type: contracts

text:
 Avis juridique important
 |
 21998D1008(10)
 Απόφαση της Μεικτής Επιτροπής του ΕΟΧ αριθ. 10/98 της 6ης Μαρτίου 1998 για τροποποίηση του παραρτήματος II (τεχνικοί κανόνες, πρότυπα, δοκιμές και πιστοποίηση) της συμφωνίας ΕΟΧ
 Επίσημη Εφημερίδα αριθ. L 272 της 08/10/1998 σ. 0014 - 0015
 ΑΠΟΦΑΣΗ ΤΗΣ ΜΕΙΚΤΗΣ ΕΠΙΤΡΟΠΗΣ ΤΟΥ ΕΟΧ αριθ. 10/98 της 6ης Μαρτίου 1998 για τροποποίηση του παραρτήματος II (τεχνικοί κανόνες, πρότυπα, δοκιμές και πιστοποίηση) της συμφωνίας ΕΟΧ Η ΜΕΙΚΤΗ ΕΠΙΤΡΟΠΗ ΤΟΥ ΕΟΧ,Έχοντας υπόψη:τη συμφωνία για τον Ευρωπαϊκό Οικονομικό Χώρο, όπως τροποποιήθηκε από το πρωτόκολλο προσαρμογής της συμφωνίας για τον Ευρωπαϊκό Οικονομικό Χώρο, εφεξής καλούμενη «η συμφωνία», και ιδίως το άρθρο 98,Εκτιμώντας:ότι το παράρτημα II της συμφωνίας τροποποιήθηκε με την απόφαση αριθ. 92/97 της Μεικτής Επιτροπής του ΕΟΧ (1) 7ότι η οδηγία 96/65/ΕΚ της Επιτροπής, της 11ης Οκτωβρίου 1996, για τέταρτη προσαρμογή στην τεχνική πρόοδο της οδηγίας 88/379/ΕΟΚ του Συμβουλίου για την προσέγγιση των νομοθετικών, κανονιστικών και διοικητικών διατάξεων των κρατών μελών που αφορούν την ταξινόμηση, τη συσκευασία και την επισήμανση των επικίνδυνων παρασκευασμάτων και για τροποποίηση της οδηγίας 91/442/ΕΟΚ σχετικά με τα επικίνδυνα παρασκευάσματα των οποίων οι συσκευασίες πρέπει να φέρουν σφράγισμα ασφαλείας για τα παιδιά (2), πρέπει να ενωσματωθεί στη συμφωνία,ΑΠΟΦΑΣΙΖΕΙ:Άρθρο 11. Στο σημείο 10 (οδηγία 88/379/ΕΟΚ του Συμβουλίου) του κεφαλαίου XV του παραρτήματος II της συμφωνίας, παρεμβάλλεται η ακόλουθη περίπτωση:«- 396 L 0065: οδηγία 96/65/ΕΚ της Επιτροπής, της 11ης Οκτωβρίου 1996 (ΕΕ L 265 της 18.10.1996, σ. 15).»2. Στο σημείο 12β (οδηγία 91/442/ΕΟΚ της Επιτροπής) του κεφαλαίου XV του παραρτήματος II της συμφωνίας, παρεμβάλλεται η ακόλουθη περίπτωση:«- 396 L 0065: οδηγία 96/65/ΕΚ της Επιτροπής, της 11ης Οκτωβρίου 1996 (ΕΕ L 265 της 18.10.1996, σ. 15).»Άρθρο 2Τα κείμενα της οδηγίας 96/65/ΕΚ στην ισλανδική και νορβηγική γλώσσα, τα οποία επισυνάπτονται στις αντίστοιχες γλωσσικές αποδόσεις της παρούσας απόφασης, είναι αυθεντικά.Άρθρο 3Η παρούσα απόφαση αρχίζει να ισχύει στις 7 Μαρτίου 1998, υπό την προϋπόθεση ότι έχουν πραγματοποιηθεί προς τη Μεικτή Επιτροπή του ΕΟΧ όλες οι κοινοποιήσεις δυνάμει του άρθρου 103 παράγραφος 1 της συμφωνίας.Άρθρο 4Η παρούσα απόφαση δημοσιεύεται στο τμήμα ΕΟΧ και στο συμπλήρωμα ΕΟΧ της Επίσημης Εφημερίδας των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων.Βρυξέλλες, 6 Μαρτίου 1998.Για τη Μεικτή Επιτροπή του ΕΟΧΟ ΠρόεδροςF. BARBASO(1) ΕΕ L 193 της 9.7.1998, σ. 48.(2) ΕΕ L 265 της 18.10.1996, σ. 15.


type: wikipedia

text:
Черно море (, , , ; ) е вътрешноконтинентално море между Югоизточна Европа и Мала Азия. Разположено е между 40° 55' и 46° 32' северна ширина и 27° 27' и 41° 42' източна дължина. То е едно от най-изолираните от Световния океан. Свързано е със Средиземно море чрез Босфора, Мраморно море и Дарданелите, а с Азовско море – чрез Керченския проток. Черно море има положителен воден баланс, като 300 km3 вода преминава в Мраморно и Егейско море всяка година. Международен ден на Черно море е 31 октомври.
 История
 В древността Черно море е наричано Понтос Аксинос, Евксински Понт. През Черно море минава едно от разклоненията на средновековния Път на коприната, свързващо Европа през Кавказкия регион и Централна Азия с Китай. Днес по това направление минава трасето на трансконтиненталния транспортен коридор TRACECA (TRAnsport Corridor Europe Caucassus Asia, Транспортен коридор Европа – Кавказ – Азия).
 Съвременния си вид Черно море придобива преди около 7600 години, но някои специалисти смятат, че е преди около 5000 години, когато се създала връзка със Средиземно море и Световния океан посредством Босфора и Дарданелите. Старата брегова ивица се проследява на границата шелф – континентален склон на дълбочина от 90 до 120 m под морското равнище. Постепенно солеността на Черно море преди около 1000 – 1500 години достигнала стойности, подходящи да се появят голям брой средиземноморски видове. Днес около 80% от черноморския животински свят съставляват средиземноморски заселници. Сладководни организми се срещат в заливите и лиманите с по-ниско съдържание на сол, подобно от времето на Карангатския басейн.
 Географски особености
 По своето разположение на прехода между Европа и Азия, черно море е типично вътрешноконтинетално море. Простира се между младите гънки на Стара планина и Кавказ. На север се опира до Руската плоча, а на юг до Понтийските планини. Чрез протоците Босфора и Дарданелите Черно море има водообменна връзка с по-топлите и по-солени Мраморно и Егейско море. На север чрез креченския проток то осъществява водообмен с по-плиткото и студено Азовско море.
 Площта на Черно море е 436 402 km2. Максималната му дълбочина е 2245 m, установена южно от Кримския полуостров, а средната – 1253 m. Най-голямата дължина е между градовете Бургас и Кобулети – 1167 km, а най-голямата ширина – между Березанския лиман и нос Гиресун – 624 km. В най-тясната част между нос Сарич (полуостров Крим) и нос Керемне (полуостров Синоп) ширината е 263 km. Черно море има вместимост от около 537 хил. km3 вода.
 Поради обилния приток на речни води, морската вода на Черно море е по-слабо солена (17,3‰), отколкото в Средиземно море и в Световния океан, които имат соленост около 36‰. Чистите води в открито море имат син до зеленикаво-син цвят, а край бреговете, поради наличието на наноси – най-често зелен цвят. Прозрачността на водата в открито море достига 30 m, а край бреговете е 1 – 2 m. През летните месеци морската вода по крайбрежието се затопля до 24 – 28 °С.
 Поради малките му размери, в Черно море се образуват незначителни приливи и отливи (3 – 8 cm). При буря ветровете предизвикват значително по-големи колебания на морското равнище (10 – 20 cm). Основното морско течение в западната част на Черно море е в посока, обратна на движението на часовниковата стрелка. По българското крайбрежие то е от север на юг.
 Бреговете на Черно море са слабо разчленени. Разкъсаността е най-силно изразена е в северните части на крайбрежието. Единственият голям полуостров е Кримският. Най-големите заливи по северното крайбрежие са Ягорлицки, Тендровски, Джарългачки, Каркинитски, Каламитски и Феодосийския. На запад водите му се вдават във Варненски и Бургаски залив, а на юг – в Синопския и Самсунския залив. Районът на северозападното му крайбрежие е осеян от множество лимани, които се образуват от непрякото вливане на реките от водосборния басейн. Общата дължина на бреговата линия е около 3400 km.
 Някои от крайбрежните участъци имат собствени наименования. Такива са Южно кримско крайбрежие в Украйна, Черноморско кавказко крайбрежие в Русия, Румелийски бряг и Анатолийски бряг в Турция, а българската ивица е известна като Българско Черноморие. На запад, северозапад и части от Крим бреговете са ниски, а в южните части на Крим, района на Кавказ и Понтийските планини бреговете са стръмни, а шелфовата част на морето е доста ограничена.
 Островите в Черно море са също малко на брой. Най-големият от тях е Джарългач, с площ от 62 km2. България има 16 черноморски острова, от които 7 с площ над 5 дка – Свети Иван, Свети Кирик, Света Анастасия, Свети Петър, Змийски остров, Птичи остров и Амбелиц.
 В Черно море се вливат три големи европейски реки – Дунав, Днепър и Днестър, както и индиректният приток Дон, вливащ се в Азовско море, и по-малките Мзимта, Псоу, Бзъб, Риони, Кодор, Енгури (от изток), Чорох, Къзълърмак, Йешилърмак, Сакария (от юг), Южен Буг (от север), Камчия, Ропотамо и Велека (от запад). Водосборният басейн на Черно море е с площ над 2 млн. km2 и обхваща голяма част от Централна и Източна Европа и Мала Азия, като покрива изцяло или частично територията на 24 държави. В него живеят около 180 млн. души, половината от тях – в басейна на река Дунав.
 Географският център на Черно море (в България) е изчислен през 1981 г. Координатите му, отчетени тогава, като е използван метода на ротация, са: 34015' източна дължина и 43013 – северна ширина.
 Крайбрежие
 Излаз на Черно море имат шест държави, с крайбрежна ивица съответно: България – 378 km; Грузия – 310 km; Румъния – 225 km; Русия – 800 km, вкл. Азовско море; Турция – 1329 km; Украйна – 2782 km, вкл. Азовско море. За България, Грузия, Румъния и Украйна черноморската зона е единственият излаз на море.
 Населението на крайбрежната ивица е около 16 милиона души. Някои по-важни крайбрежни градове на Черно море са: Истанбул (население 11 372 613 души), Одеса (1 001 000), Самсун (725 111), Трабзон (400 187), Севастопол (378 600), Варна (358 000), Херсон (335 000), Сочи (334 282), Констанца (302 171), Новоросийск (231 100), Батуми (214 806), Бургас (199 364), Керч (158 165), Орду (136 000), Зонгулдак (104 276).
 Някои български черноморски курорти са: Албена, Ахтопол, Балчик, Бяла, Дюни, Елените, Златни пясъци, Китен, Несебър, Поморие, Приморско, Сарафово, Свети Влас, Св. св. Константин и Елена, Синеморец, Слънчев бряг, Созопол, Царево и Черноморец.
 Известните курортни селища в Украйна се намират основно по южните кримски брегове като Ялта, Алуща, Судак, Коктебел и Феодосия. В Русия курортните селища са в района на кавказкото крайбрежие – Анапа, Геленджик, Сочи, в Абхазия – Пицунда и Гагра, в Грузия – Батуми. В Румъния курортните селища са концентрирани на юг от Констанца – Мамая и Ефорие. В Турция липсват известни черноморски курорти. Причина за това е скалистият бряг, който не предлага подходящи условия за изграждане на почивни селища.
 Български защитени черноморски територии са Природен парк „Странджа“ с вътрешните защитени местности „Устие на река Велека“ и Силистар, резерватите „Ропотамо“ и „Калиакра“, защитените местности Иракли, Паша дере и др.
 Геология
 Водите на Черно море изпълват изолирана падина, разположена между два сравнително стабилизирани континентални щита – руския и африканския. В началото на архайската ера океанът Тетис е заливал целия балкански полуостров без Родопите. През миоцена в процеса на активно планинообразуване, древният океан Тетис се е раздробил на няколко отделни големи водоема, чиито наследници днес са Черно, Азовско, Аралско и Каспийско море.
 Една от възможните хипотези (създадена от проф. Петко Димитров през 1982 г. и допълнена от американските учени Ryan and Pitman през 1997) за възникването на Черно море гласи, че преди около 7500 години то представлявало безотточно сладководно езеро. Бреговете му били разположени на около сто метра под нивото на Световния океан. Към края на последния ледников период нивото на океаните рязко се повишило. Така през най-ниската част на съвременния Босфор от Средиземно море нахлула морска вода към басейна на тогавашното езеро. В подкрепа на тази хипотеза се привежда подводната река, открита на дъното на Черно море през 2010 г., която се е образувала преди около 6000 години и продължава да тече и днес. Нивото на морето започнало бързо да се повдига и за кратко време били залети около 100 000 km2 по крайбрежието, които по това време били населени и от хора. Вероятно този факт е послужил за изграждането на мита за потопа.
 В резултат на повишаване на солеността на водата сладководните видове измират, потъват на дъното и започват да се разлагат. Продукт от гниенето е сероводородът, чиято концентрация на дъното на морето е много висока. Експедицията, наречена Black Sea Maritime Archaeology Project (Черноморски археологически проект) успява да намери идеално запазени благодарение на сероводорода потънали антични кораби, сканирани триизмерно с подводни роботи. В предишни етапи на експедицията са открити 40 кораба, а през 2017 – още 20 с помощта на два подводни робота. Откритието включва галери от Римската, Византийската и Османската империя. Някои от тях са потънали около 400 г. пр.н.е.
 Черноморската падина е разделена на две основни части – западна и източна. Те са разделени от възвишение, което е естествено продължение на Кримския полуостров. Северозападната част на морето се характеризира с относително широка шелфова ивица (до 190 km). Южното и източното крайбрежие е стръмно със сравнително къса шелфова зона.
 Заледявания
 Заледяванията са характерни за северните части на Черно море. Почти ежегодно замръзват районите около устията на Днепър, Буг и Днестър. При по-студени зими замръзва и делтата на Дунав. След започване на ледохода, теченията носят ледове, които достигат нос Калиакра. В изключително сурови зими замръзва и българското крайбрежие, а начупен лед достига и Босфора. По кавказкия и малоазиатския бряг обикновено няма ледове. Черноморската вода замръзва при температура –0,9 °C, но само при тихо време.
 Първи сведения за ледовете в Черно море дава Херодот, който споменава, че Босфор Кимерийски (Керченски проток) и Меотида (Азовско море) често се сковават от ледове, които през пролетта се изнасят в Понта (Черно море). Римският поет Овидий, който бил заточен в началото на Новата ера в Мала Скития (Добруджа), описва замръзването на р. Дунав и крайбрежните морски води. Голямо замръзване на Черно море е регистрирано през 401 г., когато почти цялото било заето от лед и напролет големи блокове задръстили Босфора, преминали през него и плавали в Мраморно море. Най-голямото замръзване било през 762 г., според написаното от летописеца Кедрин, когато от Месемврия (Несебър) могло да се стигне до кавказкото крайбрежие по лед.
 Морето е замръзвало на големи пространства и през 1929, 1942 и 1954 г.
 Природа
 Характерна особеност на Черно море е наличието на сероводород в концентрация 11 – 14 ml/l на дълбочина от 120 – 150 m до дъното, което прави невъзможно съществуването на организми, с изключение на някои видове анаеробни бактерии под тази граница. На дълбочина между 100 и 200 m водите на Черно море почти не се смесват. Разликата в солеността на водата от повърхността и от долните слоеве е постоянна и основна отличителна черта на Черно море. Поради тази причина, в 90% от водите, заемащи обема на Черно море (на 150 – 200 m дълбочина) няма кислород и живи организми. Спорен е въпросът дали наситен с кислород слой се стеснява. Това разслояване се отразява върху всички останали хидрологични показатели на вертикалното разпределение на планктона и бентоса. Тази особеност прави морето уникално, като голяма част от тези характерни особености се дължат на слабата връзка на Черно море със Световния океан. Босфорът и Дарданелите са тесни провлаци с малка дълбочина, които не позволяват пълен обмен на черноморските води.
 Образуването на сероводорода е постъпателен процес, който се ограничава от някои чисто океанографски фактори – плътностна стратификация, течения, вътрешни вълни и др. Наблюденията върху съдържанието на сероводород във водите на Черно море през последните 50 години показват относително постоянство в неговата концентрация и вертикалното му разпределение. При сероводорода е налице равновесие – от продуцирането му в дълбочинни води и утайки и от химичното и биологичното му окисляване. Средните количества, установени още през 1891 г., не се различават съществено от съвременните.
 Акад. Андрусов е предполагал, че сероводородът се образува в резултат на гниенето на органичните съединения, които се отлагат на дъното и от които се отделят серни съединения.
 Общоприето е схващането, че главен източник на сероводорода в Черно море днес са процесите на анаеробното разлагане на органичното вещество от сулфатредуциращите бактерии. Органичното вещество, което се фиксира на дъното на басейна под формата на органогенно-минерални утайки (сапропели) е продукт на масовото измиране на планктонната биомаса в резултат на потопа. Налице е излишък на огромно количество органично вещество, което създава благоприятни предпоставки за развитието на бактериалната сулфатредукция. Друг важен доставчик на сероводород в Черно море, чиято роля се подценява, са геологическите източници – разломите и калните вулкани на дъното, както и разрушаващите се газохидратни залежи, които съдържат и твърда фаза на сероводород.
 Нахлуването на средиземноморските води, които осоляват черноморските сладки води, довежда до разтварянето на огромни количества желязо, сяра и серни съединения. Същевременно в морето се вливат огромни количества речни води, в резултат на което между разсладнените повърхностни и солените дълбочинни води възниква рязък скок в плътността – т. нар. халоклин, възпрепятстващ вертикалното смесване на водните маси. Обикновено горната граница на сероводородната зона започва веднага под халоклина, което затруднява притока на кислород от горните слоеве.
 Особеностите във формирането и разслояването на водната маса в Черно море дават отражение върху неговата флора и фауна. В него живеят около 2000 вида животни и около 1000 вида растения. По произход черноморската флора и фауна се състои от две основни групи организми – средиземноморски имигранти и понтийски (каспийски) реликти. От древногръцката епоха до 1950 г. морската среда на Черно море е била малко или повече стабилна. Изследвания между 1950 г. и 1960 г. показват протичането на значителни промени в черноморската екосистема, които слагат край на относително екологично равновесие и маркират началото на нова ера за черноморската флора и фауна.
 Флора
 Флората на Черно море обхваща 292 вида макрофитни, около 700 вида микрофитни водорасли, значителен брой бактерии, гъби и само няколко вида покритосеменни растения. Солеността е решаващ фактор за формиране на морскатата флора. Температурата на водата играе предимно регулираща роля, която се проявява в сезонната смяна на водорасловите комплекси. Основният състав на черноморската флора се е формирал по пътя на аклиматизацията на средиземноморските имигранти. Имиграцията на водорасли продължава и в наши дни посредством пренасяне от морските течения, чрез обрастване на подводните части на корабите, от птици, риби, безгръбначни животни и други. Пример за автохтонната флора преди Черно море да се свърже със Средиземно са кремъчните водорасли. Известни са близо 700 вида миоценски изкопаеми от тях живели в древния Черноморски басейн, което ги прави значително повече от съвременните талусни видове.
 Голямо разнообразие има сред кафявите и червените водорасли. През 1908 г. хидробиологът С. А. Зернов открива съобщества от неприкрепена към дъното Phyllophora в северозападната част на Черно море – по-късно този район получава името „Филофорно поле на Зернов“. В продължение на много години то е било важен елемент от морската екосистема, функционирайки като важен кислороден източник, субстрат за обрастване и прикрепване на организми и убежище за множество животински видове. Неговата площ през 1950 г. е била 11 000 km2, а общата му биомаса е варирала между 7 и 10 млн тона. Тя намалява до 1,4 млн тона през 80-те и до 0,3 до 0,5 млн тона в началото на 90-те години на 20 век, а заеманата площ е не повече от 500 km2. Процесът води до изчезването на важен източник на кислород на дълбочини между 20 – 60 m във Филофорното поле на Зернов. Дневното количество на кислорода от фотосинтезата в неговата запазена част възлиза на 2 млн m2. Филофората е била основен вид на т.нар. Филофорна биоценоза, която е включвала до 120 вида безгръбначни и 50 вида риби. Биоценозата идчезнала с липсата на ключовите видове.
 Подобни промени се случват и по крайбрежието. Голямото кафяво водорасло Cystoseira barbata е ключов вид за подобна биоценоза, включваща десетки от други макро- и микроводорасли, безгръбначни и риби. Cystoseira е много чувствително към замърсяване, особено към еутрофикацията, и изчезва при количество на хранителни вещества над приемливото за него ниво.
 Връзката между Черно и Средиземно море е причина за преселването на фитопланктон, синьо-зелени и зелени водорасли, характерни за Атлантическия океан. Черно море е заселено основно от космополитни, най-често пирофитовитни, видове. Във флората на Черно море има и много сладководни планктонни и бентосни водорасли, които навлизат с вливащите се в морето речни води. Тяхното участие във фитопланктона и фитобентоса има само локално значение за водите.
 Висшите многоклетъчни дънни водорасли в Черно море се обединяват в 10 фитогеографски групи, като ръководеща роля от тях имат широкобореалните, долнобореалните и бореално-тропическите видове. От Черноморските бентостни водорасли 232 вида се срещат в Атлантическия океан, 216 вида са типични средиземноморски ендемити. Видовете общи с Каспийско море са 51, а с – Азовско море 39.
 Фауна
 В Черно море са установени 1966 вида животни. Сред тези животни са включени и редица средиземноморски видове, за които се смята, че не могат напълно да се адаптират към условията за живот в Черно море.
 Рибите и бозайниците преминават активно от Мраморно в Черно море. Една част от тях остават завинаги в него, като запазват способността си да се размножават, а други навлизат само за определен период от време с цел намиране на храна, а след това се връщат в Мраморно море, за да се размножават.
 Черно море е обитавано от около 180 вида риба, сред които скумрии, черноморска акула, попчеви, риба дракон, калкани, морска лястовица и три вида делфини. До последната четвърт на ХХ в. в Черно море живее и застрашеният тюлен монах.
 Планктонът се внася чрез течението, идващо през Босфор. Той се разселва в различни краища на морето. В Черно море средиземноморската дънна фауна е заела постепенно цялата шелфова зона. Разпределението ѝ е неравномерно и могат да се разграничат три фаунистични района:
 Южния бряг на Крим, Кавказкото крайбрежие и източната част на Анадолското крайбрежие. Заселен е с най-типичната за Черно море фауна.
 На запад от южния бряг на Крим до нос Емине.
 Южната половина на западното крайбрежие и западната половина на Анадолското крайбрежие. Този район се намира под относително най-силно влияние на средиземноморските води и поради тази причина тук се срещат някои средиземноморски видове, които не обитават други части на Черно море.
 Тъй като температурите в Черно море са сравнително по-ниски от тези в Средиземно, в него са се заселили по-студенолюбиви средиземноморски обитатели, предимно северноатлантически видове. 82,8% от морските гъби са северноатлантически, а 17,2% са средиземноморски ендемити.
 Приблизително 20% от фауната на Средиземно море е имигрирала и се е заселила в Черно море. Преминаването на средиземноморските животни в Черно море продължава и понастоящем. Поради връзката си в миналото с Каспийско море се срещат и известен брой каспийски реликти. Най-много автохтонни видове се срещат между ракообразните, червеите, мидите, охлювите и рибите. Около 80% от реликтната фауна има морски произход. Смята се, че тя е далечен наследник на фауната в древния океан Тетис.
 Черноморската екосистема приютява множество черупчести. Сред около 90-те вида черупчести основен вид е Черната морска мида (Mytilus galloprovincialis), населяваща различни скалисти местообитания от повърхността до 50 – 60 m дълбочина. Тя е един от най-активните филтратори на морската вода. Популацията ѝ силно намалява поради от отварянето на хранителната верига в черноморската екосистема и навлизането на инвазивни видове като рапана (Rapana thomasiana).
 Около 17,8% от черноморските риби са типично сладководни и се размножават в прилежащите реки. Към тях спадат представителите на разредите шараноподобни и бодлоперки. Те понасят известна степен на осоляване на водата, успявайки да се възползват от хранителните ресурси в крайбрежната зона на морето. Към тези риби се отнасят и някои видове от семействата есетрови и пъстървови. Пъстървовите са анадромни видове. 10,7% от рибите са понтийски реликти – селдовите и попчетата, някои от които, като карагьозя и харипа, също са анадромни. Най-многочислени са видовете с морски и океански произход, които съставят 71,5% от рибите в Черно море. Към тази група спадат типични средиземноморски ендемити и видове от Червено море и трите океана (спарови, зеленушки, морски кучки и минокопи). Сред тях има и бореално-атлантически реликти като трицона и писияята.
 Официалните научни данни сочат, че китове са наблюдавани няколко пъти в Черно море в края на 19ти век. Запазен е скелет от ивичест кит.
 През 1882 г. гигантско морско същество е наблюдавано край дървения пристан на тогава малкото селце Кабулети. Според хрониките някои от тях дори напуснали жилищата си и избягали далеч от брега.
 Има данни, че през 1926 г. кит е виждан в устието на река Камчия. Смята се, че китовете са навлезли от Атлантическия океан в Средиземно море през Гибралтар, като е напълно възможно да са изминавали дългия път до Босфора и оттам да са навлизали в Черно море.
 Галерия
 Замърсяване
 70% от общото количество отпадъци, вливащи се в Черно море, идват от шестте черноморски страни. Останалите 30% са от останалите 11 страни по Дунава, от където се вливат част от тези отпадъци.
 Предвид силното влошаване на екологичното здраве на Черно море, шестте черноморски държави – България, Грузия, Румъния, Русия, Турция и Украйна – подписват през април 1992 г. в Букурещ „Конвенцията за опазване на Черно море от замърсяване“. Букурещката конвенция е правна и дипломатическа платформа за съвместни действия.
 Антропогенни фактори
 В Черно море са разпростнранени антропогенни екологични проблеми, които са по-силно изразени, в сравнение с отворените гранични морета, които имат свободен водообмен с океана.
 Черно море е едно от най-засегнатите морета от еутрофикация и органична пренатовареност. Най-силно засегната е северозападната част на Черно море, където се вливат Дунав, Днепър и Днестър, след като са текли през огромни селскостопански площи, индустриални центрове и големи населени места.
 Големите количества фосфати и нитрати, вливащи се по гореописания начин в Черно море, причиняват цъфтеж на водата. Протозоидът Noctilica scintillans и лунната медуза Aurelia aurita са увеличили популациите многократно, но и двата вида не са част от хранителната верига на рибите и морските безгръбначни. За сметка на това, други участващи в хранителната верига морски организми, като миди и ракообразни са намалили значително популаците си, отчасти защото те служат за храна и на огромния брой медузи.
 В близките до дъното слоеве се достига до хипоксия и аноксия, в които бентосните животни не могат да се хранят с мъртви организми.
 Със свето високо разнообразие от местообитания и относително ниския екологичен имунитет, Черно море е добър приемник за множество чужди видове, пътуващи върху подводната част на корабите и най-вече в техните баластни води. Някои от тях са опасни за черноморската екосистема и местните видове с промишлено значение.
 Неадекватното управление на риболова и крайбрежните зони оказват негативно въздействие върху морската екосистема и пречат на устойчивото ѝ екологично развитие. Промишленият улов на рапана Rapana Thomasiana с помощта на дънно тралиране е увредил популациите на делфина, калкана и есетрата.
 Вижте също
 Замръзвания на Черно море
 Потоп в Черно море
 Сероводород
 Газохидрат
 Сапропел
 Източници
 Външни препратки
 www.blacksea-commission.org
 www.blacksea-archaeology.org
 An Intoduction t the Black Sea Ecology, Yuvenaly Zaitsev, Odessa 2008
 Димитров Д. 2010. Геология и нетрадиционни ресурси на Черно море. Издателство „Онгъл“, Варна. ISBN 978-954-8279-25-3. 269 с.
 Пейчев В., Д. Димитров. 2012. Океанология. Варна. Изд. Онгъл. ISBN 978-954-8279-82-6. 476 с.
 Клисуров Л. 2008. Черно море под водата. Издателство „Сталкер Холдинг“. Варна. ISBN 954-976-8183. 232 с.
 Картография – Черно море


jurisdiction: EU

text:
 26.10.2012
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 C 326/1
 PROTOKÓŁ (NR 24)
 W SPRAWIE PRAWA AZYLU DLA OBYWATELI PAŃSTW CZŁONKOWSKICH UNII EUROPEJSKIEJ
 WYSOKIE UMAWIAJĄCE SIĘ STRONY,
 UZNAJĄC, że zgodnie z artykułem 6 ustęp 1 Traktatu o Unii Europejskiej Unia uznaje prawa, wolności i zasady określone w Karcie Praw Podstawowych,
 UZNAJĄC, że zgodnie z artykułem 6 ustęp 3 Traktatu o Unii Europejskiej, prawa podstawowe, zagwarantowane w europejskiej Konwencji o ochronie praw człowieka i podstawowych wolności, stanowią część prawa Unii jako zasady ogólne,
 UZNAJĄC, że Trybunał Sprawiedliwości Unii Europejskiej jest właściwy do zapewnienia, by w ramach Unii Europejskiej prawo było przestrzegane w wykładni i stosowaniu artykułu 6 ustęp 1 i 3 Traktatu o Unii Europejskiej,
 UZNAJĄC, że zgodnie z artykułem 49 Traktatu o Unii Europejskiej każde państwo europejskie składając wniosek o przyjęcie do Unii Europejskiej, musi szanować wartości określone w artykule 2 Traktatu o Unii Europejskiej,
 MAJĄC NA UWADZE, że artykuł 7 Traktatu o Unii Europejskiej ustanawia mechanizm umożliwiający zawieszenie niektórych praw w razie poważnego i trwałego naruszenia tych wartości przez jedno z Państw Członkowskich,
 PRZYPOMINAJĄC, że każdemu obywatelowi Państwa Członkowskiego, jako obywatelowi Unii, przysługuje szczególny status i ochrona, którą zapewniają Państwa Członkowskie, zgodnie z postanowieniami części II Traktatu o funkcjonowaniu Unii Europejskiej,
 MAJĄC NA UWADZE, że Traktaty ustanawiają przestrzeń bez granic wewnętrznych oraz przyznają każdemu obywatelowi Unii prawo do swobodnego przemieszczania się i przebywania na terytorium Państw Członkowskich,
 PRAGNĄC zapobiec wykorzystywaniu instytucji azylu do innych celów niż zamierzone,
 UZNAJĄC, że niniejszy Protokół szanuje cele i zadania Konwencji genewskiej z 28 lipca 1951 roku dotyczące statusu uchodźców,
 UZGODNIŁY następujące postanowienia, które są dołączone do Traktatu o Unii Europejskiej i do Traktatu o funkcjonowaniu Unii Europejskiej:
 Artykuł
 Z uwagi na poziom ochrony podstawowych praw i wolności przez Państwa Członkowskie Unii Europejskiej, Państwa Członkowskie należy uważać za bezpieczne państwa pochodzenia w ich wzajemnych stosunkach we wszystkich aspektach prawnych czy praktycznych związanych z kwestiami azylu. W związku z tym, wszelkie wnioski o przyznanie azylu składane przez obywateli Państw Członkowskich mogą być rozpatrywane lub uznane jako możliwe do rozpatrzenia przez inne Państwo Członkowskie jedynie w następujących przypadkach:
 a)
 jeżeli Państwo Członkowskie, którego obywatelem jest osoba składająca wniosek o azyl, powołując się na postanowienia artykułu 15 Konwencji o ochronie praw człowieka i podstawowych wolności, podejmuje, po wejściu w życie Traktatu z Amsterdamu, środki odstępujące na jego terytorium od zobowiązań tego państwa wynikających z tej konwencji;
 b)
 jeżeli procedura wymieniona w artykule 7 ustęp 1 Traktatu o Unii Europejskiej została wszczęta w odniesieniu do Państwa Członkowskiego, którego obywatelem jest wnioskodawca, oraz do momentu podjęcia decyzji w tej sprawie przez Radę lub, w stosownym przypadku, Radę Europejską;
 c)
 jeżeli Rada przyjęła decyzję zgodnie z artykułem 7 ustęp 1 Traktatu o Unii Europejskiej w odniesieniu do Państwa Członkowskiego, którego obywatelem jest wnioskodawca lub jeżeli Rada Europejska przyjęła decyzję zgodnie z artykułem 7 ustęp 2 tego Traktatu w odniesieniu do Państwa Członkowskiego, którego obywatelem jest wnioskodawca;
 d)
 jeżeli Państwo Członkowskie jednostronnie podejmuje taką decyzję w odniesieniu do wniosku obywatela innego Państwa Członkowskiego; w takim przypadku należy natychmiast powiadomić o tym Radę; wniosek taki należy rozpatrywać w oparciu o domniemanie, że jest on całkowicie nieuzasadniony, nie naruszając tym samym w żaden sposób, kompetencji decyzyjnych tego Państwa Członkowskiego.


text:
Svenska samernas idrottsförbund, SSIF, bildades 1948.
 Den samiska idrottsrörelsens organisationsrötter går tillbaka till slutet på 1940-talet och de årliga skidtävlingarna som arrangerades av de samiska eleverna på Samernas folkhögskola i Jokkmokk. Så småningom bildades Svenska samernas skidförbund, som från början hade som uppgift att få till stånd årliga mästerskapstävlingar i skidåkning och "renskötarkombination" omfattande längdåkning, lassokastning och skytte.
 Svenska samernas idrottsförbund är resultatet av en utveckling som inleddes i början på 1980-talet med årliga sommarmästerskap förutom de traditionella samiska vinterspelen. Senare har verksamheten breddats ytterliga med fotboll och alpin skidsport på programmet.
 Externa länkar
 Officiell webbplats
 Idrottsförbund bildade 1948
 Samiska organisationer
 Samernas Idrottsförbund


type: caselaw

text:
 30.11.2013
 ET
 Euroopa Liidu Teataja
 C 352/26
 21. juunil 2013 esitatud hagi — ZZ versus komisjon
 (Kohtuasi F-58/13)
 2013/C 352/51
 Kohtumenetluse keel: itaalia
 Pooled
 Hageja: ZZ (esindaja: advokaat L. Mansullo)
 Kostja: Euroopa Komisjon
 Hagi ese ja sisu
 Nõue tühistada otsus, millega jäeti rahuldamata hageja nõue hüvitada kahju, mis oli talle tekitatud tema õiguse konfidentsiaalsusele väidetava rikkumisega seeläbi, et kostja saatis hageja olukorda käsitleva kirja advokaadile, kes hagejat ei esinda.
 Hageja nõuded
 —
 tühistada ükskõik millises vormis tehtud otsus jätta rahuldamata 9. märtsi 2012. aasta taotlus, mille hageja komisjonile edastas ning mille komisjon sai nõuetekohaselt kätte;
 —
 tühistada 28. juuni 2012. aasta teade;
 —
 tühistada ükskõik millises vormis tehtud otsus jätta rahuldamata 26. septembri 2012. aasta kaebus, mis oli esitatud otsuse peale, millega jäeti rahuldamata 9. märtsi 2012. aasta otsus, ja mille hageja komisjonile edastas ning mille komisjon sai nõuetekohaselt kätte;
 —
 tühistada vajalikus ulatuses 1. veebruari 2013. aasta teade;
 —
 kohustada komisjoni maksma hagejale 10 000 eurot koos viivisega määras 10 % aastas koos iga-aastase kapitaliseerimisega alates 9. märtsist 2012 kuni nimetatud summa tegeliku tasumiseni;
 —
 mõista kohtukulud välja komisjonilt.


text:
 15.2.2014
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 C 45/36
 Žaloba podaná 25. novembra 2013 — Oracle America/ÚHVT — Aava Mobile (AAVA CORE)
 (Vec T-618/13)
 2014/C 45/63
 Jazyk, v ktorom bola podaná žaloba: angličtina
 Účastníci konania
 Žalobca: Oracle America, Inc. (Wilmington, Spojené štáty) (v zastúpení: T. Heydn, advokát)
 Žalovaný: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory)
 Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom: Aava Mobile Oy (Oulu, Fínsko)
 Návrhy
 Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:
 —
 zrušil rozhodnutie druhého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ÚHVT) z 11. septembra 2013 vo veci R 1369/2012-2,
 —
 zaviazal žalovaného na náhradu trov konania.
 Dôvody a hlavné tvrdenia
 Prihlasovateľ ochrannej známky Spoločenstva: ďalší účastník konania pred odvolacím senátom.
 Prihlasovaná ochranná známka Spoločenstva: slovná ochranná známka „AAVA CORE“ pre tovary a služby zaradené do tried 9, 38 a 42 — prihláška ochrannej známky Spoločenstva č. 9712811.
 Majiteľ ochrannej známky alebo označenia namietaných v námietkovom konaní: žalobca.
 Namietaná ochranná známka alebo označenie: prihláška ochrannej známky Spoločenstva č. 6551626 — slovná ochranná známky „JAVA“ zapísaná pre tovary a služby zaradené do tried 9, 16, 35, 37, 38, 41, 42 a 45 a všeobecne známa slovná ochranná známka vo všetkých členských štátoch Európskej únie „JAVA“ pre tovary a služby zaradené do tried 9, 38 a 42.
 Rozhodnutie námietkového oddelenia: zamietnutie námietky v celom rozsahu.
 Rozhodnutie odvolacieho senátu: zamietnutie odvolania.
 Dôvody žaloby: porušenie článku 8 ods. 1 písm. b) a článku 8 ods. 5 nariadenia o ochrannej známke Spoločenstva.


text:
 Fontos jogi nyilatkozat
 |
 21996D0725(05)
 Hivatalos Lap L 186 , 25/07/1996 o. 0078 - 0079
 Az EGT-Vegyesbizottság 26/96 határozata(1996. április 26.)az EGT-megállapodás II. mellékletének (műszaki előírások, szabványok, vizsgálatok és tanúsítás) módosításárólAZ EGT-VEGYESBIZOTTSÁG,tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló, az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodás kiigazításáról szóló jegyzőkönyvvel módosított megállapodásra (a továbbiakban: a Megállapodás), és különösen annak 98. cikkére,mivel a Megállapodás II. mellékletét az 1995. február 24-i 13/95 EGT-vegyesbizottsági határozat [1] módosította;mivel az egyes harmadik országokból származó import tekintetében a mezőgazdasági termékek biotermeléséről, valamint a mezőgazdasági termékeken és élelmiszereken az erre utaló jelölésekről szóló 2092/91/EGK tanácsi rendelet 11. cikkének (1) bekezdésében foglalt rendelkezések alkalmazásának későbbi időpontra történő módosításáról szóló, 1995. március 9-i 529/95/EK bizottsági rendeletet [2] be kell építeni a Megállapodásba;mivel a mezőgazdasági termékek ökológiai termeléséről, valamint a mezőgazdasági termékeken és élelmiszereken erre utaló jelölésekről szóló 2092/91/EGK tanácsi rendelet VI. mellékletének módosításáról szóló, 1995. május 29-i 1201/95/EK bizottsági rendeletet [3] be kell építeni a Megállapodásba;mivel a mezőgazdasági termékek ökológiai termeléséről, valamint a mezőgazdasági termékeken és élelmiszereken erre utaló jelölésekről szóló 2092/91/EGK tanácsi rendelet I. és III. mellékletének módosításáról szóló, 1995. május 29-i 1202/95/EK bizottsági rendeletet [4] be kell építeni a Megállapodásba,A KÖVETKEZŐKÉPPEN HATÁROZOTT:1. cikkA Megállapodás II. melléklete XII. fejezete 54.B. pontjának (a Tanács 2091/91/EGK rendelete) ötödik francia bekezdése (a Bizottság 3713/92/EGK rendelete) helyébe a következő szöveg lép:"- 395 R 0529: A Bizottság 1995. március 9-i 529/95/EK rendelete (HL L 54., 1995.3.10., 10. o.)."2. cikkA Megállapodás II. melléklete XII. fejezetének 54.B. pontja (2092/91/EGK tanácsi rendelet) a következő francia bekezdéssel egészül ki:"- 395 R 1201: A Bizottság 1995. május 29-i 1201/95/EK rendelete (HL L 119., 1995.5.30., 9. o.),- 395 R 1202: A Bizottság 1995. május 29-i 1202/95/EK rendelete (HL L 119., 1995.5.30., 11. o.)."3. cikkA 529/95/EK bizottsági rendelet, az 1201/95/EK bizottsági rendelet és az 1201/95/EK bizottsági rendelet izlandi és norvég nyelvű szövegei, melyek e határozat megfelelő nyelvi változatának mellékletét képezik, hitelesek.4. cikkEz a határozat 1996. május 1-jén lép hatályba, amennyiben a Megállapodás 103. cikkének (1) bekezdése szerint előírt összes értesítést eljuttatták az EGT-Vegyesbizottsághoz.5. cikkEzt a határozatot az Európai Közösségek Hivatalos Lapjának EGT-re vonatkozó részében, illetve EGT-kiegészítésében közzé kell tenni.Kelt Brüsszelben, 1996. április 26-án.az EGT-Vegyesbizottság részérőlaz elnökP. Benavides[1] HL L 83., 1995.4.13., 45. o.[2] HL L 54., 1995.3.10., 10. o.[3] HL L 119., 1995.5.30., 9. o.[4] HL L 119., 1995.5.30., 11. o.--------------------------------------------------