontunut vuodesta 1999 alkaen valtiopäivätalossa Berliinissä. Sitä ennen parlamentti sijaitsi viiden vuosikymmenen ajan Bonnissa. Edustajat valitaan neljän vuoden välein. Puolet edustajista valitaan tietyistä vaalipiireistä ja puolet puolueiden listoilta. Puolueiden on ylitettävä 5 prosentin äänikynnys tai saatava vähintään kolme suoraan valittua edustajaa. Vuoden 2009 vaaleissa valittiin 622 edustajaa. Edustajien kokonaismäärä vaihtelee.
 Liittopäivät valitsee liittopresidentin ehdotuksesta liittokanslerin. Liittokansleri nimittää ministerit, joiden määrä vaihtelee hallituksesta toiseen. Toisin kuin useimmissa parlamentaarisissa järjestelmissä, liittokokous ei voi suoraan erottaa liittokansleria valitsematta hänen seuraajaansa (ns. konstruktiivinen epäluottamuslause).
 Saksassa on myös liittoneuvosto (Bundesrat), joka on osavaltioiden edustajien kokous. Liittoneuvosto ei ole varsinaisesti parlamentin ylähuone, vaan oma erillinen instituutionsa. Liittoneuvostossa on 69 paikkaa, jotka on jaettu osavaltioiden asukasluvuilla painotettuina. Puheenjohtajuus on kiertävä, ja liittoneuvoston puhemies on liittopresidentin varamies. Osavaltioiden edustajilla on velvollisuus äänestää hallituksensa tahdon mukaan, eikä ryhmien ääniä voi jakaa. Edustajien puoluekantojen suhteet vaihtelevat osavaltioiden vaalien mukaan, joita on yleensä 3–4 vuodessa.
 Saksassa on monipuoluejärjestelmä, jossa on perinteisesti ollut kaksi johtavaa puoluetta, kristillisdemokraattinen (CDU ja CSU) sekä sosiaalidemokraattinen (SPD), jotka ovat hallinneet joko yhdessä (Suuri koalitio) tai keskisuuria puolueita apuna käyttäen. Keskisuuria puolueita ovat liberaalit (FDP), vihreät (Grüne) sekä Vasemmistopuolue (Die Linke). Uutena puolueena liittopäiville nousi vuoden 2017 vaaleissa oikeistopopulistinen ja osin äärioikeistolainen AfD, vaihtoehto Saksalle.
 Hallitukset ja vaalit 1998–
 Liittokanslerina toimi vuodesta 1998 Gerhard Schröder (SPD), jonka hallitus sai 1. heinäkuuta 2005 liittopäivien äänestyksessä epäluottamuslauseen. Ennenaikaiset vaalit järjestettiin 18. syyskuuta. CDU ja CSU saivat liittopäivien vaaleissa 226 paikkaa, SPD 222, FDP 61, Vasemmistopuolue 54 ja vihreät 51. Tuloksen perusteella kristillisdemokraattien Angela Merkelistä tuli liittokansleri ja hallituskumppaniksi suostuneet sosiaalidemokraatit saivat vastaavasti monia tärkeitä ministerinpaikkoja Merkelin ensimmäisessä hallituksessa.
 Vuoden 2009 liittopäivävaaleissa voittajiksi selviytyivät liittokansleri Merkelin kristillisdemokraattinen puolue sekä liberaalit, jotka muodostivat hallituksen. Sosiaalidemokraatit kärsivät historiallisen huonon tuloksen. Vasemmistopuolue sai 12,9 % annetuista äänistä ja vihreät 10,2 %.
 Horst Köhler erosi presidentin tehtävistä 31. toukokuuta 2010 Afganistanin-operaatiota koskevista kommenteistaan nousseen kohun vuoksi. Hänen tilalleen valittiin liittokansleri Merkelin virkaan ajama kristillisdemokraattien Christian Wulff. Wulff ilmoitti eroavansa tehtävästään helmikuussa 2012 korruptioepäilyjen takia 18. maaliskuuta 2012 presidentiksi valittiin ihmisoikeusaktivisti Joachim Gauck.
 Syyskuun 2013 liittopäivävaaleissa kristillisdemokraatit ottivat suurvoiton mutta jäivät hieman alle enemmistön. Hallituspuolue liberaalit putosi liittopäiviltä, joten kristillisdemokraatit tarvitsivat uuden liittolaisen. Joulukuussa kristillisdemokraatit muodostivat hallituksen sosiaalidemokraattien kanssa. Merkel jatkoi liittokanslerina.
 Helmikuussa 2017 Saksan presidentiksi valittiin sosiaalidemokraatteja edustava aikaisempi ulkoministeri Frank-Walter Steinmeier. Presidentin virkakausi on viisi vuotta ja virka on lähinnä edustuksellinen.
 Syyskuussa 2017 pidettiin liittopäivävaalit, joissa CDU ja CSU keräsivät yhteensä 33 prosenttia äänistä ja saavat liittopäiville 246 paikkaa. Paikkoja liittopäiville tulee yhteensä 709. Toiseksi eniten ääniä sai sosiaalidemokraattinen puolue SPD, joka sai 20,5 prosenttia äänistä ja 153 paikkaa. Tulos oli puolueelle huonoin sitten toisen maailmansodan. Oikeistopopulistinen Alternative für Deutschland eli Vaihtoehto Saksalle nousi 12,6 prosentilla äänistä liittopäiville 94 paikalla. Edellisissä vaaleissa neljä vuotta sitten puolue jäi äänikynnyksen alapuolelle. Populistipuolue tuo liittopäiville uuden vahvan oppositiovoiman. Liberaalipuolue FDP on neljänneksi suurin puolue 10,7 prosentilla ja 80 paikalla. Vihreät ja vasemmistopuolue Linke saivat molemmat noin yhdeksän prosenttia äänistä. Vasemmistopuolue Linke ylsi 69 paikkaan ja vihreät 67:ään.Hallituspuolueet hävisivät vaaleissa ja uuden hallituksen muodostaminen oli vaikeata. Lopulta maaliskuussa 2018 muodostettiin taas liittokansleri Angela Merkelin johtama suuri koalitio eli kristillisdemokraattien ja sosiaalidemokraattien yhteishallitus. Liittokanslerina siis jatkoi Angela Merkel ja ulkoministeriksi nousi sosiaalidemokraattien Heiko Maas.
 Liittokansleri Merkelin luottoministerinä koko tämän valtakaudella vuodesta 2005 tunnettu pitkäaikainen puolustusministeri Ursula von der Leyen nousi heinäkuussa 2019 EU:n uuden Euroopan komission puheenjohtajaksi historian ensimmäisenä naisena.
 Muu politiikka
 Saksa oli yksi EEC:n perustajajäsenistä ja jatkaa sen seuraajan EU:n keskeisenä jäsenenä. Euroopan taloudellinen yhdentyminen 1980- ja 1990-luvuilla perustui paljolti Ranskan ja Saksan yhteistyöhön.
 Maa on korostanut myös tiiviitä yhteyksiään Yhdysvaltoihin ja Nato-yhteistyötä, erityisesti kylmän sodan aikana. Schröderin kaudella suhteet viilenivät, kun Saksa päätti olla osallistumatta Irakin sotaan, mutta Angela Merkelin hallitus on lämmittänyt niitä uudelleen. Donald Trumpin presidenttikaudella vuodesta 2017 lähtien Saksan ja Yhdysvaltojen suhteet ovat taas olleet etäisemmät.
 Keväällä 2011 Saksa jättäytyi Ranskan ja Ison-Britannian johtaman Libya-operaation ulkopuolelle Suomen tapaan, mikä aiheutti Saksan ja Yhdysvaltojen välille uudestaan jännitteen.
 Vuonna 1994 Saksan perustuslakituomioistuin päätti, että maan asevoimat voivat ottaa osaa operaatioihin myös maan rajojen ulkopuolella. Viisi vuotta tämän jälkeen saksalaiset osallistuivat Naton joukoissa Kosovon sotaan ja ovat sittemmin toimineet rauhanturvatehtävissä muun muassa Afganistanissa, Balkanilla ja Kongossa.
 Saksojen yhdistymisen jälkeen maa on voimistanut yhteistyötään myös itään. Se on solminut raja- ja yhteistyösopimuksia Puolan kanssa ja tukenut Neuvostoliiton ja myöhemmin Venäjän joukkojen vetäytymistä entisen Itä-Saksan alueelta. Saksa tukee entisen Itä-Euroopan maiden demokratiakehitystä ja talouskasvua sekä suoraan että EU:n kautta. Erityisesti Schröderin kauden loppupuolella suhteet Venäjään olivat tiiviit.
 Saksa on ollut Israelin tukija, mutta Merkelin kaudella se on myös toiminut Israelin politiikkaa vastaan.
 Asevoimat
 Saksan puolustusvoimat eli Bundeswehr ovat noin 250 000 miehen vahvuiset, ja ne koostuvat maavoimista (Heer), ilmavoimista (Luftwaffe) ja merivoimista (Deutsche Marine). Näistä 55 000 on yhdeksän kuukauden mittaista palvelusta suorittavia varusmiehiä. Saksan erikoisjoukkoihin kuuluu muun muassa KSK (Kommando SpezialKräfte). Saksa luopui yleisestä asevelvollisuudesta vuonna 2011.
 Saksassa on useita Yhdysvaltojen sotilastukikohtia, joissa palvelee yhteensä yli 50 000 yhdysvaltalaista sotilasta. Alkuun joukot olivat miehitysjoukkoja, mutta vuonna 1955 Saksa sai rajoitetun suvereniteetin, ja joukoista tuli liittolaisjoukkoja. 1950-luvun alussa joukkojen määrä nostettiin 250 000:een, mutta Berliinin muurin kaatumisen jälkeen Yhdysvallat on vetänyt joukkojaan pois. Sen Euroopassa toimivien ilmavoimien päämaja on kuitenkin edelleen Saksassa.
 Hallinnolliset alueet
 Saksan liittotasavalta on 16 osavaltiosta () koostuva liittovaltio. Nämä osavaltiot ovat:
 Baden-Württemberg
 Baijeri (Bayern)
 Berliini (Berlin)
 Brandenburg
 Bremen
 Hampuri (Hamburg)
 Hessen
 Mecklenburg-Etu-Pommeri (Mecklenburg-Vorpommern)
 Ala-Saksi (Niedersachsen)
 Nordrhein-Westfalen
 Rheinland-Pfalz
 Saarland
 Saksi (Sachsen)
 Saksi-Anhalt (Sachsen-Anhalt)
 Schleswig-Holstein
 Thüringen
 Saksan liittotasavallan perustamisen jälkeen lakkautettuja osavaltioita ovat Baden, Württemberg-Baden ja Württemberg-Hohenzollern, jotka vuonna 1952 yhdistettiin nykyiseksi Baden-Württembergin osavaltioksi. Osavaltioista pinta-altaan suurin on Baijeri, joka muodostaa viidesosan Saksan pinta-alasta. Väkiluvultaan suurin osavaltio on kuitenkin 18 miljoonan asukkaan Nordrhein-Westfalen. Bremen on sekä pinta-alaltaan että väkiluvultaan pienin osavaltio.
 Jotkin osavaltiot on jaettu hallintopiireihin (Regierungsbezirke). Osavaltiota ja hallintopiiriä alemman tasoisia hallintoalueita ovat piirikunnat (Landkreise) ja piirittömät kaupungit (kreisfreie Städte). Piirikuntia Saksassa on 295 ja piirittömiä kaupunkeja 107. Piirikunnat on jaettu edelleen kuntiin (Gemeinde), joita on hieman yli 11 000. Kunnista yli 2 000 on kuntamuodoltaan kaupunkeja (Stadt).
 Talous
 Saksan ostovoimakorjattu bruttokansantuote on maailman viidenneksi suurin Yhdysvaltain, Kiinan, Intian ja Japanin jälkeen. Saksa on Euroopan suurin kansantalous, ja sitä pidetään usein Euroopan unionin talousveturina. Viennin kokonaisarvo oli maailman suurin vuoteen 2009, jolloin Kiina ohitti Saksan. Vienti tuottaa kolmanneksen Saksan kansantulosta. Merkittävimmät vientituotteet ovat ajoneuvot, koneet, kemikaalit, lääkkeet, elektroniikka, elintarvikkeet ja tekstiilit. Tärkeimpiä viennin kohdemaita ovat Ranska, Yhdysvallat, Britannia, Alankomaat, Italia, Itävalta ja Belgia. Tunnettuja pörssiyhtiöitä ovat muun muassa Adidas, Allianz, BASF, Bayer, BMW, Daimler, Deutsche Bank, Deutsche Post, Deutsche Telekom, E.ON, MAN, ThyssenKrupp, Siemens ja Volkswagen.
 Länsi-Saksan talous kasvoi toisen maailmansodan jälkeen voimakkaasti, koettiin niin sanottu talousihme. Aineellisen hyvinvoinnin kasvu oli nopeaa ja maassa vallitsi täystyöllisyys. Sittemmin talouskasvu hidastui. Kriisivuonna 2009 bruttokansantuote putosi 5,6 %; sen jälkeen talous kasvoi koronavuoteen 2020, jolloin bruttokansantuote putosi useita prosentteja. Koronavuoden jälkeen talouskasvu jatkuu. Saksan osuus maailmantaloudesta on hiljalleen laskenut, kuten muidenkin länsimaiden. 2020-luvun alussa sen osuus maailman bruttokansantuotteesta on ollut kolmisen prosenttia.
 Saksan merkittävimmät luonnonvarat ovat kivihiili, kupari, ligniitti, maakaasu, nikkeli, potaska, puu, rautamalmi, suola ja uraani sekä rakennusmateriaalit, puutavara ja viljelysmaa. Saksan on määrä luopua ydinvoimasta vaiheittain vuoteen 2022 mennessä.
 Maatalous tuottaa 0,9 % Saksan bruttokansantuotteesta ja työllistää 2,4 % työvoimasta. Sen tuotteita ovat perunat, vehnä, ohra, sokerijuurikas, hedelmät, kaalit, nautakarja, siat ja siipikarja.
 Saksan työttömyysaste on viitisen prosenttia (syyskuu 2019). Matalin se on etelässä, noin kolme prosenttia. Suurin osavaltio eli Nordrhein-Westfalen ylittää valtakunnallisen keskiarvon; itäiset osavaltiot eivät enää erotu erityisen synkkinä työttömyyden suhteen.
 Saksan vaihtotase on vahvasti ylijäämäinen. 2020-luvun alussa vuotuinen ylijäämä on ollut noin 6–7 prosenttia bruttokansantuotteesta. Saksassa on yksi prosentti maailman työvoimasta, mutta maailman viennistä Saksan osuus on 10 prosenttia.
 Saksan valtiontalous on vakaa. Sen ylijäämä oli vuonna 2018 noin 59 miljardia euroa. Saksan valtion kymmenvuotisen lainan korko oli vuonna 2019 negatiivinen, eli sijoittajat olivat valmiit maksamaan Saksan valtiolle rahojensa säilyttämisestä.
 Tiede
 Heidelbergin yliopisto on perustettu 1386. Se on Saksan vanhin yliopisto ja yksi Euroopan vanhimmista. Maan opiskelijamäärältään suurin yliopisto on Hagenin etäyliopisto. Saksassa toimii yhteensä 376 korkeakoulua.
 Lukuisat saksalaiset tutkijat ovat saaneet Nobel-palkinnon. Tunnetuimpia heistä olivat Max Planck (fysiikka, 1918), Albert Einstein (fysiikka, 1921), Werner Heisenberg (fysiikka, 1932) ja Otto Hahn (kemia, 1944).
 Muita luonnontieteilijöitä: Born, Bosch, Bunsen, Ertl, Fahrenheit, Gauss, Hertz, Hilbert, von Humboldt, Kepler, Ohm, Röntgen.
 Maassa on vaikuttanut useita kuuluisia filosofeja, kuten Engels, Habermas, Hegel, Heidegger, Husserl, Kant, Leibniz, Marx, Nietzsche ja Schopenhauer.
 Saksalaisia keksijöitä ovat Benz, von Braun, Daimler, Diesel, Gutenberg, Lilienthal, von Linde, Otto, von Siemens, Zuse ja Wankel.
 Liikenne
 Saksassa on 549 lentokenttää, 41 981 km rautatietä ja 644 480 km maantietä, josta 12 800 km on moottoritietä. Satamakaupunkeja ovat Bremen, Bremerhaven, Duisburg, Hampuri, Karlsruhe, Lyypekki, Neuss, Rostock ja Wilhelmshaven. Suuri osa mannertenvälisistä lennoista tulee Frankfurtiin, Düsseldorfiin tai Müncheniin. Halpalentoyhtiöt käyttävät vähemmän suosittuja lentokenttiä, joista osa on vain kierrätettyjä armeijan laskupaikkoja; esimerkiksi Frankfurt–Hahniksi kutsuttu lentopaikka on 110 kilometriä Frankfurtin luoteispuolella. Maan sisäisessä liikkumisessa toimii yksi Euroopan tehokkaimmista joukkoliikennejärjestelmistä. Junat ovat nopeampia kuin linja-autot, mutta linja-autoreittien verkosto on kattavampi.
 Väestö
 Saksa on Euroopan unionin väekkäin maa noin 83 miljoonalla asukkaallaan (31.12.2020). Väestötiheys on keskimäärin noin 230 asukasta neliökilometrillä, joten Saksa on Euroopan tiheimmin asuttuja maita. Suurin etninen ryhmä on saksalaiset, joita on noin 67 miljoonaa. Siirtolaistaustaisia asukkaita on noin 15 miljoonaa, joista noin 8 miljoonaa on saanut Saksan kansalaisuuden. Siirtolaisten suurimmat ryhmät ovat turkkilaiset ja entisen Jugoslavian alueen ihmiset.
 Saksan kokonaishedelmällisyysluku vuonna 2016 oli 1,59. Luku oli vuosikymmeniä alle 1,50 lasta, mutta nousi 2010-luvulla Euroopan keskitasolle. Liittotasavallan tilastokeskus arvioi väkiluvun laskevan 68 ja 73 miljoonan henkilön välille vuoteen 2060 mennessä.
 Saksassa on pieni tanskalainen vähemmistö, 21 000 henkeä vuonna 2000, Schleswigissä lähellä Tanskan rajaa, ja pieni sorbin kieltä puhuva vähemmistö, 25 000 henkeä vuonna 1995, Saksissa ja Brandenburgissa. Friisin kieltä puhuu 12 000. Alasaksa on myös käytössä Pohjois-Saksan maaseudulla. Baijerin seudulla on baijerin kieltä tai murretta puhuvia kuusi miljoonaa (2005) ja swaabin puhujia noin 820 000 (2006). Vähemmistökielet ovat Euroopan neuvoston suojelemia.
 Maahanmuuttajista merkittävimpiä ryhmiä ovat albaanit, turkkilaiset, italialaiset, puolalaiset ja kreikkalaiset. Huomattava ryhmä ovat myös erityisesti entisen Neuvostoliiton alueelta tulleet paluumuuttajat, joilla on osittain saksalaiset sukujuuret. Paluumuuttajat saavat automaattisesti Saksan kansalaisuuden eivätkä siten näy kansalaisuuteen perustuvissa tilastoissa.
 Uskonto
 Saksalaisista uskontokuntiin kuulumattomia on 38,8 prosenttia väestöstä. Katolisia on 27,1 prosenttia ja protestantteja on 24,9 prosenttia väestöstä. Muslimeja on 5,2 prosenttia ja muita uskontoja 4,0 prosenttia väestöstä. Maahanmuutosta johtuen Saksan juutalaisväestö on nykyisin maailman nopeimmin kasvava.
 Suurimpia kaupunkeja
 Saksassa on 81 yli 100 000 asukkaan kaupunkia. Vuoden 2010 arvioidun väkiluvun mukaan yli 500 000 asukkaan kaupungit ovat
 Berliini (3 644 826)
 Hampuri (1 841 179)
 München (1 471 508)
 Köln (1 085 664)
 Frankfurt am Main (753 056)
 Stuttgart (634 830)
 Düsseldorf (619 294)
 Leipzig (587 857)
 Dortmund (587 010)
 Essen (583 109)
 Bremen (569 352)
 Dresden (554 649)
 Hannover (538 068)
 Nürnberg (518 365)
 Suurimmat metropolialueet
 Saksassa on yksitoista virallista metropolialuetta, jotka muodostavat valtion kulttuurilliset, poliittiset ja taloudelliset keskukset.
 Berliinin–Brandenburgin metropolialue (6 miljoonaa asukasta vuonna 2009)
 Bremenin–Oldenburgin metropolialue (2,72 miljoonaa as. 2010)
 Reinin–Mainin alue (5,5 miljoonaa as. 2006)
 Hampurin metropolialue (4,3 miljoonaa as. 2010)
 Hannover–Braunschweig–Göttingen–Wolfsburg (3,9 miljoonaa as. 2007)
 Keski-Saksan metropolialue (6,9 miljoonaa as. 2008)
 Münchenin metropolialue (5,4 miljoonaa as. 2010)
 Nürnbergin metropolialue (3,5 miljoonaa as. 2007)
 Rein–Neckar (2,4 miljoonaa as. 2009)
 Rein–Ruhr (8,7 miljoonaa as. 2008)
 Stuttgartin metropolialue (5,3 miljoonaa as. 2007)
 Kulttuuri
 Saksan kulttuuripolitiikka on vahvasti alueellista, osavaltiohallitusten johtamaa ja paikallisia ominaispiirteitä korostavaa. Liittovaltion hallituksessa on ollut kulttuuri- ja mediaministeri vasta vuodesta 1998 alkaen.
 Kirjallisuus
 Saksalaiset kutsuvat itseään kirjojen kansakunnaksi, tai runoilijoiden ja ajattelijoiden maaksi – Das Land der Dichter und Denker Maailman suurin vuosittainen kirja-alan tapahtuma, Frankfurtin kirjamessut, järjestetään Saksassa. Saksassa ilmestyy vuosittain noin 95 000 kirjaa. Kymmenen saksalaista kirjailijaa on palkittu Nobelin kirjallisuuspalkinnolla: Theodor Mommsen (1902), Rudolf Eucken (1908), Paul Heyse (1910), Gerhart Hauptmann (1912), Thomas Mann (1929), Hermann Hesse (1946), Nelly Sachs (1966), Heinrich Böll (1972), Günter Grass (1999) ja Herta Müller (2009).
 Teatteri
 Saksassa pienissäkin kaupungeissa on oma teatteri ja kaiken kaikkiaan maassa lasketaan olevan 300 teatteria. Tunnetuimpia niistä ovat Deutsches Theater Berliinissä, Münchner Kammerspiele Münchenissä ja maan vanhin paikallisteatteri Nationaltheater Mannheim Mannheimissa. Monien teatterien yhteydessä toimii ooppera, joskus myös baletti. Berliinissä sijaitseva Volksbühne on puolestaan profiloitunut yhtenä nykyteatterin ja kokeilevan draaman keskuksista Euroopassa.
 Saksan teatterihistorian suurimpiin hahmoihin kuuluu Bertolt Brecht, yksi 1900-luvun merkittävimpiä teatteriteoreetikoista, näytelmäkirjailijoista ja ohjaajista. Hänen teoreettinen pääteoksensa on Aikamme teatterista: epäaristotelisestä dramatiikasta, jossa hän esittelee oma teatterikäsityksensä, eeppisen teatterin peruspilarit. Toinen merkittävä teatterin ja näytelmäkirjallisuuden uudistaja oli Heiner Müller (1929–1995), jonka pääteos Germania – Kuolema Berliinissä purkaa jakautuneen Saksan aikaa 1900-luvulla yhdistäen sitä maan varhaishistoriaan.
 Nykyisistä teatterintekijöistä nimekkäimpiä on Volksbühnen johtaja ja pääohjaaja Frank Castorf. Saksassa vaikuttaa myös useita nykyhetken kansainvälisesti tunnetuimmista nykydramaatikoista, heistä ehkä tunnetuimpana René Pollesch, jonka näytelmiä on esitetty Suomessakin.
 Musiikki
 Saksan maine musiikkimaana perustuu ennen kaikkea taidemusiikin säveltäjiin. Maassa toimii 130 sinfoniaorkesteria; niistä kuuluisin on Berliinin filharmonikot, jota on johtanut vuodesta 2002 brittiläinen Sir Simon Rattle.
 Barokin jättiläinen oli saksalainen Bach. Omana aikanaan Bachia suositumpia olivat kuitenkin maanmiehet Händel ja Telemann. Klassismin ja romantiikan vaihteen nero oli Beethoven, joka luetaan Bachin ja itävaltalaisen Mozartin ohella usein kolmen suurimman säveltäjän joukkoon. Ystävykset Schumann ja Mendelssohn olivat täysromantiikan suurimpia nimiä. Myöhemmän romantiikan konservatiivisempaa siipeä edusti Brahms, josta Schumann oli povannut uutta Beethovenia. Romantiikan suurin saksalainen oopperasäveltäjä oli uudistushenkinen Wagner, jonka jalanjäljissä kulki myöhäisromantiikan suurmies, oopperoistaan ja sävelrunoistaan tunnettu Richard Strauss. Sotien välisenä aikana maan vaikutusvaltaisin säveltäjä oli Paul Hindemith. Nykymusiikin vahvoista saksalaisnimistä suurimpana on pidetty Karlheinz Stockhausenia.
 Jo 1960-luvulta asti on puhuttu "krautrockista" viitaten saksalaiseen rockiin. Saksalaiset Can, Neu! ja Amon Düül II olivat 1970-luvun kokeellisen rockin kärkinimiä. 1970-luvun alussa pinnalle tulleet Kraftwerk, Tangerine Dream ja Klaus Schulze ovat olleet keskeisiä pioneereja elektronisen musiikin alalla. Saksassa on ollut myös vahva teknokulttuuri, joka näkyi esimerkiksi Love Parade -tapahtumien kautta. 1970-luvulla perustettu rock-yhtye Scorpions on maailmalla eniten suosiota saanut saksalainen ryhmä. 1980-luvulla erityisesti syntikkapop-duo Modern Talkingin hitit löivät itsensä läpi maailmalla. Myöhempiä tunnettuja saksalaisyhtyeitä ovat esimerkiksi 1990-luvulla tunnetuksi tullut metalliyhtye Rammstein sekä 2000-luvulla rock-yhtye Tokio Hotel.
 Suosittua maassa on myös saksankielinen schlagermusiikki, joka vastaa Suomen iskelmämusiikkia.
 Elokuva
 Saksalainen elokuva sai kansainvälistä suosiota jo mykkäelokuvan aikana. Muun muassa Fritz Lang sekä itävaltalaissyntyinen, mutta Saksassa useita uransa merkittävimmistä teoksista ohjannut F. W. Murnau kuuluvat lajin suurten mestareiden joukkoon. Langin merkittävimpiin Saksassa tekemiin elokuviin kuuluvat innovatiivinen, taloudellisesti epäonnistunut mutta sittemmin klassikon asemaan noussut tieteiselokuva Metropolis sekä lastenmurhaajasta kertova jännityselokuva M – kaupunki etsii murhaajaa. Murnaun elokuvista kenties parhaiten muistetaan vampyyrielokuva Nosferatu. Sekä Lang että Murnau siirtyivät sittemmin ohjaamaan Yhdysvaltoihin.
 Saksalaisessa elokuvassa vaikutti 1920–1930-luvuilla vahvasti ekspressionistinen suuntaus. Lajin elokuvista kenties suurimmaksi klassikoksi on Murnaun Nosferatun lisäksi noussut Robert Wienen Tri Caligarin kabinetti. Realistisesti yhteiskunnallisia teemoja käsittelemään pyrkinyt Neue Sachlichkeit -suuntaus nousi samaan aikaan merkittäväksi erityisesti Georg Wilhelm Pabstin ansiosta. Ensimmäinen saksalainen äänielokuva, itävaltalaisen Josef von Sternbergin ohjaama Sininen enkeli (1930), puolestaan esitteli tulevina vuosikymmeninä legendaksi nousevan saksalaisen elokuvatähden, Marlene Dietrichin.
 Kansallissosialismin aikana useat saksalaiset elokuvantekijät lähtivät maanpakoon. Aikakauden propagandan sävyttämistä elokuvista Leni Riefenstahlin teokset, kuten Tahdon riemuvoitto ja Olympia, ovat jääneet ennen kaikkea visuaalisten ansioidensa vuoksi elokuvahistoriaan. 1950-luvulla saksalaisen elokuvan kansainvälinen suosio hiipui. Aikakaudella tuotettiin erityisesti melodraamoja, komedioita ja musikaaleja. Ajan merkittävimpiin saksalaisiin elokuviin kuuluu Oscar-ehdokkaana ollut Bernhard Wickin sotaelokuva Silta (1959).
 Rainer Werner Fassbinderin sukupolvea (1960-luvulta 1970-luvulle) kutsutaan nimellä Uusi saksalainen elokuva. Fassbinderiä pidetään yhtenä saksalaisen elokuvan merkittävimmistä ohjaajista. Hänen laajan tuotantonsa tunnetuimpiin töihin kuuluvat muun muassa Alfred Döblinin romaaniin perustuva televisiosarja Berlin Alexanderplatz sekä elokuvat Veronika Vossin kaipuu, Maria Braunin avioliitto, Pelko jäytää sielua ja Kauppias kaiken aikaa.
 Sekä dokumentteja että fiktiota ohjannut Werner Herzog on elävistä saksalaisista ohjaajista merkittävimpiä. Kenties tunnetuimpia hänen töistään ovat näyttelijä Klaus Kinskin kanssa tehdyt elokuvat sekä palkittu dokumenttielokuva Grizzly Man. Saksalainen elokuva on ollut uudessa nousussa 2000-luvulla: Caroline Link sai vuonna 2002 parhaan vieraskielisen elokuvan Oscarin elokuvallaan Jossain Afrikassa ja Florian Henckel von Donnersmarck vuonna 2006 elokuvallaan Muiden elämä.
 Elokuvamaailman tunnetuimpiin tapahtumiin kuuluvia Berliinin elokuvajuhlia on järjestetty vuodesta 1951.
 Kuvataiteet
 Saksalaisen kuvataiteen varhaisimpia tunnettuja nimiä ovat renessanssimaalarit Lucas Cranach vanhempi, Matthias Grünewald, ja Hans Holbein nuorempi. Albrecht Dürer teki omakuvia ja tarkkoja kaiverruksia ja piirustuksia. Uskonpuhdistuksen ja 30-vuotisen sodan aikana taide kärsi rahoittajien puutteesta, mutta 1800-luvulla romantiikan maalarit, kuten Philipp Otto Runge ja Caspar David Friedrich, palasivat saksalaisen taideperinteen pariin. Saksalainen taide kukoisti 1900-luvulla, ja yksi ensimmäisistä ekspressionistien ryhmistä syntyi Dresdeniin 1905. Politiikka tuli taiteeseen ensimmäisen maailmansodan jälkimainingeissa. Max Ernst aloitti dadaismin Kölnissä. Otto Dix päätyi ekspressionismin ja dadaismin kautta uusasiallisuuteen. Kansallissosialismin nousu ajoi monia taiteilijoita maanpakoon. Natsit järjestivät erityisiä rappiotaiteen näyttelyitä, joissa pilkattiin heidän taidekäsityksensä vastaisia teoksia. Kahtiajaon aikana Itä-Saksassa suosittiin sosialistista realismia, kun taas lännessä oli abstrakti taide vallalla. Joseph Beuys tunnetaan performanssiteoksistaan. Nykyisin Saksassa on 630 taidemuseota, joista monien kokoelmat ovat kansainvälisesti tunnettuja. Kasselissa on järjestetty vuodesta 1955 lähtien viiden vuoden välein laaja nykytaiteen näyttely documenta.
 Arkkitehdit Walter Gropius, joka perusti Bauhaus-liikkeen ja Ludwig Mies van der Rohe, jonka tunnetuimmat työt on toteutettu Yhdysvalloissa, ovat olleet 20. vuosisadan merkittävimpiä saksalaisen arkkitehtuurin tekijöitä.
 Media
 Saksassa ilmestyy päivittäin 350 sanomalehteä, joista kymmenen leviää koko maahan. Niistä suurin on Bild, jonka levikki on 3,2 miljoonaa maan kaikkien lehtien yhteenlasketusta 25 miljoonasta. Suurimpia aikakaus- ja sanomalehtiä ovat Bild, Focus, Frankfurter Allgemeine Zeitung, Frankfurter Rundschau, Handelsblatt, Der Spiegel, Stern, Süddeutsche Zeitung, Der Tagesspiegel, Die Welt ja Die Zeit.
 Suurimpia julkisia televisioyhtiöitä ovat ARD ja ZDF, yksityisiä RTL, N24 ja n-tv. Yksityiset Sat1 ja ProSieben muodostavat yhteisen konsernin.
 Urheilu
 Urheilulla on merkittävä asema saksalaisten elämässä. Urheiluseuroissa on 27 miljoonaa jäsentä ja lisäksi 12 miljoonaa harrastaa liikuntaa omatoimisesti. Jalkapallo on Saksassa suosittu urheilumuoto. Rekisteröityjä pelaajia on jalkapalloliiton seuroissa 6,3 miljoonaa. Bundesliiga on maailman toiseksi suurin urheilun ammattilaisliiga. Tunnettuja saksalaisia jalkapalloilijoita ovat mm. Franz Beckenbauer, Gerd Müller, Mesut Özil, Jürgen Klinsmann, Miroslav Klose, Lothar Matthäus, Marco Reus, Philipp Lahm, Bastian Schweinsteiger, Mario Götze, Oliver Kahn, Michael Ballack ja Manuel Neuer. Saksa on voittanut jalkapallon arvokisaturnauksissa MM- ja EM-kisoissa useita mestaruuksia ja mitaleita. Saksa on voittanut jalkapallon maailmanmestaruuden 1954, 1974, 1990, 2014 ja jalkapallon Euroopan mestaruuden 1972, 1980, 1996. Autourheilussa saksalaiset ovat menestyneet hyvin Formula-luokassa, jossa Michael Schumacher on voittanut ennätykselliset seitsemän maailmanmestaruutta. Muita suosittuja urheilulajeja ovat käsipallo, lentopallo, koripallo, ja tennis. Maan käsipallomaajoukkue on voittanut sekä maailmanmestaruuden että olympiakultaa. Saksan koripallomaajoukkue on saavuttanut Euroopan-mestaruuden sekä MM-kilpailuiden kolmannen sijan. Myös jääkiekko on suosittu laji. Deutsche Eishockey Liga on maan ylimmän sarjatason ammattilaisliiga.
 Olympialaisiin Saksa on osallistunut alusta eli vuodesta 1896 alkaen. Nykyisin sillä on kesäkisoissa tyypillisesti noin 450, talvikisoissa noin 150 urheilijan joukkue. Eniten mitaleita on saanut uimari Franziska van Almsick. Saksa on myös isännöinyt olympialaisia kahdesti, Berliinissä 1936 ja Münchenissä 1972.
 Muu kulttuuri
 Saksalainen keittiö kattaa joukon paikallisia ja alueellisia erikoisuuksia, mutta myös koko saksankieliselle alueelle tyypillisiä yhteisiä piirteitä on. Leipä on sekä aamiaisen että illallisen perusta: aamulla syödään usein sämpylöitä, iltapalaksi leipää, makkaraa, leikkeleitä, juustoa ja kenties salaattia tai muuta vihanneslisuketta. Päivän lämmin pääateria on edelleen lounas, vaikka työelämä on muuttamassa monien ruokailurytmiä. Yleisin liha on sikaa, mutta myös makkaraa syödään paljon. Peruna on ollut tärkeä osa saksalaista ruokavaliota 1600-luvulta asti.
 Saksan kieli on noin sadalla miljoonalla puhujallaan Euroopan unionin yleisin äidinkieli vastaten noin 18 prosenttia väestöstä. Saksa on englannin jälkeen toiseksi yleisin vieras kieli, noin 14 prosentin EU:n väestöstä osatessa sitä. Saksa oli ennen lingua franca Keski-, Itä- ja Pohjois-Euroopassa sekä pitkään tärkeä kieli myös tiedemaailmassa. Saksa on virallinen pääkieli Saksassa, Itävallassa ja Liechtensteinissa sekä virastokieli Belgian Liègessa, Luxemburgissa, Tanskassa, Sveitsissä ja Italian Etelä-Tirolissa.
 Unescon Maailmanperintöluettelossa on Saksasta yli kolmekymmentä kohdetta. Suurin osa niistä on kulttuurikohteita.
 Nimi
 Suomen kielen sana Saksa on peräisin pohjoissaksalaisesta saksien heimosta, joka keskiajalla tunnettiin Itämeren alueella paremmin kuin muut saksalaiset ryhmät. Saksit ja suomalaiset kävivät 1200-luvulta lähtien kauppaa Itämeren alueen ja Pohjois-Saksan hansaliiton piirissä. Saksalaiset hansaliiton kauppiaat esittäytyivät suomalaisille nimellä Sachsen – tämän vuoksi sanaa saksa käytettiin ennen suomen kielessä myös merkityksessä kauppamies.
 Saksan omakielinen nimi Deutschland palautuu muinaisyläsaksalaiseen kansankieltä (latinan sijaan) puhuviin viittaavaan sanaan diutisc. Saksan latinalainen nimi Germania (johon muun muassa englannin Germany pohjautuu) palautuu antiikin germaaneihin. Vastaavasti ranskassa ja espanjassa käytetyt nimet (Allemagne, Alemania) perustuvat alemanneihin. Slaavilaisten kielten ja unkarin nimitykset (немец, nemec, nimet yms.) ovat alkuaan merkinneet mykkää tai kielitaidotonta eli vieraan kielen puhujaa.
 Lähteet
 Kirjallisuus
 Viitteet
 Kirjallisuutta
 Aiheesta muualla
 41.3 Keski-Eurooppa
 Seulonnan keskeiset artikkelit


text:
Videokarte (grafikas adapteris) ir datora ierīce, kas ģenerē tekstu vai attēlus attēlošanai datora ekrānā. Videokarte var būt vai nu speciāla paplašināšanas plate, vai arī tās funkcionalitāte var būt iebūvēta pamatplatē. Lai arī lielākajai daļai pasaulē saražoto datoru lieto iebūvētās videokartes, jaudīgākās videokartes ir atsevišķas plates.
 Videokarte sastāv no grafiskā procesora (GPU), kas nodrošina attēla ģenerēšanu neatkarīgi no centrālā procesora (iebūvētajām videokartēm GPU funkcionalitāti iebūvē mikroshēmojuma ziemeļu tiltā); videoatmiņas, kur glabājas attēlojamais attēls (3D videokartēm tur var atrasties arī citi dati) un RAMDAC (ciparanalogu pārveidotājs kas secīgi nolasa videoatmiņas attēla apgabalu un pārveido par videosignālu, kuru laiž uz ekrānu), šo funkcionalitāti mūsdienās parasti iebūvē GPU. RAMDAC ir neliela iebūvētā atmiņa, kur glabājas dati par krāsu paleti. Vēl videokartēm ir video BIOS, kur glabājas GPU programmatūra.
 Raksturojums
 Izejas
 Ekrāna pieslēgšanai videokartēm ir sekojošas izejas:
 VGA (SVGA) — analogo ekrānu pieslēgšanai
 DVI — paredzēts ciparu ekrānu pieslēgšanai, taču lielai daļai ciparu ekrānu joprojām ir tikai analogās ieejas. Šai ligzdai ir arī analogā signāla kontakti, tāpēc tai var pieslēgt arī analogos ekrānus (caur vienkāršu pārveidotāju). Ciparu izejām RAMDAC vietā lieto TMDS raidītājus. Tiem, atšķirībā no RAMDAC, ir definēts maksimālais datu pārraides ātrums, tāpēc lielākiem ekrāniem var vajadzēt vairākus kabeļus. Parastajai DVI-I ligzdai ir 2 digitālie un viens analogais kanāls. Analogais nodrošina tieši to pašu ko VGA, viens digitālais kanāls var nodrošināt līdz 2mpix (1920x1080 vai 1200x1600) pie 60Hz kadru frekvences. Augstākām izšķirtspējām vai kadru frekvencēm vajag 2 kanālus.
 DVI-I - gan analogie, gan digitālie signāli, visizplatītākais
 DVI-D - tikai digitālie signāli, dažām jaunākajām videokartēm (2013) otrā DVI ligzda ir šāda
 DVI-A - tikai analogais signāls, ļoti reti sastopama.
 S-Video vai kompozītā — televizora vai līdzīgas iekārtas pieslēgšanai.
 Iespējamas arī citu veidu izejas (komponentu video (RGB), HDMI, Display port, Mini Displayport).
 Videokaršu iedalījums
 Videokaršu iedalījums pēc pamatplates savienojuma interfeisa:
 PCI — sprauž PCI slotā. Tās bija viens no pirmajiem plaši lietotajiem PCI pielietojumiem. Pēc mūsdienu standartiem PCI slotiem ir pārāk maza datu caurlaidība. Tādas videokartes var iespraust vairākas un to dažreiz lieto lai datoram pieslēgtu lielāku daudzumu ekrānu. Mūsdienās videokartes ar PCI slotiem vairs netiek ražotas un plašākā tirdzniecībā vairs nav nopērkamas.
 AGP — sprauž AGP slotā. AGP slotu izveidoja tāpēc, ka PCI bija pārāk maza datu caurlaidība. Komunikācijas no videokartes uz datoru ir tikpar ātras kā PCI videokartēm (bet tam nav lielas nozīmes), pretējā virzienā ir ievērojami lielāki ātrumi. Arī AGP videokaršu standarts ir jau krietni novecojis un, lai gan tirdzniecībā vēl ir piejama neliela šo videokaršu izvēle, tomēr ražotas tās vairs netiek.
 PCI-Express — jaunākais standarts, sprauž PCI-Express slotā. PCI-Express standarts lieto vairākas neatkarīgas virknes komunikāciju līnijas. Videokartēm parasti lieto 16x slotu, kur ir pieejamas 16 līnijas. Šeit, tāpat kā PCI, komunikācijas abos virzienos ir simetriskas. PCI-Express 16x ir 2 reizes ātrāks nekā AGP 8x (ātrākais AGP standarts), bet tam pagaidām nav lielas nozīmes jo mūsdienu datoros šaurā vieta lielākoties ir vai nu pašā videokartē, vai arī centrālajā procesorā. Dažreiz lieto PCI-Express 1x (vai 4x) videokartes, kas ir nedaudz ātrākas kā PCI, bet lēnākas kā AGP 8x vai PCI-ex 16x. Tās arī lieto lai pieslēgtu vairākus ekrānus.
 expresscard - portatīvajiem datoriem. Savienojuma caurlaidība tāda pati kā pci-express 1x.
 ISA — ļoti lēns pēc mūsdienu standartiem, bija par lēnu šiem mērķiem jau 20. gadsimta 80. gadu vidū. Simetriska, universāla datora maģistrāle. ISA videokartēm mūsdienās ir tikai vēsturiska nozīme.
 MCA — IBM standarts, kas kādu laiku eksistēja ap 1990. gadu, nesavietojams ar agrākajām pamatplatēm. MCA videokartēm mūsdienās ir tikai vēsturiska nozīme.
 EISA — izstrādāts kā alternatīva MCA. EISA videokartēm mūsdienās ir tikai vēsturiska nozīme.
 VESA — izstrādāts kā paplašinājums ISA standartam.
 Jaunākajām 3D videokartēm ir relatīvi liels elektrības patēriņš. Jaudīgākie eksemplāri mēdz patērēt vairāk elektrības nekā viduvējas jaudas dators kopā. AGP slots var piegādāt līdz 42W un PCI-Express slots — līdz 150W, taču jaudīgākās videokartes patērē vairāk, tāpēc tās ar atsevišķu vadu pieslēdz tieši pie barošanas bloka.
 Skatīt arī
 Dators
 Personālā datora aparatūra
 NVIDIA
 Ārējās saites
 Videokartes pamatraksturojums
 Kā darbojas videokarte
 Datoru aparatūra


text:
 30.7.2011
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 C 226/10
 Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesfinanzhof (Nemecko) 13. apríla 2011 — Finanzamt Steglitz/Ines Zimmermann
 (Vec C-174/11)
 2011/C 226/17
 Jazyk konania: nemčina
 Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania
 Bundesfinanzhof
 Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom
 Žalobca: Finanzamt Steglitz
 Žalovaná: Ines Zimmermann
 Prejudiciálne otázky
 1.
 Umožňuje článok 13 časť A ods. 1 písm. g) a článok 13 časť A ods. 2 písm. a) šiestej smernice Rady zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu — spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia (1) vnútroštátnemu zákonodarcovi podmieniť oslobodenie služieb ambulantnej starostlivosti o chorých a na opateru odkázaných osôb od dane tým, že v týchto zariadeniach „v predchádzajúcom kalendárnom roku museli minimálne dve tretiny nákladov na starostlivosť znášať celkom alebo v prevažnej miere zákonní poskytovatelia sociálneho zabezpečenia alebo sociálnej pomoci“ [§ 4 bod 16 písm. e) Umsatzsteuergesetz 1993 (zákon o dani z obratu z roku 1993)]?
 2.
 Je z pohľadu zásady neutrality dane z pridanej hodnoty pre odpoveď na prvú otázku dôležité, že vnútroštátny zákonodarca rovnaké služby oslobodí od dane za iných podmienok, ak ide o služby poskytované verejne uznanými charitatívnymi a dobročinnými organizáciami alebo charitatívnymi a dobročinnými právnickými osobami, združeniami osôb alebo majetku, ktoré sú členmi takejto charitatívnej alebo dobročinnej organizácie (§ 4 bod 18 Umsatzsteuergesetz 1993)?
 (1) Ú. v. ES L 145, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 23.


text:
 9.11.2018
 RO
 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
 L 279/33
 REGULAMENTUL DE PUNERE ÎN APLICARE (UE) 2018/1685 AL COMISIEI
 din 8 noiembrie 2018
 privind condițiile uniforme de transmitere a seriilor de timp pentru noua împărțire regională în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1059/2003
 COMISIA EUROPEANĂ,
 având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
 având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1059/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 mai 2003 privind instituirea unui nomenclator comun al unităților teritoriale de statistică (NUTS) (1), în special articolul 5 alineatul (5),
 întrucât:
 (1)
 Regulamentul (CE) nr. 1059/2003 prevede cadrul juridic al nomenclatorului regional pentru a permite colectarea, elaborarea și diseminarea statisticilor regionale armonizate în Uniune.
 (2)
 Comisia a modificat nomenclatorul comun al unităților teritoriale de statistică (NUTS) prin Regulamentul (UE) 2016/2066 (2), cu efect de la 1 ianuarie 2018.
 (3)
 Măsurile prevăzute în prezentul regulament sunt conforme cu avizul Comitetului Sistemului Statistic European,
 ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
 Articolul 1
 Statele membre transmit Comisiei seriile de timp pentru noua împărțire regională în conformitate cu anexa.
 Articolul 2
 Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
 Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
 Adoptat la Bruxelles, 8 noiembrie 2018.
 Pentru Comisie
 Președintele
 Jean-Claude JUNCKER
 (1) JO L 154, 21.6.2003, p. 1 astfel cum a fost modificat ultima dată prin Regulamentul (UE) 2017/2391 (JO L 350, 29.12.2017, p. 1).
 (2) Regulamentul (UE) 2016/2066 al Comisiei din 21 noiembrie 2016 de modificare a anexelor la Regulamentul (CE) nr. 1059/2003 al Parlamentului European și al Consiliului privind instituirea unui nomenclator comun al unităților teritoriale de statistică (NUTS) (JO L 322, 29.11.2016, p. 1).
 ANEXĂ
 Primul an de transmitere pentru fiecare domeniu statistic
 Domeniu
 Nivel 2 NUTS
 Nivel 3 NUTS
 Agricultură
 2013
 Demografie – populație, nașteri, decese
 1990 (1)
 1990 (1)
 Piața forței de muncă - ocuparea forței de muncă, șomaj
 2013
 2013 (2)
 Învățământ
 2013
 Mediu – instalații de tratare a deșeurilor
 2014
 Sănătate – cauze de deces
 1997 (3)
 Sănătate – infrastructuri
 1996 (2)
 Sănătate – pacienți
 2003 (2)
 Societatea informațională
 2013 (2)
 Conturi economice regionale: conturile gospodăriilor
 2000
 Conturi economice regionale – conturile regionale
 2000
 2000
 Știință și tehnologie – cheltuieli pentru cercetare și dezvoltare și personal
 2015
 Turism
 2015
 (1) Transmiterea nu este obligatorie pentru anii de referință 1990-2012.
 (2) Transmiterea nu este obligatorie.
 (3) Transmiterea nu este obligatorie pentru anii de referință 1997-2011.