text:
Epistemologi (eller kunskapsteori) är läran om kunskap. Ordet epistemologi kommer av grekiskans episteme, "kunskap", "lärande" och logia, "lära", av logos, "ord". Med "kunskap" menas nästan alltid propositionell kunskap, det vill säga kunskap som kan uttryckas i formen "A vet att p" där A är en person och p en proposition. En färdighet, exempelvis att kunna simma, är också en form av kunskap. Att känna en person eller en plats är även det kunskap, men inom kunskapsteorin tenderar den propositionella kunskapen att dominera.
 Den traditionella synen på kunskap har varit att personen A vet p om och endast om (1) p är sant, (2) A är övertygad om att p är sant och (3) A har goda, tillfredsställande eller tvingande skäl för att tro att p är sant. Dessa är alltså tre nödvändiga krav på allting vi kallar kunskap. Man brukar förkortat säga att kunskap är "sann rättfärdigad tro". Definitionen fördes först fram av Platon men har ifrågasatts med Gettierproblemet.
 Filosofins historia är fylld av skeptiker, till exempel Pyrrhon och David Hume. En del skeptiker vill avvisa kunskapsanspråk och börjar argumentationen utifrån det. Andra vill rättfärdiga kunskapsanspråk, men finner under vägen fram till hållbar kunskap många kunskapsanspråk som inte håller för prövning. Descartes är ett exempel på en filosof som i sökandet efter en stabil bas för kunskap finner många skeptiska argument mot sådant som man vanligen tar för självklart. Därför är Descartes en filosof som söker och finner fast och pålitlig kunskap men på samma gång ger många skeptiska argument. På det sättet kan man säga att skeptiker inte bara ifrågasätter kunskapsanspråk utan även problematiserar bilden av kunskap. Till kunskapsteorin gränsar vetenskapsteorin, som ställer kunskapsteoretiska frågor som huruvida vetenskap är en rationell verksamhet, som ger tillförlitlig kunskap om världen och i vilken grad vetenskapen är påverkad av olika ideologier eller kulturer.
 En frågeställning som gränsar till värdeteori är frågan om kunskaps värde. Med andra ord, har exempelvis ett råd som är grundat på kunskap ett större värde än ett råd som ges helt slumpmässigt, om båda råden leder till samma konsekvenser? Frågeställningen går tillbaka till Platons dialog Menon.
 Historia
 Parmenides
 En av de ur ett kunskapsteoretiskt perspektiv mest betydelsefulla försokratiska filosoferna var Parmenides, som levde under 400-talet f.Kr. Han bodde i staden Elea i dagens Syditalien, och behandlade grundläggande metafysiska frågor med ett konsekvent rationalistiskt perspektiv. Hans rationalism är bland de mest långtgående genom filosofihistorien; han ansåg att förnuftet var den enda tillförlitliga källan till kunskap. All empirisk kunskap betraktade han som opålitlig.
 Från sitt studium av våra grundläggande begrepp och logiska slutledningsregler kommer han fram till en världsbild som skiljer sig radikalt från den vardagliga. Hans huvudverk heter Om naturen och finns delvis bevarat. Boken består av en berättelse om rättvisans gudinna som visar Parmenides två vägar: Sanningens väg och Skenets väg. Skenets väg motsvarar den empiriska världsuppfattningen, medan Sanningens väg drar de fulla konsekvenserna av en strikt rationalistisk sådan. Hans inställning till den empiriska "forskningsvägen" illustreras av följande utdrag från hans verk: "Håll din tanke borta från denna forskningsväg, och låt inte den inrotade vana som har bildats av rik erfarenhet locka dig in på denna stig; lita inte på det blinda ögat, det ekande örat eller tungan, utan pröva med ditt förnuft den omstridda bevisning som jag har lagt fram."
 Parmenides försöker strikt skilja mellan varat och icke-varat. Icke-varat ska inte ses som ett annat slags vara, utan som frånvaro av detta. Från denna intuitivt riktiga utsaga drar han slutsatsen att förändring är omöjlig, ty förändring innebär att något som förr inte existerade kommer att existera. Samma resonemang tillämpas på rummet; eftersom tomrum per definition är icke-vara så innebär det att tomrum inte existerar. Allting som finns är helt kompakt och rörelse är omöjlig. Parmenides radikala slutsatser försvarades av hans lärjunge Zenon, som försökte visa på rimligheten i dessa genom sina paradoxer.
 Antikens skeptiker
 De första skeptikerna vi känner till återfinns bland antikens tidiga filosofer. Pyrrhon från Elis betraktas ofta vara skepticismens upphovsman. Han menade att man helt och hållet bör avhålla sig från att fälla omdömen om världen; det har dessutom den fördelen att man når sinnesfrid (ataraxia). En del av hans efterföljare kallade avstängning av omdömet för "epoche". Pyrrhons lärjunge Timon från Filius sammanfattade Pyrrhons inställning på följande sätt:Hur är tingen beskaffade? Svar: det kan vi inte veta. Hur ska vi förhålla oss till dem? Svar: inte yttra oss om dem. Vad vinner vi, om vi förhåller oss riktigt till dem? Svar: ostörd sinnesfrid. En så kallad "global skepticism", det vill säga inställningen att vi inte kan veta någonting, har ansetts vara djupt problematisk av den anledningen att den själv tycks fälla ett absolut omdöme. En del anser att Pyrrhon undviker den invändningen eftersom han inte ens går med på att hans egen skepticism helt säkert är korrekt.
 Bland de andra betydelsefulla antika skeptikerna kan Arkesilaos från Pitane och Karneades från Kyrene nämnas. Båda två verkade i Platons akademi, efter Platons död. Under sent 100-tal f.Kr. grundades en skeptisk skola i Alexandria, av Ainesisdemos från Knossos. Det var där läran om de "pyrrhonska troperna" först formulerades. Dessa "troper" (ungefär "betraktelsesätt") nedtecknades senare av skeptikern Sextus Empiricus i slutet av 100-talet e.Kr. Denna skeptiska argumentsamling bestod av tio olika faktorer, troperna, som påverkar vår uppfattning av världen. En av dessa troper är att olika arter har olika synorgan; vissa har helt runda ögon och andra avlånga. Givet detta är det rimligt att tänka sig att även deras faktisk synuppfattning skiljer sig åt sinsemellan. Eftersom vår egen syn endast är en av flera möjliga kan vi inte säga att just den på ett riktigt sätt återspeglar verklighetens sanna natur. På samma sätt förhåller det sig med våra olika sinnen: ett objekt kan uppfattas på ett sätt av ögat, men på ett annat sätt av känseln. Med dessa relativistiska faktorer i bakgrunden menade skeptikerna att den enda hållbara positionen var en radikal skepticism.
 Francis Bacon
 Francis Bacon (1561-1626) är viktigare i vetenskapsteorin än i kunskapsteorin, men på grund av hans breda tillvägagångssätt och det faktum att det inte gjordes någon explicit distinktion mellan vetenskapsteori och kunskapsteori under hans tid, så har hans tankegångar betydelse för kunskapsteorin. Bacon myntade uttrycket "kunskap är makt" och såg vetenskapen i ett större samhällssammanhang än många andra av hans samtida. Framför allt var han en nyckelperson i genomgångsperioden mellan det skolastiska tänkandet och renässansen. Han försökte skaka sig loss från det aristoteliska arvet till förmån för en induktiv vetenskap.
 Bacon försökte således för det första identifiera fördomar och vanföreställningar som kunde ligga till hinder för att nå sann kunskap, och för det andra att finna pålitliga metoder, vilket han identifierade med induktion. På den första punkten hävdade Bacon att hans tids kunskap led av tre typer av störningar. Dessa kallade han befängd kunskap, grälsjuk kunskap och tillgjord kunskap. Den befängda kunskapen motsvarar ungefär det vi idag kallar pseudovetenskap; han syftade bland annat på astrologi och alkemi. Med grälsjuk kunskap menade han sådant som inte syftade till att finna ny kunskap, utan endast diskussion för diskussionens egen skull. Han tänker främst på den aristoteliska filosofin och teologin som enligt honom präglades av hårklyverier. Den tillgjorda kunskapen syftade slutligen på den form av humanism som i praktiken hade övergett ambitionen att återerövra antikens kunskap och istället ägnade sig åt rent formell retorik. Dessa tre typer av störningar har två slags konsekvenser. För det första medför de att talangfulla tänkare slösar sin snillrikhet på triviala uppgifter, och för det andra leder de till att ingen ny kunskap inhämtas.
 Utöver dessa tre störningar finner även den välvillige vetenskapsmannen problem när han söker skaffa sig pålitlig kunskap om verkligheten. Han identifierar ett flertal vanliga vanföreställningar som förvränger verkligheten för medvetandet. Han kallar dessa vanföreställningar för "idoler", vilket kan översättas med skenbilder i sammanhanget. Stammens idoler betecknar människans medfödda tolkningsmönster som gör att man läser in mer sammanhang i den yttre verkligheten än vad som finns där. Vi sätter vår egen prägel på naturen. Grottans idoler syftar till var och ens personliga perspektiv, som ofta präglas av fördomar och begränsad erfarenhet. Denna form av vanföreställning skiljer sig av naturliga skäl från individ till individ. Marknadsplatsens idoler består i att man låter sig förledas av det rådande språkbruket och allmänna åsikter, att man fastnar i sin egen omgivnings subjektiva miljö. Teaterns idoler syftar slutligen till olika falska filosofiska och teologiska system, som liksom teaterpjäser bara är påhittade. När man blir medveten om alla dessa störningar och vanföreställningar som präglar människans kunskapssökande så kan man börja bygga upp sann kunskap. Han gör en liknelse med djurvärlden; vi ska inte vara som myrorna som bara samlar in, och inte som spindlarna som bara skapar sådant som finns inom sig själva, utan som bina, som båda samlar in och bearbetar det insamlade.
 René Descartes
 Inom kunskapsteorin är René Descartes (1596-1650) framför allt känd för sitt så kallade metodiska tvivel. Till skillnad från de antika skeptikerna syftade Descartes tvivel inte till att faktiskt avhålla sig från omdömen om verkligheten, utan snarare till att bygga upp all kunskap på en otvivelbar grund. Descartes sätter alla sina egna trosföreställningar under lupp, och frågar sig vilka av dessa som skulle kunna vara falska. Han kommer fram till att i stort sett allting som han tror sig veta skulle kunna vara en villfarelse. Det skulle till och med kunna vara så att det finns en ond demon som lurar honom att tro att den yttre verkligheten existerar och ter sig på det sätt som hans sinnesorgan rapporterar om. Det enda han inte kan betvivla, menar han, är att han själv existerar. Detta har sammanfattats i den berömda satsen "cogito, ergo sum", "jag tänker, alltså är jag". Från denna sanning som inte kan betvivlas drar han en mängd slutsatser, bland annat att det existerar en gud. Om Gud existerar så kan man lita på att han inte låter en förledas, och därför kan man också lita på sina sinnesintryck, i viss utsträckning. Hans tvivel utmynnar i övertygelsen att det man kan bilda sig en klar och tydlig föreställning om, kan man också ha kunskap om.
 John Locke
 Ett centralt begrepp i John Lockes (1632-1704) kunskapsteori är idéer, som är ett samlingsnamn för alla slags föreställningar. Han menar att dessa kommer från erfarenheten och ingen annanstans. Detta innebär dock inte att alla idéer kommer från sinnena. Erfarenheten ger upphov till enkla idéer, sensationer, som i sin tur kombineras av medvetandet till sammansatta idéer. Dessutom kan man ha inre erfarenheter, det vill säga erfarenheter om ens eget mentala tillstånd. Denna typ av idéer kallar han reflektioner, och de ligger till grund för människans självmedvetande. Locke är känd för att ha liknat själen vid födseln vid ett "vitt papper", som senare kommentatorer har benämnt "tabula rasa"(en tom tavla).
 David Hume
 David Humes (1711-1776) kunskapsteoretiska inställning liknar i mångt och mycket John Lockes, men han är noga med att ange på vilka sätt han skiljer sig från denne. Hume skiljer liksom Locke mellan sensationer och reflektioner, det vill säga yttre och inre erfarenhet. Liksom Locke skiljer han även mellan enkla och sammansatta idéer. Hume inför emellertid ytterligare en distinktion, som inte finns hos Locke, nämligen den mellan intryck (impressions) och idéer (ideas). Här märker man också en terminologisk skillnad mellan Hume och Locke. Där Locke lät "idéer" beteckna allting som finns i medvetandet behandlar Hume termen endast som en underavdelning av detta; istället använder Hume "perceptioner" som samlingsnamn på medvetandets olika typer av innehåll.
 Distinktionen intryck-idéer som Hume är först med att explicit formulera har att göra med upplevelsernas tidsliga inträffande och därmed också livlighet. Intryck betecknar de upplevelser som är direkta, som sinnesintryck och känslor, medan idéer är mer eller mindre bleka kopior av intrycken. Medan intrycken bara finns för stunden finns idéerna kvar över tiden. Idéerna är representationer av de gamla, nu frånvarande, intrycken. Känslan av njutning är ett intryck när den upplevs, men tanken på denna känsla kan bevaras i form av en idé. Idéerna är alltså ett slags medvetandets material, som ligger till grund för minne och fantasi. Hume är radikal empirist i den meningen att han menar att idéer aldrig kan uppstå utan intryck. Det finns inga medfödda idéer, en tanke som han delar med Locke. Han är dock mer utförlig i sin förklaring av idéernas relation till varandra. Humes kunskapsteori är också skeptisk; det finns nästan ingenting vi säkert kan veta. Han ifrågasätter till och med att vi skulle ha någon kunskap om orsaksrelationer eller få kunskap genom induktionen.
 Immanuel Kant
 Immanuel Kants (1724-1804) kunskapsteori utgör en slags blandning mellan empirismen och rationalismen. Han menar att vi aldrig kan ha någon kunskap om tinget i sig, det vill säga världen såsom den är oberoende av hur vi upplever den, men menar samtidigt att det krävs retning utifrån för att medvetandet ska ha något innehåll. Medvetandet består av åskådningsformerna rum och tid, med vilka vi sorterar in våra upplevelser i en rumslig och en tidslig dimension. Dessutom får upplevelsen en struktur med hjälp av begrepp. Begreppen finns där oberoende av enskilda upplevelser och skapas antingen av vårt medvetande eller finns medfödda. Kant skriver: "Åskådningar utan begrepp är blinda". Åskådningar är de omedelbara upplevelserna.
 Kunskapens natur
 Den klassiska kunskapsanalysen
 Enligt den klassiska kunskapsanalysen finns det tre kriterier för kunskap: övertygelse, sanning och goda skäl. Person A har kunskap om p om och endast om p är sant, A är övertygad om p och A har goda skäl att tro p.
 Även om kunskapsteoretiska resonemang i historien inte alltid behandlat kunskap explicit på detta sätt, så är de flesta filosofer idag eniga om att det rått konsensus kring denna definition fram till 1900-talet. Även under 1900-talet fördes varianter av detta definitionsförslag fram, innan Gettierproblemet belystes. Filosofen Roderick Chisholm publicerade exempelvis 1957 en bok med namnet Perceiving: a Philosophical Study där han förde fram följande definition av kunskap:S vet att P om och endast om (i) S accepterar P, (ii) S har adekvat evidens för P, och (iii) P är sant.
 A.J. Ayer gav följande nödvändiga och tillräckliga villkor för kunskap i sin bok The Problem of Knowledge:S vet att P om och endast om (i) P är sant, (ii) S är övertygad om att P är sant, och (iii) S har rätt i att vara övertygad om att P är sant.
 Denna kunskapsanalys kan och har ifrågasatts, och invändningarna kan delas in i två typer. För det första har man invänt att inte alla villkor är nödvändiga för kunskap, och för det andra har man invänt att villkoren inte är tillräckliga. Den mest välkända invändningen av det senare slaget kallas Gettierproblemet.
 Gettierproblemet
 Den klassiska kunskapsanalysen ifrågasattes i och med Edmund Gettiers (1927-2021) artikel Is justified true belief knowledge? från 1963. Gettier tar upp två principiellt likadana exempel för att visa att de tre klassiska villkoren för kunskap inte är tillräckliga. Gettiers första exempel lyder ungefär som följer:Simon söker ett jobb men har en rättfärdigad tro att "Johan kommer att få jobbet". Han har också rättfärdigad tro "Johan har tio spänn i fickan". Simon kan därför, rättfärdigat, dra slutsatsen att "mannen som ska få jobbet har tio spänn i fickan". Men Johan får inte jobbet, Simon får det. Som det råkar hända har Simon också tio spänn i fickan. Så hans tro "mannen som ska få jobbet har tio spänn i fickan" är rättfärdigad och sann.
 Men detta verkar inte vara kunskap. Alltså är den klassiska kunskapsanalysen inadekvat. Efter publicerandet av Gettiers artikel följde en intensiv debatt under 10-15 år där nya förslag lades fram och kritiserades. Inget förslag har allmänt accepterats.
 Kausala kunskapsteorier
 Ett tidigt försök att lösa Gettiers problem framfördes av Alvin I. Goldman. Goldman föreslog i sin artikel A causal theory of knowing från 1967 att det som fattades i Gettiers exempel, det vill säga det som gör att de fiktiva personerna inte kan sägas ha kunskap, är att det saknas en kausal koppling mellan det faktum som gör trosföreställningen p sann och subjektets trosföreställning om p.
 Goldman använder flera exempel för att illustrera sin poäng. Ett av dessa exempel involverar en vulkan som får ett utbrott. Flera hundra år senare upptäcker en person (S) som promenerar vid platsen en stor mängd förstelnad lava och drar (korrekt) slutsatsen att vulkanen hade ett utbrott för flera hundra år sedan. Antag nu att en annan person, några år efter vulkanens utbrott, avlägsnade all förstelnad lava. En tid därefter bestämmer sig en tredje person för att få det att se ut som att vulkanen fick ett utbrott (som den ju faktiskt fått), och placerar därför förstelnad lava på den plats där den ursprungliga lavan låg. Givet detta skulle vi inte säga att S vet att vulkanen fick ett utbrott för flera hundra år sedan; S:s skäl för att tro detta bygger ju på falska premisser. Annorlunda uttryckt finns det ingen kausal koppling mellan vulkanens utbrott och S:s trosföreställning om att vulkanen fick ett utbrott. Därför har S inte kunskap om utbrottet. Med denna analys ansåg Goldman att han hade löst Gettierproblemet. Han skulle emellertid senare ta tillbaka detta förslag till förmån för en annan analys.
 Reliabilism
 Ett alternativ till den klassiska analysen av kunskap är reliabilismen. Enligt denna teori kan kunskap definieras på följande sätt:S vet att p om och endast om (i) p är sant, (ii) S är övertygad om att p är sant, och (iii) S:s övertygelse att p orsakades av en tillförlitlig process.Den förste filosofen i modern tid att formulera en reliabilistisk teori om kunskap var Cambridge-filosofen Frank Plumpton Ramsey; men tankegången går att spåra tillbaka till de antika atomisternas kausala kunskapsteori. Reliabilismen är en svagare teori än den klassiska, i den meningen att allting som enligt den klassiska analysen är kunskap också är kunskap enligt reliabilismen. Personen behöver ju inte ha några goda skäl, som denne är medveten om, för att kunna sägas ha kunskap. Detta innebär att en osofistikerad variant av reliabilismen också får problem med Gettiers invändning.
 Det har formulerats flera olika förslag på hur en reliabilistisk teori kan modifieras så att den undviker Gettiers problem. Ett förslag, som fördes fram av Alvin Goldman, går ut på att det inte får finnas någon möjlig relevant situation där p är falskt som är sådan att S ändå skulle vara övertygad om att p är sant i den situationen. Om S exempelvis formar en trosföreställning om att han eller hon ser en lada, så räcker det inte att det S faktiskt ser är en lada, och att denna trosföreställning har orsakats av en tillförlitlig process. Om det är så att S råkar befinna sig i ett område där det finns en mängd stora skyltar som ser ut precis som lador, och S skulle ha trott att han eller hon såg en riktig lada om han eller hon i själva verket såg en sådan skylt, så har inte S kunskap om att han eller hon ser en lada (trots att det faktiskt råkar vara så). Goldmans förslag har dock kritiserats för att vara alltför starkt; att det förnekar att en del trosföreställningar som vi betraktar som kunskap är kunskap.
 Vetenskapsteori
 Vetenskapsteorin är den filosofiska gren som ställer frågor om olika vetenskaper men även om olika specialvetenskaper. Teorin gränsar till kunskapsteorin och metafysiken, och har flera kunskapsteoretiska frågor om den vetenskapliga kunskapens natur; exempelvis huruvida vetenskap är en rationell verksamhet som ger oss kunskap om världen, och till vilken grad olika ideologier eller kulturer påverkar vetenskapen. Den inbegriper dock även metafysiska frågor, som vad naturlagar är och om världen är deterministisk.
 Rättfärdigande
 Det är en omdiskuterad fråga vad det innebär att en föreställning eller tro är rättfärdigad. Det finns några viktiga nyckelbegrepp i denna diskussion. Ett par av dessa är de två dominerande teorierna om det epistemiska förhållandet mellan olika trosföreställningar: fundamentism och koherentism. Ett annat par är två teorier om subjektets förhållande till sin kunskap och till rättfärdigandet av sina trosföreställningar: internalism och externalism. Dessa fyra teorier presenteras nedan.
 Fundamentism och koherentism
 Fundamentism menar att trosföreställningar kan delas in i två huvudgrupper, fundamentala och icke-fundamentala. De fundamentala är i någon mening självevidenta. De är rättfärdigade i sig själva, och behöver inget yttre rättfärdigande. Vanliga kandidater för sådana självevidenta trosföreställningar är logiska utsagor eller sinnesförnimmelser. De icke-fundamentala trosföreställningarna måste, för att vara rättfärdigade, härledas från de fundamentala dito. Koherentism menar istället att en trosutsaga är rättfärdigad om den på något sätt "hänger ihop" med en individs övriga trosföreställningar. Man brukar säga att en trosföreställning är rättfärdigad om den ingår i en maximalt koherent mängd av trosföreställningar. Att en mängd av trosföreställningar är koherent betyder att de olika trosföreställningarna ger stöd för, eller kan härledas från, eller utgör evidens för, varandra.
 En vanlig metafor säger att fundamentismen ser kunskap som en pyramid, där de solida, fundamentala, kunskaperna ger stöd åt de icke-fundamentala dito. Koherentismen ser, med en metafor från Otto Neurath, kunskap som ett skepp som inte kan nå fast mark och därför inte kan plockas isär och byggas om. I stället måste arbetarna reparera skeppet bit för bit. För att kunna byta ut den ena plankan måste de stå på en planka som kanske senare själv måste bytas ut.
 Internalism och externalism
 Internalism vad gäller rättfärdigande av kunskap innebär att alla faktorer som krävs för att en trosuppfattning ska vara rättfärdigad måste vara kognitivt åtkomliga för subjektet, det vill säga interna. Externalism vad gäller rättfärdigande av kunskap innebär att åtminstone vissa av de faktorer som utgör rättfärdigandet av kunskapen är externa i förhållande till subjektets medvetande. Internalism vad gäller kunskap innebär att en rättfärdigad och sann trosföreställning räknas som kunskap endast om subjektet vet eller har en rättfärdigad tro att hennes trosföreställning är rättfärdigad. Även externalism vad gäller kunskap hävdar att en trosföreställning måste vara rättfärdigad för att utgöra kunskap, men skiljer sig från internalism på så sätt att subjektet inte behöver veta eller ha rättfärdigad tro om att den är rättfärdigad. Det går inte att inta båda ståndpunkterna internalism och externalism vad gäller rättfärdigande ensamt, eller vad gäller kunskap ensamt. Däremot är det inte direkt motsägelsefullt att försvara internalism vad gäller rättfärdigande och externalism vad gäller kunskap. Den vanligaste formen av externalism (i båda varianter) är reliabilism.
 Det finns inga uppenbara logiska kopplingar mellan de två begreppsparen, i den mening att anammandet av en teori ur det ena paret förbinder en till anammandet av en teori ur det andra. Man kan exempelvis hävda att en uppsättning trosföreställningar är rättfärdigade i den mån uppsättningen är koherent, och hävda att subjektet antingen måste vara medveten om att uppsättningen är koherent för att vederbörande ska vara rättfärdigad i sin tro, eller att förneka detta.
 Skepticism
 Ett femte förslag är filosofisk skepticism som motsätter sig alla övriga teorier och istället hävdar att säkerhet i kunskap är omöjligt; oavsett om vi besitter kunskap eller ej, skulle det vara omöjligt för oss att kunna säkerligen särskilja sanna trosuppfattningar från falska.
 Källor
 Kunskapens källor kan skiljas från dess uppkomst. Demokritos kunskapsteori använde sig av två faktorer: den yttre verkligheten och våra sinnesorgan. Den yttre verkligheten innehåller mängder av atomer, varav vissa kommer i kontakt med våra sinnesorgan och skapar en upplevelse som ger kunskap. I Demokritos fall utgör den yttre verkligheten kunskapens källa, medan själva intrycken behöver bearbetas av oss själva för att göras begripliga och eventuellt bli kunskap. Det är viktigt att hålla isär källa och uppkomst i vissa diskussioner. Om det är så att man inte kan få kunskap om x så kan det bero en av flera saker, exempelvis att x inte finns, det vill säga att källan saknas, eller att vi inte kan komma i kontakt med x, det vill säga att källan finns men av någon anledning inte kan utgöra föremål för kunskap.
 Perception
 De mest uppenbara källorna är möjligen de fem sinnesmodaliteterna, eller helt enkelt sinnena: syn, hörsel, känsel, smak och lukt. I diskussionen om dessa källors inverkan på människor skiljer man mellan retning, sensation och perception. Retning kallas fysisk påverkan på sinnesorganen, sensation kallas otolkade medvetandetillstånd ("rena" sinnesintryck) och perception kallas sensationer som har tolkats och strukturerats av medvetandet.
 Introspektion
 Introspektion är förmågan att undersöka sina egna medvetandetillstånd. Det är genom introspektion man erhåller kunskap om huruvida man är törstig, glad, ledsen, lycklig och så vidare. Introspektion har av vissa ansetts vara en särskilt pålitlig källa till kunskap. Ett argument för detta är att det inte är någon skillnad mellan vad som introspektivt upplevs vara fallet och vad som faktiskt är fallet; det är obegripligt vad det skulle innebära att uppleva att man har ont i benet utan att man faktiskt har det. Ett motargument är att en benlös omöjligen kan ha fysiskt ont i benet men ändå kan uppleva fantomsmärta i det.
 Minne
 Att minnas är förmågan att erhålla kunskap som förvärvats sedan innan. Objektet för kunskapen behöver emellertid inte befinna sig i förfluten tid. Det är exempelvis möjligt att minnas att någonting kommer att hända nästa vecka, men denna kunskap måste ha förvärvats sedan innan för att minnas. I motsats till introspektion har fler tvivlat över denna kunskapskällas säkerhet.
 Förnuft
 Inom kunskapsteorin dras traditionellt en skiljelinje mellan kunskap a priori och a posteriori. Kunskap a priori är sådan kunskap som är oberoende av erfarenheten. Tanken är här att sanningshalten hos påståenden som "1 + 1 = 2" kan avgöras utan någon hänvisning till sinnlig erfarenhet.
 Vittnesmål
 Kunskap genom vittnesmål skiljer sig från de andra ovanstående källorna för kunskap i det att den inte utgör en egen kognitiv fakultet. När någon upplyser en om att klockan är kvart över två har denna kunskap erhållits genom vittnesmål. Inom kunskapsteorin diskuteras hur pass pålitlig sådan information är, och om personen som mottar informationen därmed kan sägas ha fått ny kunskap.
 Säkerhet
 Frågor om vad vi vet och kan veta är flitigt diskuterade inom kunskapsteorin. Den mest radikala positionen åt ena hållet är skepticism. Åt andra hållet kan man tänka sig en form av naiv uppfattning om att vi kan veta allting. De flesta kunskapsteoretiker befinner sig någonstans mellan dessa två extremer. Enligt den klassiska kunskapsanalysen, och de flesta andra också, förutsätter kunskap subjektiv säkerhet; subjektet måste vara övertygad om att dennes trosföreställning är sann för att den ska utgöra kunskap. En viktig fråga att besvara i sammanhanget är således huruvida man överhuvudtaget kan vara säker på någonting.
 Två viktiga begrepp i diskussionen om säkerhet är korrigibilism och fallibilism. Enligt det förra så måste vi alltid medge att våra åsikter i framtiden kan behöva korrigeras, även om vi idag av pragmatiska skäl håller dem för sanna. Enligt det senare är våra föreställningar aldrig helt säkra, utan endast mer eller mindre sannolika. Korrigibilism medför alltså fallibilism. Vissa har menat dessa ståndpunkter innebär att man inte bör hålla någonting för sant idag. Andra har menat att det inte är motsägelsefullt att å ena sidan hävda att man är säker på att någonting är fallet samtidigt som man medger att man i framtiden kan komma att ta tillbaka sin föreställning.
 Ett annat argument, som fokuserar mest på vetenskaplig kunskap, kan kallas pessimistisk induktion. Argumentet går ut på att det finns mängder av exempel på teorier som människor förr i tiden har hållit för sanna, men som idag har visat sig vara falska. Några exempel är den geologiska katastrofteorin, vätsketeorier om värme och elektricitet och den kemiska flogistonteorin. Eftersom så många teorier har vederlagts är det, enligt argumentet, inte mer än rimligt att anta att samma sak kommer att ske med våra dagars teorier. Vi bör följaktligen inte hålla våra vetenskapliga teorier för sanna, utan bara som innehavande någon nivå av sannolikhet. Detta argument har mötts av omfattande kritik. En kritik har fokuserat på de delar av gamla teorier som faktiskt visat sig vara sanna; en kritik som kan kallas för optimistisk induktion. Även om gamla teorier i sin helhet visat sig vara falska så innebär det inte att allt som de innehöll var falskt, tvärtom innehöll de ofta delar som var sanna. En allvarligare kritik fokuserar på en av den pessimistiska induktionens premisser, att de äldre teorierna är falska. Denna premiss tycks förutsätta att vi idag kan avgöra vad som är sant och falskt, det vill säga att vi med våra moderna teorier avgör huruvida äldre teorier är sanna eller falska. Detta är dock att förutsätta det som skulle motbevisas, nämligen att våra dagars teorier är sanna.
 Kunskapens dynamik
 En diskussion som förs inom kunskapsteorin gränsar till vetenskapsteorin, nämligen kunskapens dynamik, det vill säga åsiktsförändringars karaktär och berättigande. En vanlig syn på vetenskapliga framsteg är den kumulativa (av latinets cumulus, hopande eller ansamlande), som gör gällande att vetenskapen framskrider genom att samla allt mer fakta i hög och därmed utöka kunskapen. Denna syn på vetenskap har utmanats av ett flertal vetenskapsteoretiker under 1900-talet, däribland Thomas Kuhn som argumenterar för att vetenskapen snarare består av paradigm som löser av varandra och där det är tveksamt om det efterföljande paradigmet verkligen innebär framåtskridande. Ett välkänt exempel på ett fall där den kumulativa uppfattningen får problem är Einsteins lansering av den med Newtons mekanik oförenliga relativitetsteorin. Det är svårt att förklara detta teoribyte i termer av rent kunskapsansamlande, där den nya kunskapen helt enkelt läggs till den gamla.
 Man brukar skilja mellan tre huvudtyper av åsikts- eller kunskapsförändringar: expansion, revision och kontraktion. Expansion innebär att ny kunskap läggs till gammal i en kumulativ process. Man kan tänka sig att detta sker antingen som en deduktion från gammal kunskap eller genom att ny kunskap, oberoende av den gamla, läggs till. Revision innebär att man får veta någonting nytt som är oförenligt med tidigare kunskap, och att ens totala kunskapsmängd till följd därav förändras. Den amerikanske pragmatisten Isaac Levi har hävdat att revisioner egentligen bara är en följd expansioner och kontraktioner, medan andra menar att revision är någonting helt distinkt från expansioner och kontraktioner. Kontraktion innebär att en del kunskap ges upp utan att någon ny kunskap läggs till. Detta kan ske av, minst, två olika typer av skäl: antingen för att undvika motsägelser i sina egna övertygelser, eller för att möjliggöra utvärdering av en tidigare utesluten hypotes. Den senare typen av skäl kan föreligga när man vill inta en neutral inställning till ett möjligt sakförhållande, exempelvis en domare som får reda på att han ska döma i ett brottmål som han sedan tidigare känner till och har en stark trosföreställning om vem som är den skyldige. För att kunna behandla fallet på ett korrekt sätt kan han genomföra en kontraktion av sin tidigare trosföreställning om vem den skyldige är.
 Relaterade områden
 Dygdepistemologi
 Enligt dygdepistemologer är det subjektets epistemiska kvalitéer man bör ta hänsyn när man värderar dennes enskilda trosföreställningar, snarare än som man traditionellt gör, att först undersöka kvalitén på subjektets trosföreställningar och med hjälp av detta utvärdera hur bra denne är i sitt sökande efter sanning och kunskap.
 Naturalistisk epistemologi
 Den naturalistiska kunskapsteorin utgör en stark brytning mot den traditionella kunskapsteorin. Istället för att a priori undersöka kunskapens grundvalar, och försöka hitta en sann definition av kunskap, bör man enligt den naturalistiska skolan omvandla kunskapsteorin till en naturvetenskap. Som naturvetenskap skulle kunskapsteorin studera själva kunskapsprocessen och bli ett slags kognitiv psykologi.
 Det finns mer och mindre radikala naturalistiska uppfattningar. Enligt vissa av de mindre radikala tänker man sig att den traditionella kunskapsteorin kan samexistera och samarbeta med den naturalistiska.
 Religiös epistemologi
 Alvin Plantinga är en amerikansk filosof, verksam vid University of Notre Dame. Han har främst ägnat sig åt religionsfilosofi, metafysik och kunskapsteori. Han är känd som en förgrundsgestalt inom den så kallade reformerta epistemologin. Reformert epistemologi kännetecknas mindre som en samling argument, utan mer som den epistemologiska hållningen att tro på Gud är grundläggande tro, och att vidare argument för hans existens inte behövs. Alvin Plantinga argumenterar för att Guds existens är en så grundläggande sats att inga bevis behövs för den. För den troende som upplevt Guds närvaro starkt behövs inga ytterligare argument. Bevisen att andra människor har egna medvetanden är svaga (se till exempel René Descartes), vilka argument finns egentligen mot solipsism? De starkaste argumenten för att andra människor har ett medvetande är nog att det givet de vardagliga erfarenheterna skulle vara en vettig förklaring till varför människor beter sig som de gör, och man kan få en stark upplevelse av att andra människor har medvetanden. Lite förenklat kan man säga att skälen att tro på andra människors medvetanden inte är starkare än argumenten för gudstron för någon som haft en stark upplevelse av Guds existens. Det är i så fall för många kristna lika rationellt att hålla Guds existens för sann som att hålla existensen av andras medvetanden som sann.
 Moralepistemologi
 Inom moralfilosofins olika områden ställer man frågor om hur man exempelvis ska hantera specifika moraliska dilemman, eller vilka handlingar som i allmänhet är goda och dåliga. Moralepistemologin har till uppgift att besvara frågan: hur kan man få kunskap i dessa frågor? Hur vet vi att någonting är ont eller gott?
 Svaren på sådana frågor kan till viss del bero på vilken metaetisk uppfattning man har, det vill säga hur man ser på moralens grundläggande natur. Om man exempelvis förnekar att det finns objektiva moraliska fakta så kan man tänka sig att detta leder till problem vad gäller att få kunskap i moraliska frågor (även om det naturligtvis finns filosofer som inte ser någon motsättning mellan avsaknaden av en objektiv moralisk verklighet och kunskap i moralfrågor).
 Social epistemologi
 Social epistemologi är studiet av kunskap och rättfärdigad tro inom en specifik historisk och social kontext. Vissa företrädare för denna skola har helt velat bryta med den traditionella epistemologin, medan andra behandlar den som en förlängning av den traditionella epistemologin. Alvin Goldman har behandlat ämnet under uppslagsordet Social Epistemology i Stanford Encyclopedia of Philosophy.
 Feministisk epistemologi
 Feministisk epistemologi kan ses som en form av social epistemologi. Fokus ligger på kvinnors åtkomst till institutioner och processer som skapar kunskap. Den feministiska epistemologin kan ta sig många olika former. Vissa har ägnat sig åt det för att visa hur viss kunskap endast kan tillägnas av kvinnor. Andra har ägnat sig åt det som ett led i en attack av den traditionella uppfattningen om sanning och en objektiv verklighet. Den senare formen av feministisk epistemologi är nära förknippat med postmodernismen. Likartade frågor ställs inom forskningsområdet feministisk vetenskapsteori.
 Referenser
 Noter
 Tyckta källor
 Bernecker, Sven & Dretske, Fred, Knowledge - Readings in Contemporary Epistemology (2000), Oxford University Press 2007,
 Epistemology från Stanford Encyclopedia of Philosophy. Hämtat 2008-02-21.
 Se även
 Gettierproblemet
 Reliabilism
 Kognitionsvetenskap
 Ontologi
 Medvetandefilosofi
 Skepticism
 Fenomenalism
 Vetenskapsteori
 Wikipedia:Basartiklar


type: wikipedia

text:
 Stary cmentarz (ul. Orla)
 Stary cmentarz żydowski w Koszalinie został założony w 1750. Korzystała z niego także społeczność żydowska z Sianowa (odległy o 10 km) i innych miejscowości. W 1900 cmentarz zamknięto. Cmentarz został całkowicie zdewastowany przez Niemców podczas „nocy kryształowej” w listopadzie 1938. Staraniem władz miasta i w porozumieniu z Gminą Wyznaniową Żydowską teren zdewastowanego starego cmentarza został uporządkowany. Ufundowano kamień pamiątkowy, obok którego postawiono jedyną zachowaną macewę odnalezioną w 2000 przez fotografa Zdzisława Pacholskiego w rzece dało się na niej odczytać nazwisko David Baruch oraz daty 16.07.1840–18.03.1879. Pomnik przeniesiono do Muzeum Koszalińskiego, a latem 2005 powrócił na cmentarz. W dniu 14 lipca 2005 roku odbyła się uroczystość otwarcia odrestaurowanej nekropolii.
 Nowy cmentarz (ul. Racławicka)
 Nowy cmentarz żydowski w Koszalinie został założony na początku XX wieku. Najstarsze pomniki pochodziły z 1900 wykonano je z granitu polerowanego z napisami w języku żydowskim i niemieckim. Cmentarz został zdewastowany jeszcze przed II wojną światową. Po zakończeniu wojny cmentarz został zlikwidowany. Nie zachował się żaden nagrobek. Na gruntach nowego cmentarza wzniesiono później budynki Studium Nauczycielskiego, obecnie Politechniki Koszalińskiej. 24 maja 2006 odsłonięto także pomnik w miejscu nowego cmentarza żydowskiego. Na stylizowanej na macewie płycie z płaskorzeźbą złamanego drzewa - powszechnego w żydowskiej sztuce sepulkralnej symbolu przerwanego życia - umieszczono napis w językach polskim i hebrajskim: Pamięci Żydów koszalińskich pochowanych na nowym cmentarzu (1900 - 1938). Niech dusze ich będą związane w węzełku żyjących.
 Linki zewnętrzne
 Stary cmentarz żydowski w Koszalinie na portalu Wirtualny Sztetl
 Cmentarze żydowskie w Koszalinie
 Koszalin
 Cmentarze w Koszalinie


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 EVROPSKÁ
 KOMISE
 V Bruselu dne 29.5.2015
 COM(2015) 224 final
 ANNEX 1
 PŘÍLOHA
 PROTOKOL
 K RÁMCOVÉ DOHODĚ O PARTNERSTVÍ A SPOLUPRÁCI
 mezi Evropskou unií a jejími členskými státy na jedné straně a Mongolskem na straně
 druhé, který zohledňuje přistoupení Chorvatské republiky k Evropské unii
 [...]
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY
 o uzavření, jménem Evropské unie a jejích členských států, Protokolu k Rámcové
 dohodě o partnerství a spolupráci mezi Evropskou unií a jejími členskými státy na jedné
 straně a Mongolskem na straně druhé, který zohledňuje přistoupení Chorvatské
 republiky k Evropské unii
 CS CS
 ---pagebreak--- PŘÍLOHA
 PROTOKOL
 K RÁMCOVÉ DOHODĚ O PARTNERSTVÍ A SPOLUPRÁCI
 mezi Evropskou unií a jejími členskými státy na jedné straně a Mongolskem na straně
 druhé, který zohledňuje přistoupení Chorvatské republiky k Evropské unii
 BELGICKÉ KRÁLOVSTVÍ,
 BULHARSKÁ REPUBLIKA,
 ČESKÁ REPUBLIKA,
 DÁNSKÉ KRÁLOVSTVÍ,
 SPOLKOVÁ REPUBLIKA NĚMECKO,
 ESTONSKÁ REPUBLIKA,
 IRSKO,
 ŘECKÁ REPUBLIKA,
 ŠPANĚLSKÉ KRÁLOVSTVÍ,
 FRANCOUZSKÁ REPUBLIKA,
 CHORVATSKÁ REPUBLIKA,
 ITALSKÁ REPUBLIKA,
 KYPERSKÁ REPUBLIKA,
 LOTYŠSKÁ REPUBLIKA,
 LITEVSKÁ REPUBLIKA,
 LUCEMBURSKÉ VELKOVÉVODSTVÍ,
 MAĎARSKO,
 REPUBLIKA MALTA,
 NIZOZEMSKÉ KRÁLOVSTVÍ,
 RAKOUSKÁ REPUBLIKA,
 POLSKÁ REPUBLIKA,
 PORTUGALSKÁ REPUBLIKA,
 RUMUNSKO,
 REPUBLIKA SLOVINSKO,
 SLOVENSKÁ REPUBLIKA,
 FINSKÁ REPUBLIKA,
 ŠVÉDSKÉ KRÁLOVSTVÍ,
 SPOJENÉ KRÁLOVSTVÍ VELKÉ BRITÁNIE A SEVERNÍHO IRSKA
 smluvní strany Smlouvy o Evropské unii a Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen
 „členské státy“) zastoupené Radou Evropské unie a
 CS 2 CS
 ---pagebreak--- EVROPSKÁ UNIE, dále jen „Evropská unie“,
 na jedné straně a
 MONGOLSKO
 na straně druhé
 pro účely tohoto protokolu dále jen „strany“,
 S OHLEDEM NA přistoupení Chorvatské republiky k Evropské unii dne 1. července 2013,
 VZHLEDEM K TOMU, že Rámcová dohoda o partnerství a spolupráci mezi Evropskou unií
 a jejími členskými státy na jedné straně a Mongolskem na straně druhé (dále jen „dohoda“)
 byla podepsána dne 30. dubna 2013 v Ulánbátaru,
 VZHLEDEM KE Smlouvě o přistoupení Chorvatska k Evropské unii (dále jen „smlouva o
 přistoupení“) podepsané v Bruselu dne 9. prosince 2011,
 VZHLEDEM K TOMU, že podle čl. 6 odst. 2 aktu o přistoupení Chorvatské republiky má být
 její přistoupení k dohodě schváleno uzavřením protokolu k dohodě,
 SE DOHODLY TAKTO:
 Článek 1
 Chorvatská republika přistupuje jakožto smluvní strana k Rámcové dohodě o partnerství
 a spolupráci mezi Evropskou unií a jejími členskými státy na jedné straně a Mongolskem
 na straně druhé, podepsané dne 30. dubna 2013 v Ulánbátaru, a přijímá a bere na vědomí,
 stejně jako ostatní členské státy Evropské unie, znění dohody.
 Článek 2
 V přiměřené lhůtě po parafování tohoto protokolu sdělí Evropská unie svým členským státům
 a Mongolsku chorvatské jazykové znění dohody. S výhradou vstupu tohoto protokolu
 v platnost se jazykové znění uvedené v první větě tohoto článku stává platným za stejných
 podmínek jako anglické, bulharské, české, dánské, estonské, finské, francouzské, italské,
 litevské, lotyšské, maďarské, maltské, německé, nizozemské, polské, portugalské, rumunské,
 řecké, slovenské, slovinské, španělské a švédské jazykové znění dohody.
 Článek 3
 Tento protokol tvoří nedílnou součást dohody.
 Článek 4
 (1) Tento protokol schválí Evropská unie, Rada Evropské unie jménem členských států a
 Mongolsko podle svých postupů. Strany si vzájemně oznámí dokončení postupů
 potřebných k tomuto účelu. Listiny o schválení budou uloženy u Generálního
 sekretariátu Rady Evropské unie.
 (2) Tento protokol vstupuje v platnost prvním dnem měsíce následujícího po dni uložení
 poslední listiny o schválení, nejdříve však ke dni vstupu dohody v platnost.
 CS 3 CS
 ---pagebreak--- Článek 5
 Tento protokol je sepsán ve dvou vyhotoveních v jazyce anglickém, bulharském, českém,
 dánském, estonském, finském, francouzském, chorvatském, italském, litevském, lotyšském,
 maďarském, maltském, německém, nizozemském, polském, portugalském, rumunském,
 řeckém, slovenském, slovinském, španělském, švédském a mongolském, přičemž všechna
 znění mají stejnou platnost.
 NA DŮKAZ ČEHOŽ připojili níže podepsaní a řádně zplnomocnění zástupci k této dohodě
 své podpisy.
 V ... dne ... měsíce ... roku ...
 ZA EVROPSKOU UNII A JEJÍ ČLENSKÉ STÁTY
 ZA MONGOLSKO
 CS 4 CS
 ---documentbreak--- EVROPSKÁ
 KOMISE
 V Bruselu dne 29.5.2015
 COM(2015) 224 final
 2015/0113 (NLE)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY
 o uzavření, jménem Evropské unie a jejích členských států, Protokolu k Rámcové
 dohodě o partnerství a spolupráci mezi Evropskou unií a jejími členskými státy na jedné
 straně a Mongolskem na straně druhé, který zohledňuje přistoupení Chorvatské
 republiky k Evropské unii
 CS CS
 ---pagebreak--- DŮVODOVÁ ZPRÁVA
 Navrhované rozhodnutí Rady poskytuje právní základ pro uzavření Protokolu k Rámcové
 dohodě o partnerství a spolupráci mezi Evropskou unií a jejími členskými státy na jedné
 straně a Mongolskem na straně druhé. Cílem tohoto protokolu je zohlednit přistoupení
 Chorvatské republiky k Evropské unii.
 V aktu o přistoupení Chorvatské republiky k EU se uvádí, že Chorvatsko přistoupí
 k mezinárodním dohodám podepsaným nebo uzavřeným Evropskou unií a jejími členskými
 státy prostřednictvím protokolů k uvedeným dohodám.
 Rámcová dohoda o partnerství a spolupráci mezi Evropskou unií a jejími členskými státy na
 jedné straně a Mongolskem na straně druhé byla podepsána v Ulánbátaru dne 30. dubna 2013.
 Dohoda se v současnosti ratifikuje a dosud nevstoupila v platnost.
 V návaznosti na rozhodnutí Rady ze dne ... 2015 o podpisu protokolu k této dohodě jménem
 Evropské unie a jejích členských států byl tento protokol podepsán v ... dne ...
 Protokol činí Chorvatskou republiku smluvní stranou dohody a zavazuje EU k vypracování
 závazného znění dohody v chorvatském jazyce.
 Komise žádá Radu, aby uzavřela protokol k dohodě jménem Evropské unie a jejích členských
 států.
 Evropský parlament bude požádán o odsouhlasení tohoto protokolu.
 CS 1 CS
 ---pagebreak--- 2015/0113 (NLE)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY
 o uzavření, jménem Evropské unie a jejích členských států, Protokolu k Rámcové
 dohodě o partnerství a spolupráci mezi Evropskou unií a jejími členskými státy na jedné
 straně a Mongolskem na straně druhé, který zohledňuje přistoupení Chorvatské
 republiky k Evropské unii
 RADA EVROPSKÉ UNIE,
 s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na články 207 a 209 ve spojení
 s čl. 218 odst. 6 písm. a) této smlouvy,
 s ohledem na akt o přistoupení Chorvatské republiky, a zejména na čl. 6 odst. 2 tohoto aktu,
 s ohledem na návrh Evropské komise,
 s ohledem na souhlas Evropského parlamentu,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1) Podle čl. 6 odst. 2 aktu o přistoupení Chorvatské republiky přistoupí Chorvatská
 republika k Rámcové dohodě o partnerství a spolupráci mezi Evropskou unií a jejími
 členskými státy na straně jedné a Mongolskem na straně druhé uzavřením protokolu
 k uvedené dohodě. Podle čl. 6 odst. 2 druhého pododstavce aktu o přistoupení se v
 případech, jako je tento, použije ke schválení přistoupení zjednodušený postup,
 neexistují-li protikladná ustanovení. V rámci tohoto postupu je uzavřen protokol
 Radou, která jedná jednomyslně jménem členských států, a dotčenou třetí zemí nebo
 dotčenými třetími zeměmi.
 (2) Dne 14. září 2012 pověřila Rada Komisi, aby zahájila jednání s třetími zeměmi, s
 nimiž bude třeba uzavřít protokoly v důsledku přistoupení Chorvatské republiky1.
 Jednání byla úspěšná a Protokol k Rámcové dohodě o partnerství a spolupráci mezi
 Evropskou unií a jejími členskými státy na jedné straně a Mongolskem na straně
 druhé, který zohledňuje přistoupení Chorvatské republiky k Evropské unii, byl
 podepsán jménem Evropské unie a jejích členských států dne [...] v [...].
 (3) Protokol by měl být schválen,
 PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ
 Článek 1
 1. Protokol k Rámcové dohodě o partnerství a spolupráci mezi Evropskou unií a jejími
 členskými státy na jedné straně a Mongolskem na straně druhé, který zohledňuje
 1
 Rozhodnutí Rady o zmocnění k zahájení jednání o úpravě dohod podepsaných nebo uzavřených mezi
 Evropskou unií, nebo Evropskou unií a jejími členskými státy, s jednou nebo více třetími zeměmi nebo
 s mezinárodními organizacemi, s ohledem na přistoupení Chorvatské republiky k Evropské unii
 (dokument Rady 13351/12 LIMITED).
 CS 2 CS
 ---pagebreak--- přistoupení Chorvatské republiky k Evropské unii, se schvaluje jménem Evropské
 unie a jejích členských států.
 2. Znění protokolu se připojuje k tomuto rozhodnutí.
 Článek 2
 Předseda Rady jmenuje osobu nebo osoby zmocněné učinit jménem Evropské unie a jejích
 členských států oznámení stanovené v čl. 4 odst. 1 protokolu.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.Toto rozhodnutí je určeno členským státům
 v souladu se Smlouvami.
 V Bruselu dne
 Za Radu
 předseda
 CS 3 CS


type: contracts

text:
 26.10.2012
 GA
 Iris Oifigiúil an Aontais Eorpaigh
 1
 PRÓTACAL (Uimh. 13)
 MAIDIR LEIS NA CRITÉIR UM CHÓINEASÚ
 TÁ NA hARDPHÁIRTITHE CONARTHACHA,
 ÓS MIAN LEO sonraí na gcritéar um chóineasú a threoróidh an tAontas agus na cinntí á nglacadh aige maidir le deireadh a chur le maoluithe na mBallstát a bhfuil maolú acu, dá dtagraítear in Airteagal 140 den Chonradh ar Fheidhmiú an Aontais Eorpaigh,
 TAR ÉIS COMHAONTÚ ar na forálacha seo a leanas, a chuirfear i gceangal leis an gConradh ar an Aontas Eorpach agus leis an gConradh ar Fheidhmiú an Aontais Eorpaigh:
 Airteagal 1
 Ciallóidh an critéar um chobhsaíocht phraghsanna dá dtagraítear sa chéad fhleasc d'Airteagal 140(1) den Chonradh ar Fheidhmiú an Aontais Eorpaigh go mbeidh ag Ballstát feidhmiú praghsanna atá inbhuanaithe agus meánráta boilscithe, arna bhreathnú thar thréimhse bliana roimh an scrúdú, nach dtéann níos mó ná 1.5 pointe céatadáin os cionn ráta boilscithe na dtrí Bhallstát, ar a mhéad, is feidhmiúla maidir le cobhsaíocht phraghsanna. Déanfar an boilsciú a thomhas trí bhíthin innéacs praghsanna do thomhaltóirí (IPT) ar bhonn inchomórtais, agus difríochtaí i sainmhínithe náisiúnta á gcur san áireamh.
 Airteagal 2
 Ciallóidh an critéar um an riocht buiséadach rialtais dá dtagraítear sa dara fleasc d'Airteagal 140(1) den Chonradh sin nach mbeidh an Ballstát, tráth an scrúdaithe, faoi réir cinneadh ón gComhairle faoi Airteagal 126(6) den Chonradh sin go bhfuil easnamh iomarcach ann i gcás an Bhallstáit i dtrácht.
 Airteagal 3
 Ciallóidh an critéar um rannpháirtíocht i Meicníocht Rátaí Malairte an Chórais Eorpaigh Airgeadaíochta dá dtagraítear sa tríú fleasc d'Airteagal 140(1) den Chonradh sin go bhfuil Ballstát tar éis na gnáthlamhálacha luaineachta dá bhforáiltear i Meicníocht Rátaí Malairte an Chórais Eorpaigh Airgeadaíochta a urramú gan ghéartheannais i rith an dá bhliain deiridh ar a laghad roimh an scrúdú. Go háirithe, ní bheidh an Ballstát tar éis ráta lárnach déthaobhach airgeadra a thíre a dhíluacháil in aghaidh an euro ar a thogra féin ar feadh na tréimhse céanna.
 Airteagal 4
 Ciallóidh an critéar um chóineasú rátaí úis dá dtagraítear sa cheathrú fleasc d'Airteagal 140(1) den Chonradh sin go raibh ag Ballstát, arna bhreathnú thar thréimhse bliana roimh an scrúdú, meánráta ainmniúil fadtéarmach úis nach dtéann níos mó ná 2 pointe céatadáin os cionn ráta na dtrí Bhallstát, ar a mhéad, is feidhmiúla maidir le cobhsaíocht phraghsanna. Déanfar rátaí úis a thomhas ar bhonn bannaí fadtéarmacha rialtais nó urrúis inchomórtais, agus difríochtaí i sainmhínithe náisiúnta á gcur san áireamh.
 Airteagal 5
 Soláthróidh an Coimisiún na sonraí staidrimh a úsáidfear chun an Prótacal seo a chur chun feidhme.
 Airteagal 6
 Glacfaidh an Chomhairle, ag gníomhú di d'aon toil ar thogra ón gCoimisiún agus tar éis dul i gcomhairle le Parlaimint na hEorpa nó le BCE de réir mar a bheidh, agus leis an gCoiste Eacnamaíoch agus Airgeadais, na forálacha iomchuí chun sonraí na gcritéar um chóineasú dá dtagraítear in Airteagal 140 den Chonradh sin a leagan síos agus cuirfear na forálacha sin in ionad an Phrótacail seo.


text:
Висока поляна е село в Североизточна България. То се намира в община Хитрино, област Шумен.
 История
 На базата на наличната информация се счита, че в района на Висока поляна през Античността се намира римската укрепена пътна станция Робуста, спомената византийския писател Прокопий Кесарийски, охранявала пътя от Сексагинта Приста през Абритус към Марцианопол и Одесос.
 География
 Висока поляна се намира на южната граница на Лудогорието. Селото има гара по жп линията Варна-Русе, което позволява железопътна връзка от съседната гара Самуил, за градовете Исперих, Алфатар и Силистра.
 Население
 Численост на населението според преброяванията през годините:
 Етнически състав
 Преброяване на населението през 2011 г.
 Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:
 Източници
 Външни препратки
 Фотоси от Висока поляна на panoramio.com
 Села в област Шумен
 Населени места в община Хитрино


type: other

text:
Vorsteuerkorrektur bzw. nachträgliche Betriebseinnahmen beim Schuldner einer uneinbringlichen Forderung (= Verbindlichkeit) - Begründung der WA des Verfahrens - Findok Internet
 Berufungsentscheidung - Steuer (Referent) des UFSS vom 04.04.2006, RV/0260-S/03
 Vorsteuerkorrektur bzw. nachträgliche Betriebseinnahmen beim Schuldner einer uneinbringlichen Forderung (= Verbindlichkeit) - Begründung der WA des Verfahrens
 RV/0260-S/03-RS1 Permalink
 Die Prüfungsmöglichkeit der Berufungsbehörde beschränkt sich auf die im Erstbescheid genannten Wiederaufnahmsgründe. Das gilt sowohl für die Entscheidung mittels Berufungsvorentscheidung durch das Finanzamt wie auch für eine Berufungsentscheidung des UFS.
 Fehlt die Angabe eines Wiederaufnahmsgrundes zur Gänze und beschränkt sich die Begründung des Finanzamtes auf die EDV-mäßig vorgesehene Standardbegründung, ist der Wiederaufnahmsbescheid ersatzlos aufzuheben.
 Begründungscode
 RV/0260-S/03-RS2 Permalink
 wie RV/0244-I/02-RS1
 Der unabhängige Finanzsenat hat über die Berufung der E***, 9999A, vertreten durch die Consilia Salzburg Wirtschaftsprüfungs-GmbH, 5020 Salzburg, Wolf-Dietrich-Straße 10, vom 8. Jänner 2003 gegen die Bescheide des Finanzamtes Salzburg-Land vom 16. Dezember 2002 betreffend Umsatzsteuer sowie Einkommensteuer 2000 und die Wiederaufnahme des Verfahrens bezüglich Einkommensteuer 2000 entschieden bzw. beschlossen:
 Der Berufung gegen den Bescheid über die Wiederaufnahme des Verfahrens bezüglich Einkommensteuer 2000 wird Folge gegeben. Der Bescheid wird aufgehoben.
 Die Berufung gegen den Bescheid betreffend Einkommensteuer 2000 wird deshalb zurückgewiesen.
 Der Berufung gegen den Bescheid betreffend Umsatzsteuer 2000 wird Folge gegeben. Der Bescheid wird aufgehoben.
 Die Berufungswerberin Fr. E*** (in der Folge kurz Bw.) stellte ihren Einzelhandelsbetrieb mit 31. Oktober 1996 ein. In der letzten Schlussbilanz hafteten Lieferverbindlichkeiten an den Hauptlieferanten G***-OHG in Höhe von ATS 2.701.494,70 (EUR 196.325,28) aus.
 Anlässlich einer am 9. September 1997 im Zuge des Betriebsprüfungsverfahrens für 1994 bis 1996 durchgeführten Nachschau war dieser Saldo nach wie vor unberichtigt. Im Arbeitsbogen über diese Betriebsprüfung findet sich eine "Aktennotiz" vom 12. Oktober 1996 über die "einvernehmliche Feststellung" des Saldos per 30. September 1996 zwischen der Bw. und ihrem Hauptlieferanten (ABNr. 102111/97, Bl. 58).
 Nach der Betriebsaufgabe war die Bw. nichtselbständig erwerbstätig. Sie war ab 1. April 1997 für Fr. H*** tätig und bezog daneben geringfügige Einkünfte für eine Tätigkeit bei ihrem früheren Hauptlieferanten G***-OHG (ab 1. Februar 1997).
 Die Jahresnettobezüge betrugen von 1997 bis 2000:
 Die noch nicht verrechneten Verluste aus der selbständigen Tätigkeit wurden in den Jahren ab 1997 im Rahmen der Veranlagung der Einkommensteuer als Sonderausgabe in Abzug gebracht. Auch für das Jahr 2000 erließ das Finanzamt am 11. Mai 2001 einen Einkommensteuerbescheid.
 Im Steuerakt finden sich Kopien von Unterlagen (Bl. 2000/15-27), die zur Mitteilung des Finanzamtes an die Bw. führte, dass die Fa. G***-OHG im Jahr 2000 die Forderung nun endgültig abgeschrieben habe. Das Finanzamt schlussfolgerte daraus, dass bei der Bw. nachträgliche Betriebseinnahmen vorlägen und die Vorsteuer zurückzufordern sei und forderte die Bw. zur Stellungnahme auf.
 Der steuerliche Vertreter wies auf die Verlustsituation des damaligen Betriebes und die Tatsache hin, dass die Lieferverbindlichkeiten im Zuge der Erstausstattung und der nachfolgenden Ausweitung des Lieferantenkredites aufgebaut worden seien. Der Betrieb sei deshalb in der Folge im September 1996 geschlossen worden. Die Lieferverbindlichkeiten würden nach längstens drei Jahren verjähren, weshalb die Lieferantin bereits wesentlich früher und nicht erst im Jahr 2000 hätte ausbuchen müssen. Vehement bestritt der Vertreter den Schluss, dass im Jahr 2000 nachträgliche Betriebseinnahmen vorgelegen seien.
 In der Folge erließ das Finanzamt die bekämpften Bescheide.
 Den Bescheid über die Wiederaufnahme des Verfahrens hinsichtlich der Einkommensteuer für das Jahr 2000 begründete das Finanzamt ausschließlich mit dem Satz:
 Die Wiederaufnahme des Verfahrens erfolgte gem. § 303 Abs. 4 BAO, weil Tatsachen neu hervorgekommen sind, die im abgeschlossenen Verfahren nicht geltend gemacht worden sind und die Kenntnis dieser Umstände allein oder in Verbindung mit dem sonstigen Ergebnis des Verfahrens einen im Spruch anders lautenden Bescheid herbeigeführt hätte.
 Im Bescheid über die Einkommensteuer 2000 findet sich als Begründung der Hinweis auf nachträgliche Betriebseinnahmen gem. § 32 EStG durch Wegfall der Forderung in Höhe von ATS 2.701.494,00 (davon ATS 450.249,00 Umsatzsteuer) der Fa. G***-OHG.
 Die Begründung des Erstbescheides über die Umsatzsteuer 2000 lautet:
 Die Berichtigung der Vorsteuer betrifft den Forderungsverzicht der Fa. G***-OHG in Höhe von brutto ATS 2.701.494,00, bekannt gegeben anlässlich der Veranlagung 2000.
 Die Bw. bekämpfte diese Bescheide und erklärte, dass die Verjährung jeweils drei Jahre nach Entstehung der Lieferverbindlichkeiten eingetreten sei und damit die Ausbuchung bereits in den Jahren vor 2000 erforderlich gewesen sei. Jedenfalls unrichtig sei der Umsatzsteuerbescheid für das Jahr 2000. Dies gelte auch für den Einkommensteuerbescheid. Der Umstand, dass der Hauptlieferant im Jahr 2000 seine Forderungen berichtigt hat, könne nicht dazu führen, dass der Zufluss von nachträglichen Betriebseinnahmen willkürlich im Jahr 2000 angenommen werde.
 Das Finanzamt wies die Berufungen mittels Berufungsvorentscheidungen (BVE) vom 10. Juli 2003 als unbegründet ab und bezog sich auf den erwähnten Aktenvermerk vom 12. Oktober 1996. Aus diesem sei nicht hervorgegangen, dass der Betrag völlig uneinbringlich gewesen sei. Die Ausbuchung im Zuge der Betriebsprüfung sei deshalb zu Recht nicht erfolgt. Die Verjährung sei mehrmals unterbrochen worden. So sei eine Anerkennung des aushaftenden Betrages durch konkludentes Verhalten (Leistung von Teilzahlungen) sowie aus der im Aktenvermerk festgehalten einvernehmlichen Feststellung des offenen Saldos erfolgt.
 Zur Wiederaufnahme des Verfahrens führt die Berufungsvorentscheidung aus, dass es keineswegs klar erkennbar gewesen sei, dass die gegenständlichen Verbindlichkeiten überhaupt und mit Gewissheit nicht bezahlt werden können. Durch die endgültige Ausbuchung der Forderung bei der Fa. G***-OHG seien der Abgabenbehörde daher sehr wohl neue Tatsachen bekannt geworden.
 Im Vorlageantrag vom 6. August 2003 weist die Bw. auf die unterschiedlichen Verjährungsbestimmungen im Steuer- und Zivilrecht hin. Weder Mahnung noch Teil- oder Ratenzahlungen hätten zivilrechtlich unterbrechende Wirkung. Die Forderungen seien deshalb vor dem Jahr 2000 verjährt. Es wurde ein Erörterungstermin beantragt.
 Am 22. Februar 2006 fand beim Unabhängigen Finanzsenat (UFS) eine mündliche Berufungsverhandlung in Sachen G***-OHG statt, zu der die Bw. als Zeugin geladen war.
 Sie wiederholte ihre Angaben und erklärte, dass sich der zu beurteilende Saldo aus dem Verrechnungskonto in rund zehn Jahren (1986 bis 1996) aufgebaut habe. Es habe sich dabei um ein Kontokorrentverhältnis zur Finanzierung des Warenlagers gehandelt, wobei ihrerseits bis 1996 Zahlungen geleistet worden seien. (Jedenfalls) nach dem 12. Oktober 1996 habe es kein formelles Forderungsanerkenntnis gegeben.
 In der mündlichen Verhandlung gab der Geschäftsführer der Fa. G***-OHG an, dass kein Versuch unternommen worden sei, den in Frage stehenden Forderungssaldo einzubringen bzw. zwangsweise einzutreiben. Es habe auch keinen formellen Forderungsverzicht gegeben.
 Eine Wiederaufnahme des Verfahrens von Amts wegen ist unter anderem dann zulässig, wenn Tatsachen oder Beweismittel neu hervorkommen, die im Verfahren nicht geltend gemacht worden sind, und die Kenntnis dieser Umstände allein oder in Verbindung mit dem sonstigen Ergebnis des Verfahrens einen im Spruch anders lautenden Bescheid herbeigeführt hätte (§ 303 Abs. 4 BAO).
 Wird durch einen Bescheid die Wiederaufnahme eines Einkommensteuerverfahrens verfügt und ein geänderter Einkommensteuerbescheid erlassen, und werden in der Folge Berufungen gegen diese Bescheide erhoben, so ist es nach der ständigen Rechtsprechung des Verwaltungsgerichtshofes unzulässig, über die Berufung betreffend Einkommensteuer zu entscheiden, bevor über jene betreffend die Wiederaufnahme abgesprochen ist (vgl. etwa VwGH 31.7.1996, 92/13/0138).
 Die Sachentscheidung darf erst getroffen werden, nachdem die Frage ihrer verfahrensrechtlichen Zulässigkeit geklärt ist.
 Der die Wiederaufnahme verfügende Bescheid muss die Tatsachen oder Beweismittel konkret nennen, die neu hervorgekommen sind, da der Sachverhalt, auf den sich die Behörde stützt dem Spruch nach identifizierbar sein muss. Erst durch die spruchmäßige Erfassung des Sachverhaltes und die Subsumtion unter die entsprechende Rechtsvorschrift wird die Verwaltungssache konkretisiert. Damit wird über die dadurch umschriebene Sache verbindlich entschieden und ein weiterer Abspruch über sie unzulässig ("ne bis in idem"; vgl. Stoll, BAO, 960).
 Auch wenn sich ein Bescheid aus Spruch und Begründung zusammensetzt und die Begründung als Auslegungsbehelf des Spruches herangezogen werden kann, wenn der Spruch für sich allein Zweifel an seinem Inhalt offen lässt, darf es doch nicht zum gänzlichen Fehlen der Konkretisierung der Gründe kommen, die die Wiederaufnahme rechtfertigen sollen (vgl. etwa VwGH 12.6.1991, 90/13/0027).
 Im konkreten Fall beschränken sich sowohl Spruch wie auch Begründung des Wiederaufnahmebescheides auf den Satz:
 Die Wiederaufnahme des Verfahrens erfolgte gem. § 303 Abs. 4 BAO, weil Tatsachen neu hervorgekommen sind, die im abgeschlossenen Verfahren nicht geltend gemacht worden sind und die Kenntnis dieser Umstände allein oder in Verbindung mit dem sonstigen Ergebnis des Verfahrens einen im Spruch anders lautenden Bescheid herbeigeführt hätte
 Es findet sich im Bescheid kein Hinweis, über welche Tatsachen mit ihm abgesprochen werden soll.
 Nach der ständigen höchstgerichtlichen Rechtsprechung (vgl. etwa VwGH 2.2.2000, 97/13/0199) berechtigt die Bestimmung des § 289 Abs. 1 BAO die Abgabenbehörde zweiter Instanz nicht dazu, den vom Finanzamt herangezogenen Wiederaufnahmsgrund durch einen anderen zu ersetzen. Liegt der vom Finanzamt angenommene Wiederaufnahmsgrund nicht vor (oder hat dieses wie im konkreten Fall die Wiederaufnahme tatsächlich auf keinen Wiederaufnahmsgrund gestützt), muss die Berufungsbehörde den vor ihr angefochtenen Wiederaufnahmebescheid des Finanzamtes ersatzlos beheben.
 Dies gilt auch für Berufungserledigungen durch die Abgabenbehörden 1. Instanz (Ritz, BAO3, § 276 Tz 6). Aus diesem Grund hätte schon das Finanzamt den Bescheid über die Wiederaufnahme des Verfahrens aufheben müssen, was nicht dadurch verhindert werden konnte, dass Gründe in der Berufungsvorentscheidung nachträglich dargestellt wurden (es sei nicht erkennbar gewesen, dass die gegenständlichen Verbindlichkeiten nicht bezahlt werden würden und der Abgabenbehörde seien durch die Ausbuchung der Forderung bei der Lieferantin neue Tatsachen bekannt geworden).
 Der bekämpfte Bescheid war deshalb mit Rechtswidrigkeit belastet und ersatzlos aufzuheben.
 B) Einkommensteuer 2000
 Durch die Aufhebung des Wiederaufnahmebescheides scheidet der (neue) Sachbescheid ex lege aus dem Rechtsbestand aus und der alte Einkommensteuerbescheid 2000 vom 11. Mai 2001 lebt wieder auf (Ritz, aaO, § 307 Tz 8; VwGH 24.1.1990, 86/13/0146).
 Da der bekämpfte Bescheid - ohne dass es eines weiteren Schrittes bedürfte - außer Kraft tritt (Stoll, BAO, 2965), richtet sich die Berufung gegen einen nicht mehr existierenden Bescheid und ist damit gem. § 273 Abs. 1 lit. a BAO als unzulässig zurückzuweisen (Ritz, aaO, § 273 Tz 12).
 C) Umsatzsteuer 2000
 Der bekämpfte Umsatzsteuerbescheid vom 16. Dezember 2002 ist ein Erstbescheid. Mit ihm wurde eine gem. § 16 UStG 1994 zu korrigierende Vorsteuer von EUR 32.720,87 (ATS 450.249,00) mit der Begründung vorgeschrieben, dass die Berichtigung den Forderungsverzicht der Fa. G***-OHG in Höhe von brutto ATS 2.701.494,00, bekannt gegeben anlässlich der Veranlagung 2000, betreffe (Erstbescheid).
 In der Berufungsvorentscheidung vom 10. Juli 2003 ergänzte das Finanzamt diese Aussage, bezog sich vor allem auf die erwähnte Aktennotiz vom 12. Oktober 1996 und stellte unter anderem fest, dass die Beträge aufgrund mehrfacher "Unterbrechung" durch die Leistung von Teilzahlungen bzw. die Einvernehmliche Festlegung des Saldos im Jahre 1996 nicht verjährt seien.
 Die Feststellung, dass die "absolute Uneinbringlichkeit" erst mit der "endgültigen Verjährung" eingetreten sei und dass dies genau im Jahr 2000 erfolgt sei, wurde nicht weiter begründet. Dieser Feststellung wird sowohl in der Berufung wie auch im Vorlageantrag widersprochen.
 Hat sich die Bemessungsgrundlage für einen steuerpflichtigen Umsatz geändert, so haben
 der Unternehmer, an den dieser Umsatz ausgeführt worden ist, den dafür in Anspruch genommenen Vorsteuerabzug entsprechend zu berichtigen.
 Die Berichtigungen sind für den Veranlagungszeitraum vorzunehmen, in dem die Änderung des Entgeltes eingetreten ist (§ 16 Abs. 1 UStG 1994). Das gilt sinngemäß, wenn das Entgelt für eine steuerpflichtige Lieferung oder sonstige Leistung uneinbringlich geworden ist. Wird das Entgelt nachträglich vereinnahmt, so sind Steuerbetrag und Vorsteuerabzug erneut zu berichtigen (§ 16 Abs. 3 Z 1 UStG 1994).
 Im Fall der Uneinbringlichkeit darf somit der Gläubiger seine Umsatzsteuerschuld korrigieren. Der Schuldner hat den in Anspruch genommenen Vorsteuerabzug rückgängig zu machen. Das Gesetz erläutert dabei nicht, wann das Entgelt uneinbringlich geworden ist, weshalb das Vorliegen dieser Tatsache nach den Umständen des Einzelfalles zu entscheiden ist.
 Uneinbringlichkeit bedeutet Realität und nicht Vermutung, wobei bei Zahlungsunfähigkeit eines Schuldners jedenfalls von der Uneinbringlichkeit auszugehen sein wird (VwGH 26.2.2004, 99/15/0053 mwN).
 Erforderlich ist, dass die Uneinbringlichkeit der Forderung feststeht. Das ist gegeben, wenn mit ihrem Eingang bei vernünftiger kaufmännischer Beurteilung nach den Erfahrungen des Wirtschaftslebens in absehbarer Zeit nicht gerechnet werden kann (vgl. etwa auch BFH 22.4.2004, V R 72/03) und sie damit objektiv wertlos ist. Da der Gesetzgeber die nachträgliche Vereinnahmung des Entgeltes nicht für unmöglich hält (siehe § 16 Abs. 3 Z 1 UStG 1994), kann für das Vorliegen der Uneinbringlichkeit keine absolute Sicherheit gefordert werden. Es genügt, wenn die Forderung "für geraume Zeit nicht durchsetzbar ist".
 Der Grund für die Uneinbringlichkeit ist gleichgültig. Es kann sich neben der Zahlungsunfähigkeit des Schuldners auch um seinen unbekannten Aufenthalt oder den Eintritt der Verjährung etc. handeln (Ruppe, UStG3, § 16 Tz 76 f).
 Der deutsche Bundesfinanzhof (BFH) sieht die Uneinbringlichkeit bei gleicher Rechtslage als gegeben an, wenn der Gläubiger die Forderung weder rechtlich noch tatsächlich durchsetzen kann (BStBl 83, 389).
 Uneinbringlichkeit ist mit Uneintreibbarkeit gleichzusetzen. Eine solche liegt etwa in folgenden Fällen vor (Scheiner/Kolacny/Caganek, Kommentar zu Mehrwertsteuer UStG 1994, § 16 Abs. 3 Tz 8 mwN):
 Mangelnde Deckung im Vermögen des Schuldners bzw. Aussichtslosigkeit der Befriedigung der Forderung aus der Realisierung von Teilen oder des gesamten schuldnerischen Vermögens. Das gilt insbesondere im Konkursverfahren, wenn keine Aussicht auf Befriedigung besteht.
 Fruchtlose Pfändung des Schuldners oder unbekannter Aufenthalt des Schuldners.
 Vorliegen geringfügiger Forderungsbeträge, bei denen eine Mahnung oder gerichtliche Durchsetzung nicht lohnend ist.
 Mangelnde rechtliche Durchsetzbarkeit wegen Einrede der Verjährung.
 Die Berichtigung ist in dem Voranmeldungszeitraum vorzunehmen, in dem die Uneinbringlichkeit eingetreten ist. Der Unabhängige Finanzsenat hat dabei - ausschließlich - die für den Umsatzsteuerbescheid für das Jahr 2000 maßgebenden Verhältnisse zu beurteilen. Da der Veranlagungszeitraum dem Kalenderjahr entspricht, ist eine Vorsteuerkorrektur im Jahr 2000 nur dann durchzuführen, wenn die Uneinbringlichkeit zwischen 1. Jänner und 31. Dezember 2000 eingetreten ist.
 Das Finanzamt stützte den bekämpften Bescheid zu Beginn auf einen Forderungsverzicht der Fa. G***-OHG und ergänzte dies in der Begründung zur BVE allgemein um die Aussage, dass die Verbindlichkeit "nicht verjährt" sei.
 Die Vorsteuerkorrektur wurde durch das Finanzamt im Jahr 2000 vorgenommen. Dies wäre rechtlich nur dann zulässig, wenn in diesem Veranlagungszeitraum auch tatsächlich Umstände eingetreten wären, die auf die Uneinbringlichkeit der Verbindlichkeit gegenüber der Fa. G***-OHG schließen lassen.
 Die Ansicht des Finanzamtes, dass der Lieferant G***-OHG auf die Forderung verzichtet habe, ist nicht verifizierbar. Im Gegenteil hat der dortige Geschäftsführer anlässlich der mündlichen Verhandlung vor dem UFS einen dezidierten Forderungsverzicht ausdrücklich verneint.
 Zum Eintritt der Verjährung ist festzuhalten, dass es bei der relevanten Verbindlichkeit um eine Schuld aufgrund von Lieferungen handelt, deren Realisierung nach Ablauf von drei Jahren durch die Einrede der Verjährung verhindert werden kann (§ 1486 Z 1 ABGB). Die Unterbrechung und damit der Neubeginn dieses Fristenlaufes wird nur durch ein ausdrückliches oder stillschweigendes Anerkenntnis oder die Einbringung der Klage bewirkt (§ 1497 ABGB). Anerkennungswirkung kommt dabei unter Umständen auch der Leistung von Teilzahlungen zu (ZVR 1971/206) nicht aber etwa der bloßen Äußerung einer Vergleichsbereitschaft (Schubert in Rummel 2 II Rz 2 f zu § 1497).
 Die Möglichkeit der Verjährungseinrede könnte nur dann zu einer zwingenden Vorsteuerkorrektur im Jahr 2000 führen, wenn sie der Bw. erstmals in diesem Jahr zur Verfügung gestanden wäre. Dafür vermag der Unabhängige Finanzsenat aber keine Gründe zu erkennen. Die letzte Handlung, die eine Unterbrechung der Verjährung auszulösen im Stande wäre, bestand in der einvernehmlichen Feststellung des Saldos im Jahr 1996. Der Eintritt einer Verjährung läge damit aber im Jahr 1999 und nicht im Veranlagungszeitraum 2000.
 Da auch keine anderen Gründe ersichtlich sind, die eine Vorsteuerkorrektur rechtfertigen könnten, und die (bloße) Ausbuchung der Forderung durch den Gläubiger ohne damit verbundene Verzichtserklärung keine Rechtswirkungen auf das Bestehen der Verbindlichkeit entfalten kann, war der Berufung stattzugeben.
 Gem. § 21 Abs. 4 UStG 1994 werden nur Unternehmer zur Steuer veranlagt. Die Bw. war im Jahre 2000 ausschließlich nichtselbständig und damit nicht unternehmerisch tätig. Der einzige Grund für den bisherigen Umsatzsteuerbescheid war die vom Finanzamt vorgenommene Vorsteuerkorrektur, die ohne Zweifel ein unternehmerischer Vorgang gewesen wäre. Da dieser Grund aber durch den Unabhängigen Finanzsenat verneint werden musste, setzte die die Bw. im Jahr 2000 keinerlei unternehmerische Handlungen und gilt damit nicht als Unternehmer im Sinne der zitierten Bestimmung.
 Die Veranlagung durch das Finanzamt erfolgte ohne Umsatzsteuererklärung. Da die Bw. im Jahre 2000 nicht als Unternehmerin zu behandeln ist, erging der Umsatzsteuerbescheid ohne Rechtsgrundlage. Er ist deshalb ersatzlos aus dem Rechtsbestand zu beseitigen.
 Antrag Erörterungstermin
 Im Vorlageantrag vom 6. August 2003 stellte die steuerliche Vertreterin den Antrag auf Anberaumung eines mündlichen Erörterungstermines. Da ein solcher Antrag nicht vorgesehen ist und der entscheidende Referent - auch im Hinblick auf die vollinhaltliche Stattgabe - keinen Erörterungsbedarf erkennen konnte, war das Anbringen verfahrensleitend abzuweisen.
 Salzburg, am 4. April 2006
 VwGH 26.02.2004, 99/15/0053
 BFH 22.04.2004, V R 72/03
 Begründungscode, Verjährung
 Findok-Nr: 21732.1, aufgenommen am: 29.08.2006 15:54:46, zuletzt geändert am: 19.08.2009, Dokument-ID: 70f006a6-e508-4d72-9063-85117cf52f3e, Segment-ID: ea8ad809-5ed7-41ab-8638-21a91f5f13ab


text:
 14.9.2017
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 L 236/23
 ODPORÚČANIE ASOCIAČNEJ RADY EÚ – EGYPT č. 1/2017
 z 25. júla 2017
 o schválení priorít partnerstva EÚ a Egypta [2017/1544]
 ASOCIAČNÁ RADA EÚ – EGYPT,
 so zreteľom na Euro-stredomorskú dohodu o pridružení medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Egyptskou arabskou republikou na strane druhej (1), a najmä na jej článok 76,
 keďže:
 (1)
 Euro-stredomorská dohoda o pridružení medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Egyptskou arabskou republikou na strane druhej (ďalej len „dohoda“) bola podpísaná 25. júna 2001 a nadobudla platnosť 1. júna 2004.
 (2)
 Podľa článku 76 dohody má Asociačná rada právomoc prijímať príslušné rozhodnutia na účely dosiahnutia cieľov dohody.
 (3)
 V súlade s článkom 86 dohody majú zmluvné strany prijímať všetky všeobecné alebo osobitné opatrenia potrebné na splnenie svojich povinností, ktoré z dohody vyplývajú, a zabezpečujú, aby sa dosiahli ciele stanovené v dohode.
 (4)
 V preskúmaní európskej susedskej politiky sa navrhuje nová fáza spolupráce s partnermi s väčším podielom zodpovednosti na oboch stranách.
 (5)
 Únia a Egypt sa rozhodli upevniť svoje partnerstvo schválením súboru priorít na obdobie 2017 až 2020 s cieľom riešiť spoločné výzvy, ktorým čelí Únia a Egypt, presadzovať spoločné záujmy a zaistiť dlhodobú stabilitu na obidvoch stranách Stredozemného mora,
 TÝMTO ODPORÚČA:
 Článok 1
 Asociačná rada odporúča, aby zmluvné strany plnili priority partnerstva EÚ a Egypta, ktoré sú uvedené v prílohe k tomuto odporúčaniu.
 Článok 2
 Prioritami partnerstva EÚ a Egypta uvedenými v článku 1 sa nahrádza Akčný plán EÚ – Egypt, ktorého vykonávanie bolo odporúčané v odporúčaní Asociačnej rady č. 1/2007 zo 6. marca 2007.
 Článok 3
 Toto odporúčanie nadobúda účinnosť dňom jeho prijatia.
 V Bruseli 25. júla 2017
 Za Asociačnú radu EÚ-Egypt
 predsedníčka
 F. MOGHERINI
 (1) Ú. v. EÚ L 304, 30.9.2004, s. 39.
 PRÍLOHA
 PRIORITY PARTNERSTVA EÚ A EGYPTA NA ROKY 2017 – 2020
 I. Úvod
 Všeobecný rámec spolupráce medzi EÚ a Egyptom je stanovený dohodou o pridružení, ktorá bola podpísaná v roku 2001 a nadobudla platnosť v roku 2004. Zatiaľ čo všetky prvky tejto dohody o pridružení zostávajú naďalej v platnosti, tento dokument stanovuje priority, ktoré si EÚ a Egypt spoločne definovali s ohľadom na revidovanú európsku susedskú politiku a ktoré budú pre ich partnerstvo smerodajné v období nasledujúcich troch rokov.
 Cieľom týchto priorít partnerstva je riešiť spoločné výzvy, ktorým čelí EÚ a Egypt, presadzovať spoločné záujmy a zaručiť dlhodobú stabilitu na oboch brehoch Stredozemného mora. Priority partnerstva sa riadia spoločným záväzkom rešpektovať univerzálne hodnoty demokracie, právny štát a dodržiavať ľudské práva. Ich cieľom je takisto posilniť spoluprácu pri podpore egyptskej „Stratégie trvalého udržateľného rozvoja – vízia do roku 2030“.
 II. Navrhované priority
 Priority partnerstva by mali pomôcť naplniť túžby ľudí na oboch stranách Stredozemného mora, najmä pokiaľ ide o zabezpečenie sociálnej spravodlivosti, dôstojných pracovných príležitostí, hospodárskej prosperity a podstatne zlepšených životných podmienok, a upevniť tým stabilitu Egypta a EÚ. Kľúčovými aspektmi týchto cieľov sú inkluzívny rast podporený inováciami, ako aj účinná a participatívna správa vecí verejných opierajúca sa o právny štát, ľudské práva a základné slobody. Priority takisto zohľadňujú úlohu EÚ a Egypta ako medzinárodných aktérov a majú zvýšiť ich vzájomnú dvojstrannú spoluprácu, ako aj ich regionálnu a medzinárodnú spoluprácu. Pre toto obnovené partnerstvo budú smerodajné tieto celkové priority:
 1. Udržateľné moderné hospodárstvo a sociálny rozvoj v Egypte
 V záujme budovania stabilného a prosperujúceho Egypta budú EÚ a Egypt ako kľúčoví partneri spolupracovať na dosiahnutí socioekonomických cieľov stanovených v egyptskej „Stratégii trvalo udržateľného rozvoja – vízia do roku 2030“.
 a) Hospodárska modernizácia a podnikanie
 Egypt je odhodlaný dosiahnuť dlhodobú socioekonomickú udržateľnosť, okrem iného vytvorením priaznivejšieho prostredia pre inkluzívny rast a tvorbu pracovných miest, najmä pre mladých ľudí a ženy, čo zahŕňa aj podporu začlenenia neformálneho sektora do hospodárstva. Z hľadiska dlhodobej ekonomickej udržateľnosti si to bude vyžadovať opatrenia, ktoré vytvoria väčší fiškálny priestor na lepšie vykonávanie stratégie trvalo udržateľného rozvoja, ďalšiu reformu systému dotácií a zdaňovania a posilnenie úlohy súkromného sektora a zlepšenie podnikateľského prostredia s cieľom prilákať viac zahraničných investícií, napríklad prostredníctvom otvorenejšej a konkurencieschopnej obchodnej politiky, plného využívania digitálnej dividendy a podpory kľúčových infraštruktúrnych projektov, ako je vytvorenie účinného dopravného systému. Ďalej bude EÚ podporovať úsilie Egypta v oblasti reformy verejnej správy a dobrej správy vecí verejných, okrem iného využívaním kvalitných štatistík a pri zohľadnení digitálnej revolúcie a súvisiacich nových obchodných a spoločenských modelov.
 V egyptskej stratégii pre trvalo udržateľný rozvoj je kladený veľký dôraz na malé a stredné podniky (MSP), na veľké projekty („megaprojekty“), napríklad projekt rozvoja Suezského prieplavu, projekt zlatý trojuholník na ťažbu nerastných surovín v hornom Egypte a získanie štyroch miliónov hektárov pôdy pre poľnohospodárstvo a výstavbu, ako aj na egyptskú znalostnú banku, ako na hlavné faktory v procesu dlhodobého sociálneho a hospodárskeho rozvoja. Vzhľadom na význam rozvoja MSP pre inkluzívny rast bude tento sektor naďalej zohrávať ústrednú úlohu v rámci spolupráce EÚ s Egyptom. EÚ taktiež zváži, ako zvýšiť potenciál sociálneho a hospodárskeho rozvoja, ktorý má projekt rozvoja Suezského prieplavu (Suez Canal Hub). EÚ a Egypt budú navyše spolupracovať naprieč odvetviami v oblasti výskumu a inovácií a pri rozvoji digitálnych technológií a služieb. V tejto súvislosti Egypt a EÚ zdôraznili svoj záujem na prehĺbení spolupráce v rade relevantných výskumných a vysokoškolských činností vrátane programov Horizont 2020 a Erasmus+.
 Vzhľadom na neoceniteľné kultúrne dedičstvo Egypta a jeho rozmanitosť, ako aj významný prínos kultúrneho odvetvia (s ktorým je úzko previazané odvetvie cestovného ruchu) k HDP tejto krajiny, zamestnanosti, vytváraniu devízových rezerv a pre spoločnosť ako takú sa bude osobitný dôraz klásť na väzbu medzi kultúrou, kultúrnym dedičstvom a rozvojom miestneho hospodárstva.
 b) Obchod a investície
 EÚ a Egypt sú dôležitými obchodnými partnermi. Zaviazali sa posilňovať existujúce obchodné a investičné vzťahy a zabezpečiť, aby sa obchodné ustanovenia dohody o pridružení medzi EÚ a Egyptom o vytvorení zóny voľného obchodu (FTA) vykonávali spôsobom, ktorý umožňuje dosiahnuť jej plný potenciál. Hoci EÚ už v minulosti navrhla iniciatívu na uzatvorenie prehĺbenej a komplexnej zóny voľného obchodu (DFCTA), ktorá by slúžila na prehĺbenie a rozšírenie existujúcej zóny voľného obchodu, EÚ a Egypt okrem toho spoločne stanovia iné vhodné prístupy na posilnenie obchodných vzťahov.
 c) Sociálny rozvoj a sociálna spravodlivosť
 Egypt potvrdzuje svoj záväzok vykonávať reformy a podporovať sociálny rozvoj a sociálnu spravodlivosť, riešiť spoločenské a demografické výzvy, ktorým čelí, a skvalitňovať ľudské zdroje v krajine s cieľom stimulovať hospodársky a sociálny rozvoj. V tomto ohľade bude EÚ podporovať úsilie Egypta o ochranu marginalizovaných skupín pred prípadnými negatívnymi dôsledkami hospodárskych reforiem prostredníctvom záchranných sociálnych sietí a sociálnej ochrany. EÚ a Egypt budú tiež pokračovať v podpore rozvoja vidieka a miest a kvalitnejšieho poskytovanie základných služieb, a to s dôrazom na modernizáciu vzdelávania (vrátane technickej a odbornej prípravy) a systémov zdravotnej starostlivosti. EÚ bude zdieľať svoje skúsenosti v oblasti zavádzania inkluzívnej všeobecnej zdravotnej starostlivosti a zlepšovania zdravotných služieb.
 d) Energetická bezpečnosť, životné prostredie a opatrenia v oblasti klímy
 EÚ a Egypt budú spolupracovať pri diverzifikácii zdrojov energie, so zameraním najmä na obnoviteľné zdroje energie, a pri opatreniach v oblasti energetickej účinnosti. EÚ na žiadosť egyptskej vlády podporí úsilie Egypta o modernizáciu jeho integrovanej energetickej stratégie tak, aby dokázala spĺňať požiadavky tejto krajiny v súvislosti s trvalo udržateľným rozvojom a prispela k zníženiu emisií skleníkových plynov. Objavenie nálezísk zemného plynu v egyptských pobrežných vodách navyše ponúka významný priestor pre synergie medzi EÚ a Egyptom v oblasti konvenčných zdrojov energie, vzhľadom na infraštruktúru na skvapalňovanie plynu v Egypte. To by umožňovalo predvídateľnejšiu výrobu energie, čo by bolo tak v záujme Egypta vzhľadom na významnú spotrebu tejto krajiny a potenciál výroby energie pre vytváranie príjmov (aj pre podnikateľské prostredie a sociálny rozvoj), ako aj v záujme EÚ pri diverzifikácii jej dodávok energie. Posilnenie dialógu o energetike medzi EÚ a Egyptom prispeje k určeniu kľúčových oblastí spolupráce, ako je technická pomoc pri vytváraní regionálneho energetického uzla, spoločný výskum, zdieľanie skúseností a osvedčených postupov, prenos technológií a podpora spolupráce na úrovni nižších regionálnych celkov v regióne Stredozemného mora, pričom bude zohľadnená potreba chrániť morské ekosystémy Stredozemného mora.
 EÚ a Egypt budú spolupracovať pri podpore opatrení v oblasti klímy a životného prostredia v kontexte dosiahnutia trvalo udržateľného rozvoja. V súlade so záväzkami v nadväznosti na prijatie Parížskej dohody o zmene klímy bude EÚ podporovať realizáciu plánovaných vnútroštátne stanovených príspevkov Egypta v oblasti zmierňovania zmeny klímy a prispôsobovaniu sa tejto zmene. EÚ a Egypt budú spolupracovať pri dosahovaní cieľov stanovených okrem iného v programe trvalo udržateľného rozvoja do roku 2030 a sendaiskom rámci pre znižovanie rizika katastrof.
 Egypt a EÚ preskúmajú možnosti spolupráce v oblastiach, ako je udržateľné riadenie zdrojov vrátane vodných zdrojov, ochrana biodiverzity, sanitácia, nakladanie s tuhým odpadom vrátane znižovanie množstva priemyselných znečisťujúcich látok, nakladanie s chemikáliami a s nebezpečným odpadom, ako aj boj proti rozširovaniu púští a degradácii pôdy. Egypt a EÚ tiež skúmajú možnosti, ktoré boli ponúknuté vo vyhlásení ministrov Únie pre Stredozemie (UfM) venovanom modrej ekonomike, vo forme nástroja integrovanej námornej politiky (IMP/CC) (1). Potenciálne oblasti spolupráce zahŕňajú inteligentné námorné prístavy, námorné klastre, integrovaný manažment pobrežných zón a morský rybolov.
 2. Partnerstvo v oblasti zahraničnej politiky
 EÚ a Egypt majú spoločný záujem na posilnení spolupráce v oblasti zahraničnej politiky na dvojstrannej, regionálnej a medzinárodnej úrovni.
 Stabilizácia spoločného susedstva a širšieho okolia
 Egypt by mal využívať svoje členstvo v Bezpečnostnej rade OSN a v Mierovej a bezpečnostnej rade Africkej únie. Egypt je tiež sídlom ústredia Ligy arabských štátov (LAS), s ktorou chce EÚ prehĺbiť a rozšíriť spoluprácu. Egypt a EÚ sa budú usilovať o väčšiu spoluprácu a dosiahnutie spoločného porozumenia v rade otázok, vrátane tých s mnohostranným rozmerom. Partnerstvo medzi EÚ a Egyptom je dôležité pre stabilitu a prosperitu v Stredozemí, na Blízkom východe a v Afrike. Spolupráca medzi EÚ a Egyptom, okrem iného na regionálnych fórach, má za cieľ prispievať k riešeniu konfliktov, budovaniu mieru a riešeniu politických a hospodárskych výziev v týchto regiónoch. EÚ a Egypt okrem toho posilnia výmenu informácií o hlavných regionálnych a medzinárodných výzvach, ktoré ovplyvňujú obidve strany.
 Spolupráca v oblasti krízového riadenia a poskytovania humanitárnej pomoci
 EÚ a Egypt zintenzívnia spoluprácu a konzultácie a budú si vymieňať skúsenosti v oblasti krízového riadenia a prevencie na dvojstrannej aj na regionálnej úrovni s cieľom riešiť v ich spoločnom susedstve a v širšom okolí komplexné výzvy pre mier, stabilitu a rozvoj, ktoré sú dôsledkom konfliktov a prírodných katastrof.
 3. Upevnenie stability
 Stabilizácia je spoločnou výzvou pre EÚ a Egypt. Pre stabilizáciu je zásadné vytvoriť moderný, demokratický štát, ktorý bude mať rovnaký prínos pre všetkých svojich občanov. Ľudské práva – občianske, politické, hospodárske, sociálne a kultúrne, stanovené medzinárodným právom v oblasti ľudských práv, Zmluvou o Európskej únii a egyptskú ústavou – sú spoločnou hodnotou a predstavujú základný kameň moderného demokratického štátu. Egypt a EÚ sú preto v súlade so svojimi medzinárodnými záväzkami odhodlané presadzovať demokraciu, základné slobody a ľudské práva ako ústavné práva všetkých svojich občanov. V tomto kontexte bude EÚ podporovať Egypt pri úsilí o premietnutie týchto práv do právnych predpisov.
 a) Moderný, demokratický štát
 Egypt a EÚ sa zaviazali zabezpečovať zodpovednosť, právny štát, úplné dodržiavanie ľudských práv a základných slobôd, ako aj reagovať na požiadavky svojich občanov. EÚ bude podporovať úsilie Egypta o posilnenie kapacity štátnych inštitúcií na účinnú reformu verejného sektora, o zvýšenie kapacity orgánov presadzovania práva pri vykonávaní ich povinností pri zaisťovaní všeobecnej bezpečnosti, ako aj úsilie o rozvoj ústavných funkcií nového parlamentu. Ďalej budú EÚ a Egypt užšie spolupracovať na modernizácii súdnictva a na zlepšení prístupu k spravodlivosti pre všetkých občanov prostredníctvom právnej pomoci a zriadenia špecializovaných súdov, ako aj na reforme riadenia verejných financií a v boji proti korupcii. EÚ a Egypt tiež zvážia nadviazanie justičnej spolupráce v trestných a občianskych veciach. Parlamentná spolupráca medzi EÚ a Egyptom, okrem iného prostredníctvom štruktúrovaných výmen medzi parlamentnými výbormi a skupinami, by zlepšila koordináciu a podporila vzájomné porozumenie. EÚ bude tiež pomáhať Egyptu v jeho úsilí o posilnenie úlohy miestnych orgánov pri plánovaní a poskytovaní verejných služieb a pri zabezpečovaní rovnakého zaobchádzania, pokiaľ ide o hospodárske, sociálne a politické príležitosti, a o presadzovanie sociálnej integrácie všetkých osôb.
 b) Bezpečnosť a terorizmus
 Bezpečnosť je spoločným cieľom. Terorizmus a násilný extrémizmus vedúci k terorizmu ohrozujú sociálnu štruktúru krajín na oboch stranách Stredozemného mora. Predstavujú vážnu hrozbu pre bezpečnosť a blahobyt našich občanov. Boj proti uvedeným hrozbám je spoločným cieľom EÚ a Egypta a ich spolupráca môže byť založená na komplexnom prístupe, ktorý bude riešiť základné príčiny terorizmu s náležitou úctou k ľudským právam a základným slobodám, s cieľom úspešne bojovať proti radikalizácii a predchádzať jej a podporovať sociálny a hospodársky rozvoj. EÚ a Egypt sú naďalej odhodlaní spolupracovať v boji proti extrémizmu a proti akejkoľvek forme diskriminácie vrátane islamofóbie a xenofóbie.
 Ďalšie oblasti spolupráce zahŕňajú okrem iného zvýšenie bezpečnostnej ochrany letectva, ochranných bezpečnostných opatrení, ako aj kapacity na prevenciu a boj proti nadnárodnej organizovanej trestnej činnosti, ako je pašovanie migrantov, obchodovanie s ľuďmi, obchodovanie s nelegálnymi drogami a pranie špinavých peňazí.
 Obe strany sa dohodli, že posilnia spoluprácu pri vykonávaní akčného programu OSN na boj proti nedovolenému obchodovaniu s ručnými a ľahkými zbraňami, napríklad prostredníctvom výmeny skúseností, výcviku a ďalších činností v oblasti budovania kapacít.
 c) Vzájomne prospešné riadenie migračných tokov
 Politické vyhlásenie zo samitu vo Vallette a spoločný akčný plán z Valletty budú predstavovať hlavný rámec pre spoluprácu medzi EÚ a Egyptom v oblasti migrácie. EÚ bude podporovať úsilie egyptskej vlády na posilnenie rámca pre riadenie migrácie vrátane prvkov reformy právnych predpisov a stratégií riadenia migrácie. EÚ bude podporovať úsilie Egypta zamerané na predchádzanie a boj proti neregulárnej migrácii, obchodovaniu s ľuďmi a prevádzačstvu vrátane identifikácie obetí obchodovania s ľuďmi a pomoci týmto obetiam. Bude sa tiež snažiť podporovať a posilňovať kapacity egyptských orgánov na ochranu práv migrantov a na poskytovanie ochrany tým, ktorí spĺňajú podmienky na túto podporu, v súlade s medzinárodnými normami. EÚ a Egypt budú skúmať možnosti spolupráce pri dobrovoľnom návrate neregulárnych migrantov do ich krajiny pôvodu, aby sa zabezpečilo, že migrácia je celosvetovo riadená zákonným spôsobom. To bude kombinované so spoluprácou pri riešení prvotných príčin neregulárnej migrácie, a to najmä nedostatočného rozvoja, chudoby a nezamestnanosti.
 Mobilita ľudí môže prispieť k rozvoju zručností a znalostí, ktoré by následne mohli prispieť k rozvoju Egypta. Môže tiež viesť k vybudovaniu trvalo udržateľných vzťahov medzi kvalifikovanou pracovnou silou v EÚ a Egypte. EÚ a Egypt sú odhodlané plne chrániť práva migrantov.
 III. Zásady spolupráce
 Presadzovanie ľudského činiteľa a medziľudských kontaktov posilní väzby medzi EÚ a Egyptom a vo svojom dôsledku upevní ich partnerstvo. Vzájomná zodpovednosť aj zodpovednosť voči európskemu a egyptskému ľudu sú základným prvkom priorít partnerstva.
 Otázky spoločného záujmu by mali byť riešené aj prostredníctvom silnejšej regionálnej a subregionálnej (juh – juh) spolupráce. EÚ a Egypt budú v tomto smere spoločne pracovať v rámci Únie pre Stredozemie a prostredníctvom nadácie Anny Lindhovej, najmä v otázke medzikultúrneho dialógu.
 Kultúra dialógu sa ukázala byť cenným nástrojom na posilnenie vzájomnej úcty. Zásadné bude prehĺbenie politického dialógu o demokracii a ľudských právach a zachovanie technických prvkov, ktoré ho posilňujú. Tento dialóg zároveň poskytne prostriedky na podporu partnerstva a na zhodnotenie jeho silných stránok a výsledkov.
 V súlade s prioritami egyptskej vlády sa priority partnerstva zamerajú predovšetkým na mladých ľudí, od ktorých závisí dlhodobá stabilita našich spoločností, a na ženy, ktoré majú zásadný význam pre pokrok v každej spoločnosti. Hlavným cieľom je posilniť ich postavenie a dať im k dispozícii právne a praktické nástroje na to, aby mohli v spoločnosti zaujať náležitú úlohu prostredníctvom svojej aktívnej účasti na hospodárskom živote a správe svojej krajiny. EÚ bude aj naďalej zdieľať svoje skúsenosti v oblasti boja proti diskriminácii žien a podpory rodovej rovnosti, ako aj pri presadzovaní začlenenia a poskytovaní príležitostí pre mladých ľudí.
 EÚ a Egypt sa zhodujú v tom, že významný podiel na plnení priorít partnerstva a na transparentnej a participatívnej správe vecí verejných má občianska spoločnosť, ktorá môže podporiť proces trvalo udržateľného rozvoja, ktorý v Egypte prebieha. Preto budú s občianskou spoločnosťou spolupracovať na tom, aby sa dokázala účinne zapojiť do procesu hospodárskeho, politického a sociálneho rozvoja v súlade s egyptskou ústavou a príslušnými vnútroštátnymi právnymi predpismi.
 IV. Záver
 V duchu spoločnej zodpovednosti EÚ a Egypt spoločne stanovili priority partnerstva a vytvoria dohodnutý hodnotiaci a monitorovací mechanizmus. Na hodnotenie vplyvu priorít partnerstva je plánované aj hodnotenie v polovici trvania. EÚ a Egypt budú v súlade s cieleným prístupom priorít partnerstva optimalizovať vykonávanie dohody o pridružení v súlade s ich spoločnými záujmami. Kľúčovými orgánmi zostane Asociačný výbor a Asociačná rada, ktoré budú vykonávať celkové hodnotenie vykonávania priorít partnerstva na ročnom základe.
 (1) Nástroj pre regionálny politický dialóg o integrovanej námornej politike/zmene klímy.


text:
Bhí an ócáid Live Aid eagraithe le haghaidh airgid a bhailiú chun cabhrú leis an ngorta san Aetóip. Ar an 13 Iúil 1985, chuir Bob Geldof Live Aid ar stáitse, ceolchoirm mór roc ar mhaithe leis an gcarthanacht. Bailíodh breis is céad milliún dollar i gcóir fóirithinte i n-aghaidh an ghorta san Afraic.
 Cúlra
 Bá é Bob Geldof urlabhraí an ghrúpa Na Boomtown Rats agus ní raibh eagla riamh air labhairt amach i gcoinne rudaí nár thaitin leis. Thug Geldof cuairt ar an Aetóip i 1984 agus chuir an gorta ansin uafás air. Bhailigh sé amhránaithe agus grúpaí cáiliúla an domhain le chéile. Chuir "Band Aid" amach ceirnín an Nollaig sin.
 Ceolchoirm
 Ba cheolchoirm raic é Live Aid ar an 13 Iúil 1985. I ndiaidh Band Aid, chuir Geldof agus a chomhghleacaithe dhá cheolchoirm ar siúl faoin ainm Live Aid i Londain agus in Philadelphia ar an 13 Iúil den bhliain 1985. Bhí ceolchoirm amháin ar siúl i Staid Wembley, Londain, áit a raibh 72,000 duine agus ceann eile i Staid JFK i Philadelphia, áit a raibh timpeall 90,000 duine.
 D'fhéach billiún go leith duine ar fud an domhain ar na ceolchoirmeacha, a lean ar aghaidh le 16 uair ar an teilifís, i gcéad tír. Bhí níos mó ná 60 de na réaltaí ba mhó sa rac-cheol páirteach san ócáid. Bhí Geldof agus a chomhghleacaithe ag iarraidh an roc-ceolchoirm is mó a chonaic an saol riamh a eagrú. Bhí na ceoltóirí is fearr sa domhan ag seinm ann.
 Bhí an ócáid eagraithe le haghaidh airgid a bhailiú chun cabhrú leis an ngorta san Aetóip. Bailíodh níos mó ná £100 milliún le maolú ar an ngorta san Afraic, is cosúil.
 Tionchar
 I ndiaidh Live Aid bhí clú ar Bob Geldof ar fud an domhain. Lean Geldof ar aghaidh lena chuid oibre ar son na hAfraice, agus é ag tacú le hIubhaile na bliana 2000, feachtas chun fiacha na hAfraice a chur ar ceal. Thug Éireannach cáiliúil eile, Bono, tacaíocht don fheachtas céanna.Thaistil Gelfod chuig cuid mhór áiteanna ag tógáil airgid ar son na hAfraice. Chuaigh sé a throid leis an phríomh-aire Margaret Thatcher. Bhí sise ag iarraidh cáin a ghearradh ar an airgead a bhí á thabhairt don Afraic, ach thug Geldof uirthi athchomhairle a dhéanamh.
 An bhliain i ndiaidh Live Aid, rinne an Bhanríon i Sasana ridire onórach de (ach ar an ábhar gur rugadh Geldof in Éirinn, ní féidir leis an teideal ‘Sir’ a chur roimh a ainm).
 Tháinig deireadh leis an ngrúpa na Boomtown Rats ag Live Aid. Ach tá sé soiléir ón DVD agus ó leabhar Geldof, Is That It?, go raibh sprid an ghrúpa ag teip ar feadh roinnt blianta sula stopadar. I mBaile Átha Cliath a sheinneadar a ngig deireanach, san RDS ag Self Aid, ceolchoirm a eagraíodh le haird a tharraingt ar chruachás lucht dífhostaíochta na tíre.
 Tagairtí
 Ceolchoirmeacha