type: other

text:
AD 1993 nr 28 | lagen.nu
 AD 1993 nr 28
 Det franskregistrerade motorfartyget Estoril har utsatts för stridsåtgärder
 United European Car Carriers (U.K.) Ltd i London, United European Car Carriers (Norway) A/S i Grimstad, Norge, Carline S.A. i Pornic, Frankrike
 Svenska Sjöfolksförbundet och Svenska Transportarbetareförbundet.
 42 § lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet
 Motorfartyget Estoril ägs av United European Car Carriers (U.K.) Ltd (nedan UECC (UK)) och är registrerat i det franska andraregistret. Fartyget för fransk flagg. United European Car Carriers (Norway) A/S (nedan UECC (Norway)) är huvudoperatör för fartyget och använder detta för transport av bilar.
 Fartyget bareboatchartras - d.v.s. hyrs utan besättning - av det franska bolaget Carline S.A. (nedan Carline). Detta bolag har för fartygsdriften anställt franskt befäl. Portugisiskt manskap har tillhandahållits av ett portugisiskt eller spanskt bemanningsbolag. Mellan detta bolag och två portugisiska fackföreningar gäller kollektivavtal.
 Fartyget anlöpte Wallhamn den 15 januari 1993 för lossning av japanska importbilar. Svenska Sjöfolksförbundet (nedan sjöfolksförbundet) varslade skriftligen samma dag fartygets befälhavare om att förbundet avsåg att försätta fartyget i nyanställningsblockad. Samtidigt angavs från förbundet att sympatiaktioner i form av nedläggning av lossningsarbete från stuveriarbetarnas sida och vägran att utföra bogserbåtsassistans och båtmansservice för losskastning skulle träda i kraft kl 07.00 samma dag. Svenska Transportarbetareförbundet (nedan transportarbetareförbundet) underrättade samma dag Sveriges Stuvareförbund om sympatiåtgärderna.
 I varselmeddelandet, som riktades till "owners/operators of MN Estoril", angav sjöfolksförbundet att, då det för besättningen saknades s.k. ITF Special Agreement rörande anställningsvillkoren ombord på fartyget och då förhandlingar i syfte att uppnå en sådan överenskommelse ej lett till resultat, stridsåtgärd i form av nyanställningsblockad skulle vidtas.
 Sedan tvist uppstått angående frågan huruvida de varslade stridsåtgärderna är tillåtna, har UECC (UK), UECC (Norway) och Carline ansökt om stämning och därvid yrkat att arbetsdomstolen skall
 1. ålägga sjöfolksförbundet och transportarbetareförbundet att omedelbart avbryta de vidtagna stridsåtgärderna;
 2. förplikta förbunden att solidariskt till vart och ett av kärandebolagen utge ekonomiskt skadestånd med belopp som kommer att anges när den slutliga skadan efter stridsåtgärdernas upphörande blivit fastställd samt
 3. interimistiskt förordna i enlighet med yrkandet under 1.
 Kärandena har vidare förbehållit sig rätt att senare framställa yrkande om allmänt skadestånd p.g.a. brott mot medbestämmandelagen.
 Efter skriftväxling i den interimistiska frågan har särskilt sammanträde rörande denna fråga hållits inför arbetsdomstolen den 16 februari 1993.
 Vid sammanträdet har arbetstagarorganisationerna bestritt att interimistiskt förordnande meddelas.
 Till utveckling av sin talan avseende det interimistiska yrkandet har parterna anfört i huvudsak följande.
 UECC (UK), UECC (Norway) och Carline
 Fartyget för fransk flagg och således inte s.k. bekvämlighetsflagg. Lönevillkoren för besättningen vilken utgörs av fransmän, spanjorer och portugiser, är i nivå med s.k. ITF-standard och med lokal lönestandard inom EG.
 Det franska befälet är organiserat av Federation des Officiers de la Marine Marchande med löne- och anställningsvillkor enligt kollektivavtal baserat på Convention Collective du 30 Septembre 1948 med årlig förnyelse efter avtal på franska arbetsmarknaden. Det portugisiska manskapet har rekryterats genom medverkan av Naviera Transal SÅ., Madrid, som i egenskap av agent för Carline tecknat kollektivavtal för däcks- och maskinpersonal med SITEMAQ - Sindicato då Mestranca e Marinhagem då Marinha Mercante respektive SMMCMM - Sindicato då Mestranca e Marinhagem de Camaras då Marinha Mercante. De båda fackföreningarna är anslutna till Internationella Transportarbetarfederationen i London (ITF).
 Redan den 22 juni 1992 kontaktades UECC (Norway) av sjöfolksförbundet som uppgav sig ha förhandlingsrätten beträffande bemanning av fartygen i den flotta som opereras av UECC (Norway). Orsaken till den påstådda rätten uppgavs vara att svenska intressen tillsammans med ett japanskt bolag äger lika stora delar av aktierna i bolaget. UECC svarade att förhandlingsrätten, såvitt kunde bedömas, tillhörde de fackliga organisationer med vilka kollektivavtal redan förelåg för de i flottan ingående fartygen och att bemanningen redan var ordnad i enlighet därmed. Någon förhandlingsrätt för sjöfolksförbundet kunde knappast föreligga eftersom förbundet inte hade, eller hade haft, några medlemmar anställda på bolagets fartyg.
 Efter det att Estoril den 14 januari 1993 hade anlöpt Drammen i Norge där en representant för ITF avkrävde fartyget s.k. ITF-avtal, seglade fartyget vidare till Wallhamn i Sverige. Så skedde efter det att den fackliga organisationen i Portugal, med vilken kollektivavtal förelåg, för ITF-representanten angett att avtal förelåg.
 Fartyget anlände till Wallhamn den 15 januari 1993 för lossning av japanska importbilar. Sjöfolksförbundet varslade skriftligen genom S-O.N. samma dag fartygets befälhavare om att förbundet avsåg att försätta fartyget i nyanställningsblockad. Samtidigt angav sjöfolksförbundet att sympatiaktioner i form av nedläggning av lossningsarbetet från stuveriarbetarnas sida och vägran att utföra bogserbåtsassistans och båtmansservice för losskastning skulle träda i kraft kl 07.00 samma dag under påstående att fartygets "owner/operator" inte kunnat förmås teckna ITF-avtal. Transportarbetareförbundet underrättade samma dag formellt Sveriges Stuvareförbund om sympatiåtgärderna. I varslet nämndes nu, trots de anspråk på förhandlingsrätten som framförts i juni, endast att ITF Special Agreement skulle tecknas med sjöfolksförbundet och ITF. För Carline, som bemannat fartyget, förelåg i och för sig ingen erinran mot att hålla s.k. ITF-nivå på besättningens löner. Så skedde redan genom det avtal med europeiska fackliga organisationer som träffats och enligt de enskilda anställningsavtal som ingåtts med besättningsmedlemmarna.
 Från kärandenas sida gjordes därför genast klart att man i det avtal som redan förelåg med såväl manskap som befäl ansåg sig ha accepterat ITF- standard, att de portugisiska fackföreningarna var medlemmar av ITF, att bidrag till ITF:s fonder redan betalats till dessa fackföreningar och att det snarast vore en intern fråga för de portugisiska fackföreningarna och ITF i London om något var oklart i förhållandet dem emellan. Kärandena förklarade sig emellertid också vara beredda att teckna sedvanligt s.k. Special Agreement direkt med ITF under förutsättning att de fackliga organisationerna fann så vara lämpligt. Kärandena, som alltså för sin del därigenom genast accepterat såväl ITF- standard för besättningen som formellt avtal med ITF, utgick från att frågan därmed var utagerad. Om de fackliga organisationerna och ITF sinsemellan kom överens om att de portugisiska kollektivavtalen skulle gälla, accepterade kärandena givetvis detta.
 Sjöfolksförbundet översände emellertid den 18 januari 1993 till lokal representant för rederiet med följebrev ett formulär för Special Agreement, innehållande bl.a. att avtal tecknades med både sjöfolksförbundet och ITF och Minutes from negotiations (protokoll), som skulle undertecknas enbart av förbundet utan att förbundet därvid uppträdde som företrädare och ombud för ITF. Vidare bifogades formulär för Seamen's Employment contracts (individuella anställningsavtal). Av följebrevet framgick att kraven inte var förhandlingsbara.
 I Minutes from negotiations, som angavs avse "Final Settlement regarding M/V Estoril", vilka alltså kärandena enligt förbundet hade att underteckna, framgick förutom att sjöfolksförbundet hade krävt avtal för fartyget enligt ITF-standard, att kärandena skulle förbinda sig att upprätta nya enskilda anställningsavtal med besättningen. Huruvida sjöfolksförbundets krav begränsade sig till manskapet eller avsåg även befälen framgick inte. I § 5 i det s.k. protokollet hade intagits ett annat krav som inte omfattas av ITF:s standardavtal, nämligen att besättningen skulle förhålla sig på visst sätt med avseende på lasthantering. I § 6 krävdes att kärandena omedelbart skulle träda i förhandling med sjöfolksförbundet avseende bemanningen för den återstående flotta som opererades av UECC. Vid förfrågan uppgav sjöfolksförbundet att detta krav baserade sig på den förhandlingsrätt förbundet ansåg sig ha med anledning av det svenska aktieägarintresset i det utländska bolaget. Slutligen krävde förbundet att det avtal som nu upprättades skulle underkastas svensk lag.
 Besättningen klargjorde för sjöfolksförbundet att den var tillfreds med löner och arbetsförhållanden ombord och inte önskade bli medlemmar eller få biträde av svensk fackförening. Samtliga ombordanställda har utfärdat deklarationer, vari de bekräftat att de inte har någon anledning till klagomål mot sin arbetsgivare och att de undanber sig beskydd från sjöfolksförbundet. Det franska befälets fackliga organisation har bekräftat till Carline att den inte har några krav mot arbetsgivaren. De två portugisiska fackföreningarna har protesterat mot vidtagna stridsåtgärder såväl hos ITF i London som hos sjöfolksförbundet.
 Sjöfolksförbundet gjorde även gällande att det franska befälet borde ha avtal med ITF, eftersom fartyget enligt förbundets uppfattning var bekvämlighetsflaggat. Som ovan angivits, för fartyget emellertid fransk flagg och det franska fartygsbefälet är anställt av fransk arbetsgivare. Parternas förhållande är reglerat av franskt kollektivavtal. Sjöfolksförbundet införskaffade härefter fullmakter från Svenska Maskinbefälsförbundet och Sveriges Fartygsbefälsförening avseende "förhandling 1993-01-26 med UECC Carline och eventuellt andra berörda bolag avseende den av UECC opererade fartygsflottan". Vad fullmakten egentligen har för betydelse med avseende på stridsåtgärderna är enligt kärandenas mening oklart. De svenska befälsorganisationernas insteg i ärendet jämte sjöfolksförbundets inställning i övrigt föranledde protester från det franska befälets fackliga organisation till Sveriges Fartygsbefälsförening som uttryckte sin förvåning över att man försökte påtvinga de franska officerarna ett ITF-avtal, som för deras del vore sämre än de franska avtalen.
 Från Carlines sida har man den 27 januari 1993 till sjöfolksförbundet överlämnat ett protokollsutkast med villkor som redan tidigare accepterats av Carline för att få blockaden hävd. Detta bekräftade således att kravet på ITF-standardavtal i princip accepterades i avtal med ITF, med utbyte av enskilda anställningsavtal efter besättningens godkännande. Däremot kunde sjöfolksförbundets krav på förhandlingsrätt avseende "den övriga flottan" inte accepteras i den mån det avsåg rätten att bemanna andra fartyg ingående i kärandenas flotta. Kravet på regler för lasthantering kunde inte accepteras i den mån det stred mot tvingande regler ombord. I ett avtal med ITF saknades anledning att ha svenskt lagval. Samma dag som protokollsutkastet överlämnades inbjöds sjöfolksförbundet skriftligen att tillsammans med övriga fackföreningar komma till UECC (Norway) för diskussioner om vem som skall ha bemanningsrätten för arbete ombord på fartygen. Inbjudan har dock inte hörsammats. Sedan besättningsmännen förklarat sig negativa till att teckna nya individuella anställningsavtal förklarade sjöfolksförbundet på särskild fråga att tecknandet av sådana var erforderligt.
 De stridsåtgärder som vidtagits har enligt varslet haft till syfte att reglera förhållandena för besättningen ombord enligt ITF-standard. Rederiet, som med besättningens organisationer redan tecknat avtal av motsvarande innehåll, har inte motsatt sig att teckna nya avtal som må överenskommas med ITF och de portugisiska organisationerna. Sjöfolksförbundets nyanställningsblockad och transportarbetareförbundets sympatiåtgärd får anses som en gemensam aktion i form av blockad riktad direkt mot fartyget. Vidtagna stridsåtgärder har inte haft till syfte endast att sjöfolksförbundet skulle tillvinna sig ett eget kollektivavtal för sina medlemmar med den verkan ett sådant avtal må få för ett fartyg där anställningsförhållandena redan är uttömmande reglerade. Detta skulle i praktiken vara helt meningslöst och endast vara uttryck för en illojal maktdemonstration. Syftet med stridsåtgärderna har varit att göra befintliga kollektivavtal verkningslösa till förmån för avtal med sjöfolksförbundet och att undanröja befintliga enskilda anställningsavtal mellan det portugisiska manskapet och Carline trots att manskapet inte önskar förändra sina avtal. Det slutliga syftet har uppenbarligen varit att skapa utgångsläge för svenskt sjöfolk att bemanna fartyget och övriga fartyg i kärandenas flotta.
 Fackliga stridsåtgärder av en arbetstagarorganisation är i princip olovliga enligt svensk rätt om de syftar till att framtvinga ett undanröjande eller en ändring av ett bestående kollektivavtal mellan en arbetsgivare och en annan arbetstagarorganisation eller därmed sammanhängande enskilda anställningsavtal. Enligt tillämplig utländsk lag är fackliga stridsåtgärder i sådant syfte olovliga i förhållandet mellan avtalsparterna. I nu aktuellt fall skall fransk lag tillämpas eftersom Estoril för fransk flagg. Ett kollektivavtal tillkommet med anledning av blockadåtgärder som de nu aktuella är enligt fransk rätt ogiltiga.
 Det anförda står i överensstämmelse med arbetsdomstolens dom, AD 1989 nr 120, i det s.k. Britannia-målet. De ändringar som skett i medbestämmandelagen genom den s.k. lex Britannia, innebär ingen ändring av rättsläget i förevarande situation. Lagändringen är mer begränsad än vad lagtexten synes ge vid handen. Syftet med lagändringarna är att skapa en möjlighet att vid utlännings arbete i Sverige motverka s.k. social dumping, d.v.s. att låglöneländers arbetskraft utnyttjas på den svenska arbetsmarknaden på villkor som inte når upp till en nivå som är acceptabel för den övriga delen av arbetsmarknaden. Eftersom det arbete som utförs på det franska fartyget Estoril inte avser den svenska arbetsmarknaden saknar lagändringen betydelse för bedömningen av förevarande tvist. I tvisten är det dessutom fråga om lönenivån i EG- länder enligt nationella avtal, vilka ingalunda kan anses utgöra s.k. social dumping. I förarbetena till den s.k. lex Britannia uttalas (prop. 1990/91:162 sid. 7) att ändringarna i medbestämmandelagen inte skall kunna användas som stöd för angrepp på vilka utländska kollektivavtalsförhållanden som helst. Nu aktuella stridsåtgärder är inte förenliga med lagstiftarens avsikt och strider därför mot grunderna för 42 § första stycket medbestämmandelagen och även mot allmänna rättsgrundsatser, även om svenskt aktieägarintresse till viss del skulle föreligga i utländska rederibolag.
 Till det anförda kommer därutöver att Sverige har undertecknat och ratificerat EES-avtalet av innebörd att medborgare i Sverige och länder som Frankrike och Portugal skall kunna flytta mellan länderna för att få anställning enligt de regler som gäller för arbetstagare i det landet. Att svensk domstol skulle acceptera att svenska fackföreningar ändrar villkoren för portugisiska och franska arbetstagare eller stöter bort dem från anställning på franskt fartyg ter sig mot den bakgrunden inte förenligt med Sveriges folkrättsliga förpliktelser.
 Till följd av de vidtagna stridsåtgärderna lider kärandena ekonomisk skada. Den primära skadan för parterna gemensamt, baserad enbart på utebliven fraktintäkt per dag, uppgår till cirka 75 000 kr per dygn. Vidare uppkommer avsevärd skada för lastägarna, vilka riktar skadeståndskrav mot i första hand UECC (Norway). Den del av lasten som skulle transporteras till Finland avser importbilar till bland annat ryska köpare som skulle ha hämtat bilarna i Helsingfors. Dessa har tvingats återvända till Ryssland med för dem betydande kostnader och annan skada som följd. Härtill kommer att i Ryssland under blockadtiden införts höga importtullar på utländska bilar, vilket drabbat de ryska köparna. Rederiet emotser skadeståndskrav med anledning härav, som kommer att överföras på svarandena. Kärandesidan avser att återkomma med en närmare beräkning av det totala skadeståndets storlek så snart det kan ske.
 Sjöfolksförbundets och transportarbetareförbundets aktion skall ses som ett gemensamt angrepp på kärandena. De har därför att solidariskt ta ansvar för aktionen och jämlikt 54 § medbestämmandelagen utge skadestånd till kärandena.
 Fartyget Estoril ägs av företaget UECC. Detta bolag ägs till lika delar av det svenska företaget Walleniusrederierna och det japanska företaget NYK. Fartyget är registrerat i ett s.k. andraregister och är formellt bareboatchartrat av ett franskt bolag. Sistnämnda bolags, Carline, enda syfte är att göra det möjligt för fartygets egentliga ägare att komma i åtnjutande av de billiga och ur besättningens synpunkt osäkra villkor som gäller för fartyg i ett andraregister. Enligt den ståndpunkt som ITF företräder skall fartyget därför inte anses som "benificial owned" i Frankrike. Fartyget är därmed enligt ITF:s fastställda policy ett s.k. FOC-fartyg. Motsvarande situation föreligger för samtliga fartyg som ägs eller opereras av det av Walleniusrederierna och NYK gemensamt ägda bolaget.
 Enligt ITF:s policy skall i sådana fall i första hand de sjöfackliga organisationerna i fartygens egentliga hemland försöka få avtal till stånd för fartygen. I fall, som det nu aktuella, där det egentliga ägandet ligger i två länder skall de fackliga organisationerna i de båda länderna komma överens om vilken organisation som skall försöka få till stånd avtal för fartygen. Beträffande UECC är de sjöfackliga organisationerna i Japan och Sverige överens om att denna uppgift skall ligga på de svenska organisationerna. De avtal som den fackliga organisationen i sådana fall enligt ITF:s policy lägst skall ingå är det s.k. ITF-avtalet. För det fall den fackliga organisationen lyckas träffa avtal för hela rederiets flotta kan dock ett lägre avtal accepteras. För det fall en självständig nationell medlemsorganisation sluter ett ITF World Wide Agreement accepterar ITF att själv bli bundet av avtalet. Detsamma gäller om en sådan nationell organisation som beskrivits ovan träffar kollektivavtal för en hel flotta på en lägre nivå. Ett sådant avtal måste dock godkännas i varje enskilt fall. För det fall ITF accepterar att tillsammans med den nationella fackliga organisationen stå som part i ett kollektivavtal innebär det att ITF rekommenderar alla sina medlemsorganisationer att iaktta fredsplikt gentemot fartyget.
 I de fall ett ITF-avtal sluts genomförs det praktiskt på följande sätt. Den nationella fackföreningen ingår ett Special Agreement för fartyget. Detta avtal ingås normalt med fartygets ägare och i förekommande fall med den aktuella arbetsgivaren som part på arbetsgivarsidan medan sjöfolksförbundet och ITF är parter på arbetstagarsidan. Ett sådant avtal innebär för arbetsgivarens del att denne i förhållande till sjöfolksförbundet och ITF förbinder sig att tillämpa ITF-avtalets anställningsvillkor för alla anställda ombord samt att erlägga vissa avgifter för de anställda som önskar bli medlemmar av Special Seafarer's Department av ITF. För fartygsägarens del innebär avtalet inga omedelbara åtaganden i de fall då denne inte samtidigt är arbetsgivare för besättningen. För arbetstagarorganisationernas del, slutligen, innebär avtalet en skyldighet att iaktta fredsplikt i förhållande till såväl arbetsgivaren som till fartygsägaren.
 I internationella avtal av detta slag med anknytning till flera olika länder är det av stort intresse för inblandade parter att kunna överblicka avtalets rättsliga konsekvenser. Av detta skäl anges i artikel 8 i Special Agreement att avtalet skall bedömas enligt svensk lag.
 Samtidigt med Special Agreement ingås regelmässigt ett s.k. Final Settlement, vilket kan beskrivas som ett förhandlingsprotokoll där bl.a. de speciella frågor som gäller ett visst fartyg regleras. Önskar den aktuella besättningen bli medlemmar i ITF:s Special Seafarers' Department ingås dessutom s.k. Seaman's Employment Contract mellan respektive arbetstagare och arbetsgivaren.
 För att undvika att sluta avtal i enlighet med vad som ovan beskrivits söker rederierna hela tiden efter fackliga organisationer som av något skäl är beredda att sluta billigare avtal. Dessa avtal försöker man sedan få godkända av ITF. Detta har skett i det nu aktuella målet. De portugisiska organisationerna har i det aktuella målet slutit avtal för fartyg registrerade i franska Kerguelerna och hävdar att dessa avtal skall tillämpas för spanjorer och portugiser ombord på Estoril.
 Det bestrids att sjöfolksförbundets krav på kollektivavtal för arbete ombord på Estoril och förbundets stridsåtgärder i avsikt att uppnå ett sådant avtal har skett i strid med den policy som gäller för ITF. Vidare bör klargöras att de avtal som ingås aldrig gäller vilken nationalitet som besättningen skall anses ha utan endast vilka anställningsvillkor som arbetsgivarsidan skall tillämpa ombord.
 Kerguelerna är en ögrupp som tillhör Frankrikes territorier i Antarktis och Australien. Ögruppen omfattas vare sig av EG:s regler eller av det tilltänkta EES-avtalet. De utgör i stället sådana "Transoceana länder och territorier" som enligt Romfördraget art 131-136 skall associeras till EG. Av art 135 framgår att denna associering inte omfattar arbetskraftens fria rörlighet eller fri rörlighet av tjänster. På dessa öar har Frankrike inrättat ett sjöfartsregister som möjliggör bekvämlighetsregistrering av fartyg som inte opererar i franska farvatten. Fartyget Estoril är ett sådant fartyg. För att ett fartyg skall kunna registreras i detta register krävs visserligen att fartyget skall ägas eller bareboatchartras av ett franskt bolag men det accepteras att sådana bolag är kraftigt underfinansierade och i praktiken saknar självständig ställning. Bolaget Carline är exempelvis ägare/bareboatchartrare av minst fem fartyg som alla är av ungefär samma storlek som Estoril. Trots detta har bolaget ett aktiekapital som bara uppgår till cirka 340 000 svenska kr. Bolaget är alltså inte på något sätt i stånd att självt svara för de åtaganden som dess uppgivna verksamhet föranleder. Även i övrigt uppfyller detta register de kriterier som normalt uppställs för ett bekvämlighetsregister. Registret har under 1992 varit föremål för kritik från ILO:s expertkommitté på grund av att sjömän till följd av sin nationalitet erhållit olika lön för liknande arbete. Dessa förhållande ansågs av kommittén stå i strid med ILO:s konvention nr 111 angående diskriminering i arbetslivet.
 De löner som kärandena påstår utgår till besättningen på Estoril uppvisar dramatiska skillnader mellan fransmän å ena sidan och portugiser och spanjorer å den andra. Besättningen är enligt sina enskilda anställningsavtal anställda av bemanningsbolaget Naviera-Gestao de Recursos Humanos, Lissabon. Detta bolag är inte ombud eller agent för rederiet. Anställningarna är tidsbegränsade till fem månader varav en månad utgör provanställningstid. Det bestrids att sjömännen anställts direkt av Naviera Transal S. A. Madrid. Att så inte är fallet framgår för övrigt direkt av deras enskilda anställningsavtal.
 Det portugisiska bemanningsbolaget har ingått ett kollektivavtal med två portugisiska fackföreningar. Vilken lag som skall tillämpas på detta kollektivavtal kan i och för sig ifrågasättas och dess rättsverkningar kan därför inte på något enkelt sätt överblickas. Enligt vare sig fransk eller portugisisk rätt föreligger någon fredsplikt för sjömännen på grund av kollektivavtalet. Detta gäller oavsett om de betraktas som medlemmar i de portugisiska fackförbunden eller ej. Det bestrids att besättningsmännens enskilda anställningsavtal är i nivå med ITF- standard. Deras enskilda anställningsavtal är i själva verket inte ens i nivå med det portugisiska kollektivavtalet. Det portugisiska avtalet innehåller dessutom sämre skydd än ITF-avtalet i flera andra avseenden.
 Fartyget går tillsammans med kärandebolagens övriga fartyg i regelbunden trafik på Sverige. Fartygen upprätthåller en linje för transport av främst japanska Toyotabilar till Danmark, Norge, Sverige, Finland, Ryssland, de baltiska staterna, England, Tyskland och andra europeiska länder. Just detta fartyg har sedan juni 1992 anlöpt Wallhamn vid tre tillfällen. Fartyget anlände till Wallhamn den 15 januari 1993 för att lossa fyra stycken japanska bilar. Fartyget kom i hamn omkring kl 04.00. Cirka kl 06.00 samma morgon besöktes fartyget av S-O.N. såsom representant för sjöfolksförbundet. Han talade då med besättningen som visade sig vara missnöjd med sin situation både vad gällde arbetstid och lönenivå. Besättningen kände inte till att det skulle finnas något kollektivavtal för arbetet ombord.
 S.-O.N. kontaktade därefter kaptenen och bad att få se de avtal som gällde ombord. Befälhavaren förklarade då att han inte hade något avtal att uppvisa och att han inte hade behörighet att förhandla med S-O.N. N. överlämnade dock ett ITF-avtal, ett Special Agreement och ett exempel på ett enskilt anställningsavtal, Seaman's Employment Contract, till befälhavaren. Han framhöll vidare att sjöfolksförbundet dessutom ville ingå ett Final Settlement för fartyget. S-O.N. utverkade därefter hos sjöfolksförbundet beslut om nyanställningsblockad och en begäran om sympatiåtgärder från transportarbetareförbundet. Han gick därefter åter ombord och överlämnade varslet till kaptenen.
 Nyanställningsblockaden trädde i kraft i enlighet med varslet. Sympatiåtgärderna från transportarbetareförbundet i form av vägran från båtmännens sida att utföra båtmansservice d.v.s. trossföring för fartyget Estoril trädde i kraft kl 08.30. Någon sympatiåtgärd från bogserbåtsbesättningarna blev det inte fråga om eftersom fartyget inte behövde assistans av bogserbåtar. Efter det att stridsåtgärderna trätt i kraft gick S-O.N. åter ombord på fartyget och fick därvid besättningens bekräftelse på att man såg positivt på de företagna åtgärderna.
 Under tiden därefter fram till kärandenas ingivande av stämningsansökan har diskussioner pågått mellan parterna. Den 26 och 27 januari 1993 ägde även förhandlingar rum mellan parterna. Någon enighet kunde emellertid inte uppnås, varför blockaden fortsatte.
 Syftet med vidtagna stridsåtgärder kan beskrivas på följande sätt. Sjöfolksförbundet har begärt att det skall ingås ett Special Agreement för besättningen ombord på fartyget Estoril. Förbundet har vidare i enlighet med ITF:s ovan beskrivna policy begärt att UECC skall förbinda sig att omedelbart träda i förhandling med förbundet angående UECC:s övriga fartyg som alla är bekvämlighetsflaggade. Förhandlingsskyldigheten har den innebörd som följer av medbestämmandelagen. Dessa förhandlingar skall föras sedan avtal tecknats för fartyget Estoril och de pågående stridsåtgärderna avbrutits. I övrigt har förbundet inga krav som villkor för att häva blockaden. Transportarbetareförbundet ställer över huvud taget inga egna krav utan biträder enbart sjöfolksförbundet med sympatiåtgärder i dess enligt transportarbetareförbundets bedömning tillåtna primära stridsåtgärd.
 Kärandenas påstående att stridsåtgärderna har till syfte att, mot de enskilda besättningsmännens vilja, undanröja eller ändra bestående kollektivavtal och därmed sammanhängande anställningsavtal för besättningen är felaktigt. Det är inte en förutsättning för att stridsåtgärderna skall upphöra att nya anställningsavtal ingås med de enskilda besättningsmännen. Detta har vid ett flertal tillfällen klargjorts för motsidan.
 Kärandesidans påstående att det kollektivavtal som stridsåtgärderna syftar till skulle komma att betraktas som ogiltigt enligt fransk lag, vilken enligt motsidan blir tillämplig på ett eventuellt kollektivavtal, bestrids på följande grunder. För det första bestrids att stridsåtgärderna skulle vara olovliga även om det åsyftade kollektivavtalet skulle anses ogiltigt med tillämpning av fransk lag. Detta följer av att fredspliktsbrott endast torde föreligga om en stridsåtgärd vidtas i ett bestående anställningsförhållande och därigenom utgör ett brott mot arbetsskyldigheten enligt anställningsavtalet. Någon arbetsskyldighet i förhållande till kärandena föreligger inte för någon av de i stridsåtgärderna deltagande arbetstagarna. I andra hand bestrids att de av motsidan åberopade franska rättsreglerna är tillämpliga på fartyg registrerade på franska Kerguelerna. Vidare bestrids att fransk lag skulle bli tillämplig på ett eventuellt kollektivavtal mellan parterna eftersom avtalet enligt särskild lagvalsklausul däri skulle komma att bedömas enligt svensk lag. Slutligen bestrids att det åsyftade kollektivavtalet skulle anses ogiltigt med tillämpning av fransk rätt.
 De vidtagna stridsåtgärderna är tillåtna enligt medbestämmandelagen. Detta är fallet oberoende av om bestämmelsen i 42 § tredje stycket tillämpas eller ej. Införandet av den s.k. lex Britannia påverkar således inte bedömningen av tillåtligheten av aktuella stridsåtgärder.
 Vid den interimistiska prövningen bör vidare beaktas följande. Estoril har inte vid något av de tre tillfällen som det anlöpt Wallhamn anlitat bogserbåtar vare sig när det ankommit eller lämnat hamnen. Eftersom fartyget kan manövreras på ett säkert sätt för egen maskin är bogserbåtsassistans inte heller nödvändig. Fartyget lossas och lastas genom att det i aktern på fartyget fälls ner en ramp mot kajen som används för att köra ombord eller i land bilar. Denna ramp manövreras helt och hållet från fartyget. Sedan fartyget kom till Wallhamn har ingen förändring skett av lasten ombord. Ingen av bilarna ombord har flyttats eller lossats utan lasten är exakt som den var när fartyget anlände. Fartyget är således fullt sjödugligt och skulle när som helst kunna lämna Wallhamn trots den pågående blockaden. Fartyget har i själva verket nu fällt upp rampen så att den befinner sig i det läge som krävs för att fartyget skall vara sjövärdigt. Fartyget har vidare flyttats inne i hamnen för egen maskin vid två tillfällen. Ett interimistiskt beslut med ett åläggande för förbunden att avbryta de pågående stridsåtgärderna är således inte någon förutsättning för att kärandebolagen fritt skall kunna förfoga över fartyget. Redan på grund härav saknas rättsliga förutsättningar för att bifalla yrkandet om interimistiskt beslut, (jfr arbetsdomstolens interimistiska beslut i mål A 134/88).
 UECC (UK), UECC (Norway och Carline)
 Det bestrids att fartyget utan olägenheter kan lossa aktuella fordon i Wallhamn för att därefter, trots blockaden, lämna hamnen i Wallhamn. Lossning är inte möjlig bl.a. av det skälet att cementblock blockerar området framför avlastningsrampen. Om kärandena skulle besluta sig för att försöka lämna Wallhamn under pågående blockad skulle de bl.a. riskera uppmärksamhet i massmedia av för bolagen negativt slag samt riskera att fartyget i stället blir föremål för stridsåtgärder i den hamn som det närmast skulle anlöpa.
 Den interimistiska prövning som arbetsdomstolen har att göra gäller frågan om de av sjöfolksförbundet och transportarbetarförbundet vidtagna stridsåtgärderna riktade mot fartyget Estoril är att anse som otillåtna stridsåtgärder.
 I 42 § första stycket första och andra meningarna medbestämmandelagen anges bl.a. att arbetsgivar- eller arbetstagarorganisation inte får anordna eller på annat sätt föranleda olovlig stridsåtgärd eller genom understöd eller på annat sätt medverka vid olovlig stridsåtgärd. 141 § första stycket p. 4 samma lag föreskrivs att arbetsgivare och arbetstagare inte får vidtaga eller delta i stridsåtgärd om åtgärden har till ändamål att stödja annan, när denne inte själv får vidtaga stridsåtgärd. I 42 § tredje stycket anges att bestämmelserna i första stycket första och andra meningarna i paragrafen endast gäller när en organisation vidtar åtgärder med anledning av arbetsförhållanden som medbestämmandelagen är direkt tillämplig på. Detta stycke infördes år 1991 och ingår som en del i den lagstiftning som kommit att benämnas lex Britannia.
 Bakgrunden till 1991 års lagstiftning är en dom från arbetsdomstolen, AD 1989 nr 120, den s.k. Britannia-domen. I denna uttalade domstolen att fackliga stridsåtgärder är olovliga enligt medbestämmandelagen om de syftar till att framtvinga ett undanröjande eller en ändring av ett bestående kollektivavtal mellan en arbetsgivare och en annan arbetstagarorganisation. Detta gällde, enligt domstolen, oberoende av om stridsåtgärderna riktade sig direkt mot arbetsgivarparten i det kollektivavtalet eller om de utgjorde sympatiåtgärder mot en motpart i den angripandes eget kollektivavtal. Domstolen fann vidare att dessa regler gällde även stridsåtgärder som vidtogs i Sverige i syfte att undanröja eller åstadkomma ändring i ett kollektivavtal mellan utländska parter för en utländsk arbetsplats och som enligt tillämplig utländsk lag var olovliga i förhållandet mellan avtalsparterna. Under vissa förhållanden kunde det dock, anförde arbetsdomstolen, strida mot grunderna för den svenska rättsordningen att tillämpa den utländska lagen på fråga om stridsåtgärdernas lovlighet i förhållandet mellan parterna i det utländska kollektivavtalet.
 De uttalanden om rättsläget som gjordes i domen kritiserades och ledde till lagstiftning, vilken trädde i kraft den 1 juli 1991. Lagstiftningen, som benämns lex Britannia, innebär att tre nya bestämmelser infördes i medbestämmandelagen. I 42 § infördes den ovan refererade bestämmelsen, vilken innebär att tillämpningsområdet för bestämmelsen om fredsplikt i 42 § första stycket första och andra meningarna medbestämmandelagen begränsas till åtgärder som vidtas mot arbetsförhållanden som medbestämmandelagen är direkt tillämplig på. Vidare infördes bestämmelsen i 25 a §, vilken innebär att ett kollektivavtal som är ogiltigt enligt utländsk rätt på den grunden att det tillkommit efter en stridsåtgärd trots detta är giltigt här i landet, om stridsåtgärden var tillåten enligt medbestämmandelagen. Slutligen infördes bestämmelsen i 31 a § som berör frågor rörande konkurrerande kollektivavtal. Bestämmelsen innebär att om en arbetsgivare är bunden av ett kollektivavtal som medbestämmandelagen inte direkt är tillämplig på och arbetsgivaren därefter träffar ett kollektivavtal enligt bestämmelserna i 23 § och 24 §, skall i de delar avtalen är oförenliga det senare avtalet gälla.
 Avgörande för den interimistiska prövningen om de vidtagna stridsåtgärdernas tillåtlighet är till en början om åtgärderna vidtagits med anledning av arbetsförhållanden som medbestämmandelagen är direkt tillämplig på i enlighet med vad som stadgas i 42 § tredje stycket medbestämmandelagen. Endast om situationen är den angivna kan med fog göras gällande att åtgärderna är otillåtna enligt 42 § första stycket medbestämmandelagen.
 Frågan huruvida medbestämmandelagen är direkt tillämplig på arbetsförhållandena ombord på Estoril är att lösa i enlighet med sedvanliga normer för lagkonflikter. Utgångspunkten är därvid att medbestämmandelagen är tillämplig på varje arbetsförhållande med dominerande anknytning till Sverige eller svenska förhållanden. Detta gäller som regel om arbetet mer stadigvarande är förlagt till Sverige eller, beträffande arbete som utförs utomlands, om både arbetsgivare och arbetstagare är svenska rättssubjekt.
 Parterna i förevarande tvist synes vara av den uppfattningen beträffande fartyget Estoril att fråga inte är om arbetsförhållanden på vilket medbestämmandelagen är direkt tillämplig. Denna uppfattning har enligt arbetsdomstolens uppfattning fog för sig. Estoril är registrerat på franska Kerguelerna. Besättningen är fransk, spansk och portugisisk. Vidare ägs och chartras fartyget av utländska rättssubjekt, låt vara att ytterst svenska ägarintressen har uppgivits föreligga till viss del. Medbestämmandelagen kan inte anses direkt tillämplig på aktuella arbetsförhållanden.
 Kärandesidan har emellertid anfört att lagstiftaren med bestämmelsen i 42 § tredje stycket medbestämmandelagen inte har avsett situationer som den i målet aktuella. Kärandena har därvid pekat bl.a. på ett uttalande i förarbetena till 1991 års lagstiftning. De har menat att uttalandet, vilket återfinns i den allmänna motiveringen (prop. 1990/91:162 sid. 7), ger stöd för uppfattningen att 1991 års lagändringar inte var avsedda att användas som stöd för angrepp på vilka utländska kollektivavtalsförhållanden som helst. De företagna stridsåtgärder strider, enligt kärandena, mot denna bakgrund mot grunderna för 42 § första stycket medbestämmandelagen. Kärandesidan har därutöver anfört att stridsåtgärderna även måste anses stå i strid med allmänna rättsgrundsatser.
 Den närmare innebörden av det förarbetsuttalande som kärandesidan hänfört sig till är oklar. Uttalandet kan enligt arbetsdomstolens mening inte tas till intäkt för en tolkning av bestämmelsen i 42 § tredje stycket medbestämmandelagen innebärande att bestämmelsens tillämpningsområde skulle vara i något avseende inskränkt i förhållande till den innebörd som följer av ordalydelsen. Det bör i anslutning till det anförda framhållas att stor restriktivitet bör iakttas när det gäller att i inskränkande riktning tolka bestämmelser rörande rätten till fackliga stridsåtgärder mot bakgrund av den starka ställning som denna rättighet anses ha på det arbetsrättsliga området. Bestämmelsen bör därför tillämpas i enlighet med dess ordalydelse, vilket medför att de aktuella stridsåtgärderna är tillåtna.
 Någon allmän rättsgrundsats som skulle kunna förändra denna bedömning föreligger inte enligt arbetsdomstolens uppfattning. Sammanfattningsvis finner arbetsdomstolen således, vid en interimistisk prövning, att de företagna stridsåtgärderna inte är otillåtna. Kärandesidans interimistiska yrkande skall därför avslås.
 Kärandenas yrkande att arbetsdomstolen interimistiskt skall ålägga sjöfolksförbundet och transportarbetareförbundet att omedelbart avbryta de vidtagna stridsåtgärderna avslås.
 Beslut 1993-02-19, målnummer A-43-1993
 Ledamöter: Hans Stark, Marianne Eliason, Christer Måhl, Torkel Unge (särskilt yttrande), Lars Ahlvarsson, Inge Janerus och Lennart Andersson. Enhälligt.
 Särskilt yttrande av ledamoten Torkel Unge
 Omständigheterna i detta mål är enligt min bedömning sådana att en prövning av stridsåtgärdernas lovlighet enligt medbestämmandelagens lydelse före den 1 juli 1991 sannolikt skulle ha utfallit så att kärandenas talan skulle ha bifallits med tillämpning av de skäl som återfinns i arbetsdomstolens dom 1989:120 i det s.k. Britanniamålet.
 Motiven till de lagändringar som trädde i kraft den 1 juli 1991 har i propositionen 1990/91:162 angivits vara önskemålen att vidga det fackliga inflytandet över verksamhet i Sverige som bedrivs av utländska företag och att motverka riskerna för s.k. social dumping. Den lagtekniska lösning som valts genom tillförandet av det nya tredje stycket i § 42 medbestämmandelagen framstår mot bakgrund av det sålunda angivna syftet som motsägelsefull. Innebörden därav synes nämligen leda till att rätten att vidta stridsåtgärder blir mera omfattande ju mindre stark anknytningen till svenska förhållanden är för de kollektivavtalsförhållanden, mot vilka stridsåtgärderna riktar sig.
 Begränsningarna i stridsrätten i § 42 första stycket första och andra meningarna skall nämligen inte gälla i fall då medbestämmandelagen inte är direkt tillämplig på de aktuella arbetsförhållandena. Vid utländskt företags verksamhet i Sverige kommer möjligheten för att lagen skall vara direkt tillämplig att vara större ju starkare anknytning verksamheten har till vårt land och ju högre grad av permanens den uppvisar. På motsatt vis förhåller det sig ju svagare anknytningen är och den direkta tillämpligheten bortfaller när - såsom i detta fall - ingen annan anknytning föreligger än att ett utländskt trafikföretag vid olika tillfällen beträder svenskt territorium för att genomföra sin transportuppgift.
 Det skulle då kunna antas att lagen - med hänsyn till sitt uppgivna syfte - skulle göra undantag för fall där fråga är om utländska företags avtalsförhållanden med utländska fackliga organisationer i verksamhet som inte på annat sätt än ovan angivits berör Sverige. Det skulle under alla förhållanden kunna antas vara fallet när - såsom i detta mål - fråga ej är om förhållanden där några ordre public-hänsyn är aktuella, där svenska fackliga organisationer ej visat sig ha någon behörighet att företräda de aktuella arbetstagarna, som i stället tillsammans med sina fackliga organisationer undanbett sig svensk inblandning, och där avtal som skulle ha framtvingats genom stridsåtgärderna enligt vad som på nuvarande utredningsstadium måste anses sannolikt skulle komma att ogiltigförklaras vid prövning enligt lagstiftningen i företagets hemland.
 Vid granskning av lagens förarbeten återfinns dock endast ett uttalande i propositionen att avsikten inte är att lagändringen skall kunna användas för angrepp på vilka utländska kollektivavtalsförhållanden som helst. Vad därmed avses är dock alldeles oklart då det icke närmare utvecklats och då bestämmelsen i § 42 tredje stycket inte medger några undantag.
 Mot bakgrund av att den ursprungliga orsaken till lagändringen är den s.k. Britanniadomen måste det antas att syftet med bestämmelsen - oavsett hur det i övrigt angivits - är att den skall tillämpas i ett fall som det nu aktuella.
 A-43-1993
 Interimistisk_förordnande
 Lex_Britannia
 Medbestämmande,_Fredsplikt_(41-45_§§)


type: wikipedia

text:
Ronald William Fordham Searle, CBE, RDI (twieled fit-3 ta' Marzu 1920 – miet fit-30 ta' Diċembru 2011) kien artist, cartoonist satiriku, artist tal-comics, skultur, disinjatur tal-medalji u illustratur Ingliż. X'aktarx li baqa' mfakkar l-iktar bħala l-ħallieq tal-Iskola ta' St. Trinian u għall-kollaborazzjoni tiegħu ma' Geoffrey Willans fis-sensiela ta' Molesworth.
 Bijografija
 Searle twieled f'Cambridge, l-Ingilterra, fejn missieru kien ħaddiem mal-Uffiċċju Postali li kien isewwi l-linji tat-telefon. Beda jpinġi meta kellu ħames snin u rtira mill-iskola (Central School – li issa saret Parkside School) meta kellu 15-il sena. Huwa tħarreġ fil-Kulleġġ tal-Arti u t-Teknoloġija ta' Cambridge (li issa sar l-Università Anglia Ruskin) għal sentejn.
 F'April 1939, meta induna li l-gwerra kienet inevitabbli, huwa abbanduna l-istudji tal-arti tiegħu biex jinkiteb mal-Inġiniera Rjali. F'Jannar 1942, huwa kien fil-287 Field Company, RE f'Singapore. Wara xahar ta' ġlied f'Malaya, huwa ttieħed bħala priġunier flimkien ma' kuġinuh Tom Fordham Searle, meta Singapore spiċċat f'idejn il-Ġappuniżi. Huwa qatta' l-bqija tal-gwerra bħala priġunier, l-ewwel fil-ħabs ta' Changi u mbagħad fil-ġungla ta' Kwai, jaħdem fuq il-Linja Ferrovjarja tal-Mewt bejn Siam u Burma. Searle laqqat kemm il-beriberi kif ukoll il-malarja waqt li kien priġunier, minbarra ħafna swat, u l-piż tiegħu niżel għal inqas minn 40 kilogramma. Huwa nħeles fl-aħħar tal-1945 mat-telfa finali tal-Ġappuniżi. Wara l-gwerra, huwa ħadem bħala artista fl-awla tal-qorti fil-proċessi ta' Nuremberg u iktar 'il quddiem fil-proċess ta' Adolf Eichmann fl-1961.
 Huwa żżewweġ lill-ġurnalista Kaye Webb fl-1947; u kellhom tewmin, Kate u Johnny. Fl-1961, Searle mar jgħix f'Pariġi, u ħalla lil familtu warajh; iż-żwieġ spiċċa f'divorzju fl-1967. Iktar 'il quddiem iżżewweġ lil Monica Koenig, pittriċi u disinjatriċi tat-teatru u tal-ġojjellerija. Wara l-1975, Searle u martu għexu u ħadmu fil-muntanji ta' Haute Provence.
 Il-mara ta' Searle, Monica, mietet f'Lulju 2011 u hu miet fit-30 ta' Diċembru 2011 meta kellu 91 sena.
 Xogħol bikri bħala artist tal-gwerra
 Għalkemm Searle ppubblika l-ewwel cartoon tiegħu ta' St. Trinian fir-rivista Lilliput fl-1941, il-karriera professjonali tiegħu bdiet bid-dokumentazzjoni li għamel tal-kundizzjonijiet brutali fil-kampijiet fil-perjodu meta kien priġunier tal-gwerra tal-Ġappuniżi fit-Tieni Gwerra Dinjija f'sensiela ta' tpinġijiet li ħeba taħt is-saqqijiet tal-priġuniera li kienu jkunu qed imutu bil-kolera. Searle fakkar, "Jien kont iddisprat biex niddokumenta dak kollu li kien qed jiġri, għaliex ħsibt li jekk kumbinazzjoni kien ikun hemm din id-dokumentazzjoni xi mkien, anke kieku kont nilħaq immut, xi ħadd kien isib id-dokumentazzjoni tiegħi u kien ikun jaf x'ġara". Iżda Searle ma mietx, u madwar 300 tpinġija tiegħu ġew irkuprati. Wara li ġie lliberat fl-1945, Searle reġa' lura l-Ingilterra, fejn ippubblika diversi mit-tpinġijiet tiegħu f'The Naked Island ta' sieħbu Russell Braddon li wkoll kien priġunier miegħu. Sieħbu ieħor li kien priġunier miegħu, iktar 'il quddiem irrakkonta, "Jekk timmaġina xi ħaġa li tiżen bejn wieħed u ieħor 38 kilogramma, tħaqqaqha mal-mewt u ma għandha l-ebda kwalità tal-kundizzjoni umana li mhix tal-waħx, mixħuta tpinġi bil-kalma kollha b'lapes u biċċa karta, ikollok idea mhux ħażin tad-differenza ta' temperament li dan ir-raġel kellu meta mqabbel ma' bniedem komuni".
 Il-biċċa l-kbira ta' dawn it-tpinġijiet jidhru fil-ktieb tiegħu tal-1986, Ronald Searle: To the Kwai and Back, War Drawings 1939–1945. Fil-ktieb, Searle kiteb ukoll dwar l-esperjenzi tiegħu bħala priġunier, inkluż il-jum meta stenbaħ u sab li tnejn minn sħabu kienu mietu maġenbu, u kien hemm serp ħaj taħt rasu:Ma tistax tgħaddi minn esperjenza bħal dik mingħajr ma taffettwak direttament għall-kumplament ta' ħajtek. Jien naħseb li għalhekk qatt ma tlaqt tassew miċ-ċella tiegħi ta' priġunier, għaliex tagħtni s-sens ta' kejl għall-bqija ta' ħajti... Bażikament in-nies kollha li kont inħobb u kont naf u kbirt magħhom, sempliċement saru fertilizzant għall-eqreb bambù.Mill-inqas waħda mit-tpinġijiet tiegħu qiegħda għall-wiri fil-Mużew u l-Kappella ta' Changi, Singapore, iżda l-maġġoranza tat-tpinġijiet oriġinali tiegħu jinsabu fil-kollezzjoni permanenti tal-Mużew dwar il-Gwerra Imperjali, f'Londra, flimkien max-xogħlijiet ta' artisti oħra li kienu priġunieri tal-gwerra. L-iżjed magħrufa minnhom huma John Mennie, Jack Bridger Chalker, Philip Meninsky u Ashley George Old.
 Rivisti, kotba u films
 Searle pproduċa volum straordinarju ta' xogħol matul is-snin 50 tas-seklu 20, inkluż tpinġijiet għal Life, Holiday u Punch. Il-cartoons tiegħu dehru f'The New Yorker, is-Sunday Express u n-News Chronicle. Huwa kkompila iktar kotba ta' St. Trinian, li kienu bbażati fuq l-iskola ta' oħtu u fuq skejjel oħra tal-bniet f'Cambridge. Huwa kkollabora ma' Geoffrey Willans għall-kotba ta' Molesworth (Down With Skool!, 1953, u How to be Topp, 1954), u ma' Alex Atkinson għall-kotba tal-ivvjaġġar. Minbarra għal riklami u posters, Searle pinġa l-isfond tat-titlu tal-film ta' Sidney Gilliat u Frank Launder, The Happiest Days of Your Life.
 Wara li mar jgħix f'Pariġi fl-1961, huwa ħadem iktar fuq ir-rapportaġġ għal Life u Holiday u inqas fuq il-cartoons. Huwa kompla jaħdem ukoll f'firxa wiesgħa ta' media u għamel kotba (inkluż il-kotba magħrufa tiegħu tal-qtates), films animati u skulturi għal medalji kommemorattivi, kemm għaz-Zekka Franċiża kif ukoll għas-Soċjetà Brittanika tal-Medalji għall-Arti. Searle għamel ammont konsiderevoli ta' ddisinjar għaċ-ċinema, u fl-1965 huwa lesta l-krediti tal-ftuħ, tal-pawża u tal-għeluq għall-film komiku Those Magnificent Men in their Flying Machines kif ukoll għall-film tal-1969 Monte Carlo or Bust!. Fl-1975 ġie rrilaxxat il-cartoon twil Dick Deadeye, or Duty Done. Dan huwa bbażat fuq il-karattru u l-kanzunetti minn H.M.S. Pinafore.
 Disinjatur tal-medalji
 Searle ddisinja l-medalja tad-delegati tal-1992 għall-Kungress FIDEM XXIII ta' Londra. Kienet turi bust b'nofs tul tad-disinjatur tal-medalji Rinaxximentali Pisanello u ġie zzekkata miz-Zekka Rjali. Medalji notevoli oħra kienu l-Medalja ta' "Searle ta' Sebgħin Sena" (1990) u tal-"50 Anniversarju ta' Kwai" (1991), li t-tnejn ġew izzekkati minn Thomas Fattorini Ltd, u l-Medalja ta' "Charles Dickens" (1983) izzekkata miz-Zekka ta' Birmingham.
 Arkivji
 Fl-2010, ta madwar 2,200 opra tal-arti tiegħu bħala self permanenti lill-Mużew ta' Wilhelm Busch, Hanover, il-Ġermanja, li issa jissejjaħ Deutsches Museum für Karikatur und Zeichenkunst. Dan il-mużew, li qabel kien il-palazz tas-sajf ta' Ġorġ I ta' Hannover, fih ukoll l-arkivji ta' Searle.
 Premjijiet
 Searle ngħata ħafna rikonoxximenti għax-xogħlijiet tiegħu, speċjalment fl-Amerka, inkluż il-Premju għar-Riklami u l-Illustrazzjonijiet tas-Soċjetà Nazzjonali tal-Cartoonists fl-1959 u fl-1965, il-Premju Reuben fl-1960, il-Premju għall-Illustrazzjonijiet fl-1980 u l-Premju għar-Riklamar fl-1986 u fl-1987. Searle nħatar bħala Kmandant tal-Ordni tal-Imperu Brittaniku fl-2004. Fl-2007 ngħata wieħed mill-ogħla premjijiet ta' Franza, ix-Chevalier de la Légion d'honneur, u fl-2009 ngħata l-Ordni għall-Mertu ta' Niedersachsen, il-Ġermanja.
 Influwenza
 Ix-xogħol tiegħu kellu influwenza kbira, partikolarment fuq il-cartoonists Amerikani, inkluż Pat Oliphant, Matt Groening, Hilary Knight, u l-animaturi ta' 101 Dalmatians ta' Disney.
 Huwa kien influwenza bikrija fuq l-istil ta' tpinġija ta' John Lennon li dehret fil-kotba In His Own Write u A Spaniard in the Works. Anglia Ruskin semmiet il-Premju Ronald Searle għall-Kreattività fl-Arti għalih.
 Searle kien ħabib ammiratur tal-umorista satiriku kbir S. J. Perelman, li min-naħa tiegħu kien jammira lil Searle wkoll. Searle kellu influwenza importanti ħafna wkoll fuq Gerald Scarfe.
 Biblijografija
 Skola ta' St Trinian
 Hurrah For St Trinians, 1948
 The Female Approach: The Belles of St. Trinian's and Other Cartoons, 1950
 Back To The Slaughterhouse, and Other Ugly Moments, 1951
 The Terror of St Trinian's, or Angela's Prince Charming, 1952 (ma' Timothy Shy (D. B. Wyndham-Lewis))
 Souls in Torment, 1953 (daħla ta' Cecil Day-Lewis)
 The St Trinian's Story, 1959 (ma' Kaye Webb)
 St Trinian's: The Cartoons, 2007
 St. Trinian's: The Entire Appalling Business, 2008
 Molesworth
 Down With Skool!: A Guide to School Life for Tiny Pupils and Their Parents, 1953 (ma' Geoffrey Willans)
 How to be Topp: A Guide to Sukcess for Tiny Pupils, Including All There is to Kno About Space, 1954 (ma' Geoffrey Willans)
 Whizz for Atomms: A Guide to Survival in the 20th Century for Fellow Pupils, their Doting Maters, Pompous Paters and Any Others who are Interested, 1956 (ma' Geoffrey Willans). Ippubblikat fl-Istati Uniti bħala Molesworth's Guide to the Atommic Age
 Back in the Jug Agane, 1959 (ma' Geoffrey Willans)
 The Compleet Molesworth, 1958; (kollezzjoni) Molesworth (1999 stampat mill-ġdid minn Penguin)
 Xogħlijiet oħra
 Forty Drawings (1946)
 White Coolie, 1947 (ma' Ronald Hastain)
 This England 1946–1949, 1949 (editjat minn Audrey Hilton)
 The Stolen Journey, 1950 (ma' Oliver Philpot)
 An Irishman's Diary, 1950 (ma' Patrick Campbell)
 Dear Life, 1950 (ma' H. E. Bates)
 Paris Sketchbook, 1950 (ma' Kaye Webb) (stampat mill-ġdid fl-1958)
 A Sleep of Prisoners, 1951 (ma' Christopher Fry)
 Life in Thin Slices, 1951 (ma' Patrick Campbell)
 The Naked Island, 1952 (ma' Russell Braddon)
 It Must be True, 1952 (ma' Denys Parsons)
 London—So Help Me!, 1952 (ma' Winifred Ellis)
 The Diverting History of John Gilpin, 1953 (test ta' William Cowper)
 Looking at London and People Worth Meeting, 1953 (ma' Kaye Webb)
 Six Animal Plays, 1952 (test ta' Frank Carpenter)
 The Dark is Light Enough, 1954 (ma' Christopher Fry)
 Patrick Campbells Omnibus, 1954 (ma' Patrick Campbell)
 The Journal of Edwin Carp, 1954 (editjat minn Richard Haydn)
 Modern Types, 1955 (ma' Geoffrey Gorer)
 The Rake's Progress, 1955
 Merry England, Etc, 1956
 Anglo-Saxon Attitudes, 1956 (ma' Angus Wilson)
 The Big City or the New Mayhew , 1958 (ma' Alex Atkinson)
 The Dog's Ear Book, 1958 (ma' Geoffrey Willans)
 USA for Beginners, 1959 (ma' Alex Atkinson)
 Anger of Achilles: Homer's Iliad, 1959 (traduzzjoni ta' Robert Graves)
 By Rocking Horse Across Russia, 1960 (ma' Alex Atkinson)
 Penguin Ronald Searle, 1960
 Refugees 1960: A Report in Words and Pictures, 1960 (ma' Kaye Webb)
 The Biting Eye of Andre Francois (1960)
 Which Way Did He Go?, 1961
 A Christmas Carol, 1961 (ma' Charles Dickens)
 The 13 Clocks and the Wonderful O, 1962 (ma' James Thurber)
 Searle in the Sixties, 1964
 From Frozen North to Filthy Lucre, 1964
 Haven't We Met Before Somewhere?, 1966
 Searle's Cats, 1967
 The Square Egg, 1968
 Take One Toad, 1968
 This Business of Bomfog, 1969 (ma' Madelaine Duke)
 Monte Carlo Or Bust, 1969 (ma' E. W. Hildick)
 Hello, where did all the people go?, 1969
 The Second Coming of Toulouse-Lautrec, 1969
 Secret Sketchbook, 1969
 The Great Fur Opera: Annals of the Hudson's Bay Company 1670–1970, 1970 (ma' Kildare Dobbs)
 Scrooge, 1970 (ma' Elaine Donaldson)
 Mr. Lock of St. James's Street, 1971 (ma' Frank Whitbourn)
 The Addict, 1971
 More Cats, 1975
 Dick Dead Eye, 1975 (wara Gilbert and Sullivan)
 Paris! Paris!, 1977 (ma' Irwin Shaw)
 Zodiac, 1977
 Ronald Searle, 1978
 The King of Beasts & Other Creatures, 1980
 The Situation is Hopeless, 1980
 Winning the Restaurant Game, 1980 (ma' Jay Jacobs)
 Too Many Songs by Tom Lehrer With Not Enough Drawings by Ronald Searle, 1981
 Ronald Searle's Big Fat Cat Book, 1982
 The Illustrated Winespeak, 1983
 Ronald Searle in Perspective, 1983
 Ronald Searle's Golden Oldies 1941–1961, 1985
 Something in the Cellar, 1986
 To the Kwai and Back: War Drawings 1939–1945 (1986)
 Ronald Searle's Non-Sexist Dictionary, 1988
 Ah Yes, I Remember It Well...: Paris 1961–1975, 1988
 Slightly Foxed But Still Desirable: Ronald Searle's Wicked World of Book Collecting, 1989
 Marquis De Sade Meets Goody Two-Shoes, 1994
 The Tales of Grandpa Cat, 1994 (ma' Lee Wardlaw)
 The Hatless Man, 1995 (ma' Sarah Kortum)
 A French Affair : The Paris Beat, 1965–1998, 1999 (ma' Mary Blume)
 Wicked Etiquette, 2000 (ma' Sarah Kortum)
 Ronald Searle in Le Monde, 2001
 Railway of Hell: A Japanese POW's Account of War, Capture and Forced Labour, 2002 (ma' Reginald Burton)
 Searle's Cats, 2005 (Edizzjoni Ġdida u Estiża; l-illustrazzjonijiet kollha huma ġodda)
 The Scrapbook Drawings", 2005
 Cat O' Nine Tales: And Other Stories, 2006 (ma' Jeffrey Archer)
 Beastly Feasts: A Mischievous Menagerie in Rhyme, 2007 (ma' Robert Forbes)
 More Scraps & Watteau Revisited, 2008
 Let's Have a Bite!: A Banquet of Beastly Rhymes, 2010 (ma' Robert Forbes)
 What! Already?: Searle at 90, 2010
 Les Très Riches Heures de Mrs Mole, 2011
 What Am I Still Doing Here?, 2011 (ma' Roger Lewis)
 Referenzi
 Artisti
 Twieldu fl-1920
 Mietu fl-2011


text:
Sentenza no 162 da Corte Costituzionale, 04 Aprile 1990 - Giurisprudenza - VLEX 20728459
 Sentenza no 162 da Corte Costituzionale, 04 Aprile 1990
 Relatore: Aldo Corasaniti
 Data di Resoluzione: 04 Aprile 1990
 SENTENZA N.162
 nei giudizi promossi con ricorsi della Regione Toscana notificati il 25 ottobre e il 17 novembre 1989, depositati in cancelleria l'8 e il 20 novembre 1989 ed iscritti ai nn. 18 e 20 del registro ricorsi 1989, per conflitti di attribuzione sollevati in relazione: a) alla licenza rilasciata dal Questore di Pistoia-ai sensi degli artt. 115, 116 e 120 T.U.L.P.S.-per l'esercizio di un'agenzia di affari per locazione turistica, assistenza turistico- alberghiera, prenotazioni e rappresentanza alberghiera, incoming e outgoing turistico, in Montecatini Terme; b) in relazione alla licenza rilasciata dal Questore di Firenze - ai sensi degli artt. 115 e ss. T.U.L.P.S. - per l'esercizio di un'agenzia di affari avente ad oggetto l'intermediazione per conto terzi in materia di viaggi organizzati da agenzie di viaggio debitamente autorizzate, prenotazioni alberghiere e su mezzi di comunicazione, visti consolari e consimili servizi, in Firenze, nonchè in relazione all'atto del Ministero dell'interno n. 559/C 16605.12015 del 27 luglio 1987.
 Udito nell'udienza pubblica del 20 febbraio 1990 il Giudice relatore Aldo Corasaniti;
 udito l'avv. Paolo Barile per la Regione Toscana.
 - Con ricorso del 25 ottobre 1989 la Regione Toscana ha sollevato conflitto di attribuzione (R. tonfi. n. 18/1989) nei confronti dello Stato in relazione alla licenza rilasciata dal Questore di Pistoia il 7 ottobre 1988 - e portata a conoscenza della Regione con la nota, ad essa pervenuta l'8 settembre 1989, del Presidente dell'Amministrazione provinciale di Pistoia datata 30 agosto 1989 - per l'esercizio di un ufficio turistico in Montecatini Terme, lamentando violazione e falsa applicazione degli artt. 117 e 118 Cost. in relazione all'art. 1, lett. 1), del d.P.R. 14 gennaio 1972, n. 6, nonchè agli artt. 9, 56 e 58 del d.P.R. 24 luglio 1977, n. 616 ed in relazione agli artt. 1 e 9 della legge-quadro per il turismo 17 maggio 1983, n. 217.
 Con il provvedimento impugnato, espone la Regione, il Questore, facendo applicazione degli artt. 115, 116 e 120 del tu. delle leggi di pubblica sicurezza (rd. 18 giugno 1931, n. 773) e degli arti. 219 e 220 del relativo regolamento di esecuzione (rd. 6 maggio 1940, n. 635), ha rilasciato una licenza "per gestire una agenzia di affari per locazione turistica, assistenza turistico-alberghiera, prenotazioni e rappresentanza alberghiera, incoming e outgoing turistico", licenza subordinata, tra l'altro, agli obblighi di tenere un registro-giornale degli affari compiuti (art. 120 citato), di esporre nei locali le tariffe praticate per le singole operazioni e di pagare le tasse sulle concessioni governative ai sensi del d.P.R. 26 ottobre 1972 n. 641.
 Esercitando il Questore di Pistoia la competenza statale in materia di autorizzazione delle agenzie pubbliche con riferimento ad una agenzia di viaggio e turismo, l'amministrazione statale - rileva la ricorrente - ha invaso la competenza in materia di turismo ed industria alberghiera della Regione Toscana, segnatamente in riferimento all'esercizio di funzioni amministrative in tema di autorizzazioni per le agenzie di viaggio e di turismo.
 Osserva la ricorrente che, in tal modo, il Questore di Pistoia ha applicato la disciplina vigente prima del trasferimento alle Regioni delle funzioni amministrative in materia di turismo ed industria alberghiera.
 Il r.d. 23 novembre 1936, n. 2523 (Norme per la disciplina delle agenzie di viaggio e turismo) poneva infatti l'obbligo di munirsi della licenza di pubblica sicurezza, ai sensi dell'art. 115 del T.U.L.P.S., previo nulla osta dell'Ente provinciale per il turismo competente - che accertava tra l'altro l'idoneità tecnica del richiedente e l'opportunità della concessione ai fini delle esigenze del turismo. Tale licenza, che aveva natura di autorizzazione permissiva, solo in parte rispondeva ad esigenze di p.s., e cioé limitatamente all'accertamento dei requisiti soggettivi di cui agli artt. 11 e 12 del T.U.L.P.S. ed al controllo delle agenzie tenute da stranieri, mentre per il resto era riconducibile al concetto di "poli2àa amministrativa" (viene richiamata in proposito la sent. n. 77 del 1987).
 Con il trasferimento alle regioni delle funzioni amministrative relative all'eserci2!o delle agenzie di viaggio e turismo, realizzato con il d.P.R. 14 gennaio 1972, n. 6 (art. 1, lett. j) e quindi in forma organica e definitiva con il d.P.R. 24 luglio 1977, n. 616 (art. 56 che, tra l'altro, al secondo comma, lett. a), precisa che le funzioni amministrative trasferite comprendono "i servizi complementari all'attività turistica"), sono state evidentemente trasferite alle Regioni anche le funzioni di polizia amministrativa, per la stretta "interdipendenza funzionale" di questa rispetto alle materie attribuite o delegate (artt. 1, lett. c, della I. 22 luglio 1975, n. 382, e 9 del d.P.R. n. 616 del 1977), rimanendo riservate allo Stato esclusivamente, per quanto qui rileva, le funzioni di polizia di sicurezza, e ciò sia in forza del principio generale fissato dall'art. 4 del d.P.R. n. 616 del 1977 che per, la espressa riserva allo Stato per i nulla-osta per le agenzie tenute da stranieri (art. 1, lett. f, d.P.R. n. 6 del 1972; art. 58, n. 2, del d.P.R. n. 616 dei 1957).
 La legge-quadro per il turismo (l. 17 maggio 1983, n. 217) ha poi chiarito, dettando i principi fondamentali della materia, che l'esercizio della attività di agenzia di viaggio e turismo (che, oltre all'attività di promozione ed organizzazione di viaggi e soggiorni, comprende, tra l'altro, "l'intermediazione nei predetti servizi") é soggetta ad autorizzazione regionale subordinata al nulla-osta dell'autorità di p.s. per quel che attiene al possesso dei requisiti soggettivi di cui agli artt. Il e 12 T.U.L.P.S., accertamento, quest'ultimo, riservato allo Stato e sicuramente attinente a funzioni di p.s. (al pari...
 Sentenza no 5766 da Consiglio di Stato, 19 Novembre 2009


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 2.7.2016
 SL
 Uradni list Evropske unije
 L 178/13
 IZVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) 2016/1068
 z dne 1. julija 2016
 o odobritvi N-ciklopropil-1,3,5-triazin-2,4,6-triamina (ciromazin) kot obstoječe aktivne snovi za uporabo v biocidnih proizvodih 18. vrste proizvodov
 (Besedilo velja za EGP)
 EVROPSKA KOMISIJA JE –
 ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
 ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 528/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2012 o dostopnosti na trgu in uporabi biocidnih proizvodov (1) ter zlasti tretjega pododstavka člena 89(1) Uredbe,
 ob upoštevanju naslednjega:
 (1)
 Delegirana uredba Komisije (EU) št. 1062/2014 (2) določa seznam obstoječih aktivnih snovi, ki jih je treba oceniti zaradi njihove morebitne odobritve za uporabo v biocidnih proizvodih. Navedeni seznam vključuje N-ciklopropil-1,3,5-triazin-2,4,6-triamin (ciromazin).
 (2)
 Ciromazin je bil ocenjen za uporabo v 18. vrsti proizvodov (insekticidi, akaricidi in proizvodi za nadzor drugih členonožcev), kot je opredeljena v Prilogi V k Uredbi (EU) št. 528/2012.
 (3)
 Grčija, ki je bila imenovana za ocenjevalni pristojni organ, je 28. avgusta 2014 predložila poročila o oceni skupaj s svojimi priporočili.
 (4)
 V skladu s členom 7(2) Delegirane uredbe (EU) št. 1062/2014 je Odbor za biocidne pripravke ob upoštevanju ugotovitev ocenjevalnega pristojnega organa 10. decembra 2015 oblikoval mnenje Evropske agencije za kemikalije.
 (5)
 Glede na navedeno mnenje je za biocidne proizvode 18. vrste proizvodov, ki vsebujejo ciromazin, mogoče pričakovati, da izpolnjujejo merila iz člena 19(1)(b) Uredbe (EU) št. 528/2012, če so izpolnjeni nekatere specifikacije in pogoji za njihovo uporabo.
 (6)
 Zato je primerno ciromazin odobriti za uporabo v biocidnih proizvodih 18. vrste proizvodov, pod pogojem, da je ta v skladu z nekaterimi specifikacijami in pogoji.
 (7)
 Ker ciromazin izpolnjuje merila iz Priloge XIII k Uredbi (ES) št. 1907/2006 Evropskega parlamenta in Sveta (3) za razvrstitev kot snov, ki je zelo obstojna (vP), bi bilo treba tretirane izdelke, ki so tretirani z njim ali ga vsebujejo, ustrezno označiti, ko se dajo na trg.
 (8)
 Pred odobritvijo aktivne snovi bi bilo treba zagotoviti ustrezno obdobje, ki bi zainteresiranim stranem omogočilo, da sprejmejo potrebne pripravljalne ukrepe za izpolnitev novih zahtev.
 (9)
 Ukrepi iz te uredbe so v skladu z mnenjem Stalnega odbora za biocidne pripravke –
 SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
 Člen 1
 N-ciklopropil-1,3,5-triazin-2,4,6-triamin (ciromazin) se odobri kot aktivna snov za uporabo v biocidnih proizvodih 18. vrste proizvodov, pri čemer se upoštevajo specifikacije in pogoji iz Priloge.
 Člen 2
 Ta uredba začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
 Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
 V Bruslju, 1. julija 2016
 Za Komisijo
 Predsednik
 Jean-Claude JUNCKER
 (1) UL L 167, 27.6.2012, str. 1.
 (2) Delegirana uredba Komisije (EU) št. 1062/2014 z dne 4. avgusta 2014 o delovnem programu za sistematično preverjanje vseh obstoječih aktivnih snovi, ki jih vsebujejo biocidni proizvodi, iz Uredbe (EU) št. 528/2012 Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 294, 10.10.2014, str. 1).
 (3) Uredba (ES) št. 1907/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH) ter o ustanovitvi Evropske agencije za kemikalije in o spremembi Direktive 1999/45/ES ter o razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 793/93 in Uredbe Komisije (ES) št. 1488/94 ter Direktive Sveta 76/769/EGS in direktiv Komisije 91/155/EGS, 93/67/EGS, 93/105/ES in 2000/21/ES (UL L 396, 30.12.2006, str. 1).
 PRILOGA
 Splošno ime
 Ime po IUPAC
 Identifikacijske številke
 Minimalna stopnja čistosti aktivne snovi (1)
 Datum odobritve
 Datum prenehanja veljavnosti odobritve
 Vrsta proizvoda
 Posebni pogoji
 Ciromazin
 Ime po IUPAC:
 N-ciklopropil-1,3,5-triazin-2,4,6-triamin
 Št. EC: 266-257-8
 Št. CAS: 66215-27-8
 950 g/kg
 1. januar 2018
 31. december 2027
 18
 Dovoljenja za biocidne proizvode se izdajo pod naslednjimi pogoji:
 1.
 pri oceni proizvoda se posebna pozornost nameni vidikom izpostavljenosti, tveganja in učinkovitosti, povezanim s katero koli uporabo, zajeto v vlogi za izdajo dovoljenja, ki pa ni bila obravnavana v oceni tveganja aktivne snovi na ravni Unije;
 2.
 zaradi ugotovljenih tveganj pri ocenjenih uporabah se pri oceni proizvoda posebna pozornost nameni:
 (a)
 poklicnim uporabnikom;
 (b)
 površinskim vodam, usedlinam in tlom za proizvode, ki se uporabljajo v bivalnih prostorih za živali;
 3.
 za proizvode, ki lahko povzročajo ostanke v živilih ali krmi, se preveri, ali je treba določiti nove ali spremeniti obstoječe mejne vrednosti ostankov (MRL) v skladu z Uredbo (ES) št. 470/2009 Evropskega parlamenta in Sveta (2) ali Uredbo Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 396/2005 (3), in sprejmejo vsi ustrezni ukrepi za zmanjšanje tveganja, da se veljavne mejne vrednosti ostankov ne presežejo.
 Tretirani izdelki se lahko dajejo na trg pod naslednjim pogojem:
 oseba, ki je odgovorna za dajanje na trg tretiranega izdelka, ki je tretiran s ciromazinom ali ga vsebuje, zagotovi, da so na oznaki tega tretiranega izdelka navedene informacije iz drugega pododstavka člena 58(3) Uredbe (EU) št. 528/2012.
 (1) Čistost, navedena v tem stolpcu, je bila minimalna stopnja čistosti aktivne snovi, uporabljene za oceno v skladu s členom 89(1) Uredbe (EU) št. 528/2012. Čistost aktivne snovi v proizvodu, danem na trg, je lahko enaka ali drugačna, če je aktivna snov dokazano tehnično enakovredna aktivni snovi iz ocene.
 (2) Uredba (ES) št. 470/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. maja 2009 o določitvi postopkov Skupnosti za določitev mejnih vrednosti ostankov farmakološko aktivnih snovi v živilih živalskega izvora in razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 2377/90 in spremembi Direktive 2001/82/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter Uredbe (ES) št. 726/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 152, 16.6.2009, str. 11).
 (3) Uredba Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 396/2005 z dne 23. februarja 2005 o mejnih vrednostih ostankov pesticidov v ali na hrani in krmi rastlinskega in živalskega izvora ter o spremembi Direktive Sveta 91/414/EGS (UL L 70, 16.3.2005, str. 1).


type: caselaw

text:
 8.9.2007
 LV
 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
 C 211/34
 Prasība, kas celta 2007. gada 26. jūnijā — Las Palmeras/Padome un Komisija
 (Lieta T-217/07)
 (2007/C 211/67)
 Tiesvedības valoda — spāņu
 Lietas dalībnieki
 Prasītājs: Las Palmeras S. Coop. And., Seviļa (Spānija) (pārstāvis — L. Ortiz Blanco, abogado)
 Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome un Eiropas Kopienu Komisija
 Prasītājas prasījumi:
 —
 apmierināt prasību par zaudējumu atlīdzību saskaņā ar EKL 288. pantu un piespriest Padomei un Komisijai solidāri izmaksāt prasītājam finansiālu kompensāciju par kopējo summu EUR 288 238,00 (divi simti astoņdesmit astoņi tūkstoši divi simti trīsdesmit astoņi) apmērā;
 —
 piespriest atbildētājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
 Pamati un galvenie argumenti
 Prasītājs šajā lietā, Spānijas uzņēmums, kas attīra neapstrādātu kokvilnu, lūdz atlīdzināt zaudējumus, kas tam esot nodarīti, 2006./2007. tirdzniecības gadā piemērojot Regulas (EK) Nr. 1782/2003 (1) IV sadaļas 10.a nodaļu, kas ieviesta ar Regulas (EK) Nr. 864/2004 (2) 1. panta 1. daļas 20. punktu. Ar Regulas (EK) Nr. 1782/2003 IV sadaļas 10.a nodaļu tiek izveidoti kopīgi noteikumi, kas piemērojami tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku, un izveidotas zināmas lauksaimnieku atbalsta shēmas.
 Šajā sakarā tiek atgādināts, ka tiesību normas, uz kurām attiecas šī tiesvedība, samērīguma principa pārkāpuma dēļ tika atceltas ar Eiropas Kopienu Tiesas 2006. gada 7. septembra spriedumu lietā C-310/04 Spānijas Karaliste/Komisija. Minētajā spriedumā atcelšana tomēr tika atlikta līdz jaunas regulas pieņemšanai, tāpēc minētās tiesību normas 2006./2007. tirdzniecības gadā joprojām bija piemērojamas.
 Pamatojoties uz diviem pētījumiem, ko veikušas ekonomikas konsultāciju firmas, prasībā ir norādīti zaudējumi, kas nodarīti nozarei, jo atcelto tiesību normu piemērošanas dēļ attiecīgajā tirdzniecības gadā strauji samazinājās neapstrādātās kokvilnas un tādējādi arī rūpnieciski attīrītās kokvilnas daudzums. Attiecīgajās tiesību normās paredzētajā atbalsta shēmā ir noteikts, ka liela atbalsta daļa (aptuveni 65 %) tiek pilnībā nodalīta no kokvilnas audzēšanas tā, ka lauksaimnieks turpina to saņemt arī tad, ja savā zemē audzē citas kultūras. Tādējādi sagaidāmā peļņa no viena hektāra zemes izmantošanas kokvilnas audzēšanai kļūst mazāka nekā sagaidāmā peļņa no tā izmantošanas citu kultūru audzēšanai. Šāda situācija nozīmēja arī to, ka samazinājās attīrīšanas rūpniecības ekspluatācijas ienākumi.
 Prasītājs apgalvo, ka šajā lietā ir izpildīti judikatūrā noteiktie nosacījumi Kopienas ārpuslīgumiskās atbildības konstatēšanai.
 (1) Padomes 2003. gada 29. septembra Regula (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001 (OV L 270, 1. lpp.).
 (2) Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 864/2004, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī pielāgo minēto regulu sakarā ar Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas pievienošanos Eiropas Savienībai (OV L 161, 48. lpp.).


text:
Lazareva jūra ir Dienvidu okeānam piederīga malas jūra Antarktīdas piekrastē. Atrodas starp 0° un 14° austrumu garuma grādiem — starp Hokona VII jūru rietumos un Rīsera-Larsena jūru austrumos. Ziemeļos atrodas Atlantijas okeāns, tuvākā sauszeme ziemeļu virzienā ir Angolas un Namībijas piekraste Āfrikas rietumos.
 Ģeogrāfija
 Jūras krastā atrodas šādi ģeogrāfiski objekti:
 Fimbulisens
 Princeses Astridas krasts (daļa no Karalienes Modas Zemes)
 Širmahera oāze
 Dziļa jūra, pārsvarā dziļāka par 3000 metriem. Krastus pārsvarā veido stāva ledāja siena. Lielāko daļu gada klāj ledus, jūrā peld aisbergi. Vasaras beigās un rudenī dreifējošais ledus saglabājas tikai piekrastē.
 Kā atsevišķu jūru 1962. gadā izdalīja padomju antarktiskā ekspedīcija, nosaukta Mihaila Lazareva vārdā, kurš bija viens no pirmās krievu antarktiskās ekspedīcijas vadītājiem.
 Krastā atrodas šādas antarktiskās stacijas:
 Novolazarevska (Krievija, atklāta 1961. gada 18. janvārī),
 Ībeisa (Dienvidāfrika).
 Atsauces
 Jūras


text:
 2.3.2012
 SL
 Uradni list Evropske unije
 L 61/1
 IZVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) št. 176/2012
 z dne 1. marca 2012
 o spremembi prilog B, C in D k Direktivi Sveta 90/429/EGS o zahtevah za zdravstveno varstvo živali za brucelozo in bolezen Aujeszkega
 (Besedilo velja za EGP)
 EVROPSKA KOMISIJA JE –
 ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
 ob upoštevanju Direktive Sveta 90/429/EGS z dne 26. junija 1990 o zahtevah za zdravstveno varstvo živali, ki veljajo za promet znotraj Skupnosti in za uvoz semena domačih prašičev (1), ter zlasti člena 17 Direktive,
 ob upoštevanju naslednjega:
 (1)
 Direktiva 90/429/EGS določa pogoje zdravstvenega varstva živali, ki veljajo za trgovino s semenom domačih prašičev znotraj Unije in za njihov uvoz iz tretjih držav.
 (2)
 Direktiva 90/429/EGS določa, da je moralo biti seme, namenjeno za trgovino, pridobljeno od domačih prašičev, katerih zdravstveno stanje je v skladu z določbami Priloge B k navedeni direktivi. Poglavje I Priloge B določa pogoje, ki veljajo za vstop živali v odobrena osemenjevalna središča za pridobivanje semena. Poglavje II navedene priloge določa obvezne rutinske diagnostične preiskave za živali v odobrenem osemenjevalnem središču za pridobivanje semena.
 (3)
 Poleg tega Direktiva 90/429/EGS določa, da je moralo biti seme, namenjeno za trgovino, pridobljeno, pripravljeno, skladiščeno in prepeljano v skladu s Prilogo C k navedeni direktivi. Navedena priloga določa pogoje, ki jih mora za namene trgovine znotraj Unije izpolnjevati seme, pridobljeno v odobrenih središčih. Točka 4 Priloge C k Direktivi 90/429/EGS določa, da državam članicam, ki so priznane kot proste bolezni Aujeszkega, na svoje ozemlje ali v regijo svojega ozemlja ni treba sprejeti semena iz osemenjevalnih središč, v katere sprejemajo merjasce, cepljene proti bolezni Aujeszkega.
 (4)
 Priloga D k Direktivi 90/429/EGS določa vzorec veterinarskega spričevala za trgovino z navedenim blagom.
 (5)
 Odločba Komisije 2008/185/ES z dne 21. februarja 2008 o dodatnih jamstvih za trgovino s prašiči v Skupnosti glede bolezni Aujeszkega in o merilih za zagotavljanje podatkov o tej bolezni (2) določa dodatna jamstva, ki veljajo za trgovino s prašiči znotraj Unije glede bolezni Aujeszkega. Zaradi usklajenosti zakonodaje Unije je treba zahteve za zdravstveno varstvo živali, ki veljajo za prašiče darovalce in njihovo seme ter so določene v Prilogi B k Direktivi 90/429/EGS, uskladiti z Odločbo 2008/185/ES.
 (6)
 Prav tako je treba v točko 4 Priloge C k Direktivi 90/429/EGS vstaviti določbo, ki države članice obvezuje, da morajo druge države članice in Komisijo obvestiti, kadar uporabijo pravico do zavrnitve prašičjega semena, proizvedenega v osemenjevalnih središčih za pridobivanje semena, v katerih so prašiči, cepljeni proti bolezni Aujeszkega.
 (7)
 Komisija je Evropsko agencijo za varnost hrane (EFSA) zaprosila, da oceni primernost aglutinacije obarvanega antigena v pufru (test rose bengal), ki je trenutno v Prilogi B k Direktivi 90/429/EGS edini odobreni test za diagnozo bruceloze, in da poda znanstveno mnenje o primernosti vključitve drugih razpoložljivih diagnostičnih testov v navedeno prilogo.
 (8)
 EFSA je 5. junija 2009 na zahtevo Komisije sprejela znanstveno mnenje odbora za zdravje in dobro počutje živali (AHAW) glede bruceloze (Brucella suis) (3). EFSA je ugotovila, da se kompetitivni encimski imunski test (cELISA) in posredni encimski imunski test (iELISA) za določanje protiteles pri okužbi z Brucello suis lahko uporabljata za testiranje prašičev darovalcev za vstop v osemenjevalna središča za pridobivanje semena in za obvezno rutinsko testiranje med bivanjem ali ob izhodu iz takih središč. Zato je treba te teste vključiti v Prilogo B k Direktivi 90/429/EGS poleg veljavne aglutinacije obarvanega antigena v pufru (test rose bengal).
 (9)
 Poleg tega je treba pregledati protokol iz poglavja I Priloge B k Direktivi 90/429/EGS, da se izključi ali potrdi sum bruceloze ob vstopu živali v osemenjevalna središča za pridobivanje semena, in v poglavju II navedene priloge zagotoviti, da je za ponovno oceno zdravstvenega statusa osemenjevalnega središča za pridobivanje semena odgovoren pristojni organ države članice.
 (10)
 Prav tako je treba uskladiti vzorec veterinarskega spričevala za trgovino s semenom prašičev znotraj Unije, kot je določen v Prilogi D k Direktivi 90/429/EGS, s spremembami v prilogah B in C. Vzorec veterinarskega spričevala je prav tako treba predložiti v skladu s standardiziranim vzorcem veterinarskih spričeval, kot je določeno v Uredbi Komisije (ES) št. 599/2004 z dne 30. marca 2004 o sprejetju usklajenega vzorca spričevala in inšpekcijskega poročila, povezanega s trgovino z živalmi in proizvodi živalskega izvora med državami članicami Skupnosti (4).
 (11)
 Priloge B, C in D k Direktivi 90/429/EGS je zato treba primerno spremeniti.
 (12)
 Za zagotovitev nemotene trgovine je treba v prehodnem obdobju pod nekaterimi pogoji dovoliti uporabo veterinarskih spričeval, izdanih v skladu s Prilogo D k Direktivi 90/429/EGS pred spremembami, ki jih uvaja ta uredba.
 (13)
 Ukrepi iz te uredbe so v skladu z mnenjem Stalnega odbora za prehranjevalno verigo in zdravje živali –
 SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
 Člen 1
 Priloge B, C in D k Direktivi 90/429/EGS se nadomestijo z besedilom iz Priloge k tej uredbi.
 Člen 2
 V prehodnem obdobju do 31. julija 2012 lahko države članice odobrijo trgovino s semenom domačih prašičev, ki jih spremlja veterinarsko spričevalo, izdano najpozneje 31. maja 2012 v skladu z vzorcem iz Priloge D k Direktivi 90/429/EGS v različici pred spremembami, ki jih uvaja ta uredba.
 Člen 3
 Ta uredba začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
 Uporablja se od 1. junija 2012.
 Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
 V Bruslju, 1. marca 2012
 Za Komisijo
 Predsednik
 José Manuel BARROSO
 (1) UL L 224, 18.8.1990, str. 62.
 (2) UL L 59, 4.3.2008, str. 19.
 (3) The EFSA Journal (2009) 1144, str. 1–112, (http://www.efsa.europa.eu/en/efsajournal/doc/1144.pdf).
 (4) UL L 94, 31.3.2004, str. 44.
 PRILOGA
 „
 PRILOGA B
 POGLAVJE I
 Pogoji za sprejem domačih prašičev v osemenjevalno središče za pridobivanje semena
 1.
 Vsi domači prašiči (‚živali‘), sprejeti v osemenjevalno središče za pridobivanje semena, morajo pred sprejemom:
 1.1
 biti najmanj 30 dni v karanteni v nastanitvenih prostorih, ki jih posebej za ta namen odobrijo pristojni organi in v katerih so le živali z najmanj enakim zdravstvenim statusom (‚karantenski prostori‘);
 1.2
 pred vstopom v karantenske prostore, določene v točki 1.1:
 1.2.1
 so bili izbrani iz čred ali gospodarstev:
 (a)
 prostih bruceloze v skladu s poglavjem o brucelozi Zoosanitarnega kodeksa za kopenske živali Mednarodne organizacije za zdravje živali (OIE);
 (b)
 v katerih v preteklih 12 mesecih ni bilo nobene živali, cepljene proti slinavki in parkljevki;
 (c)
 v katerih v preteklih 12 mesecih ni bilo odkritih nobenih kliničnih, seroloških, viroloških ali patoloških dokazov za bolezen Aujeszkega;
 (d)
 ki niso locirane na območju pod omejitvijo, opredeljenem na podlagi določb zakonodaje Unije zaradi pojava nalezljive bolezni pri domačih prašičih, vključno s slinavko in parkljevko, vezikularno boleznijo prašičev, vezikularnim stomatitisom, klasično prašičjo kugo in afriško prašičjo kugo;
 1.2.2
 pred tem niso bivali na gospodarstvu z nižjim statusom od tistega, opisanega v točki 1.2.1;
 1.3
 v zadnjih 30 dneh pred vstopom v karantenske prostore, določene v točki 1.1, so bili testirani z naslednjimi testi, opravljenimi v skladu s standardi, določenimi ali navedenimi v ustrezni zakonodaji Unije, katerih rezultati so negativni:
 (a)
 za brucelozo z aglutinacijo obarvanega antigena v pufru (test rose bengal) ali testom cELISA ali iELISA;
 (b)
 za bolezen Aujeszkega:
 (i)
 v primeru necepljenih živali s testom ELISA za določanje protiteles proti celotnemu virusu bolezni Aujeszkega ali proti njegovemu glikoproteinu B (ADV-gB) ali proti glikoproteinu D (ADV-gD) ali s serum nevtralizacijskim testom;
 (ii)
 v primeru živali, cepljenih s cepivom brez gE, s testom ELISA za določanje protiteles proti glikoproteinu E (ADV-gE) virusa bolezni Aujeszkega;
 (c)
 za klasično prašičjo kugo s testom ELISA za določanje protiteles ali serum nevtralizacijskim testom.
 Če je pri kateri koli živali rezultat testa na brucelozo, naveden v točki (a), pozitiven, se živali z negativnim rezultatom iz istega gospodarstva ne smejo sprejeti v karantenske prostore, dokler ni status črede ali gospodarstva, iz katerega izvirajo pozitivne živali, potrjen kot prost bruceloze.
 Pristojni organ lahko izda dovoljenje, da se testi iz te točke opravijo v karantenskih prostorih, pod pogojem, da so rezultati znani pred začetkom obdobja karantene, določenega v točki 1.1.
 Glede bolezni Aujeszkega morajo serološki testi, opravljeni v skladu s to direktivo, ustrezati standardom iz Priloge III k Odločbi Komisije 2008/185/ES z dne 21. februarja 2008 o dodatnih jamstvih za trgovino s prašiči glede bolezni Aujeszkega in o merilih za zagotavljanje podatkov o tej bolezni (1);
 1.4
 biti testirani z naslednjimi testi na vzorcih, odvzetih v zadnjih 15 dneh karantene, določene v točki 1.1:
 (a)
 za brucelozo z aglutinacijo obarvanega antigena v pufru (test rose bengal) ali testom cELISA ali iELISA;
 (b)
 za bolezen Aujeszkega:
 (i)
 v primeru necepljenih živali s testom ELISA za določanje protiteles proti celotnemu virusu bolezni Aujeszkega ali proti njegovemu glikoproteinu B (ADV-gB) ali proti glikoproteinu D (ADV-gD) ali s serum nevtralizacijskim testom;
 (ii)
 v primeru živali, cepljenih s cepivom brez gE, s testom ELISA za določanje protiteles proti glikoproteinu E (ADV-gE) virusa bolezni Aujeszkega.
 Če je pri kateri koli živali rezultat testa na brucelozo iz točke (a) pozitiven in sum na brucelozo v skladu s točko 1.5.2 še ni izključen, je treba navedene živali takoj odstraniti iz karantenskih prostorov.
 Če je pri kateri koli živali test na bolezen Aujeszkega iz točke (b) pozitiven, je treba navedene živali takoj odstraniti iz karantenskih prostorov.
 Kadar je v karanteni več živali, mora pristojni organ sprejeti ustrezne ukrepe za zagotovitev, da imajo preostale živali, pri katerih je bil test iz točke (a) in (b) negativen, zadovoljiv zdravstveni status, preden so sprejete v osemenjevalno središče za pridobivanje semena v skladu s to prilogo;
 1.5
 ukrepi v primeru suma na brucelozo:
 1.5.1
 za živali, pri katerih je bil test na brucelozo iz točke 1.4(a) pozitiven, je treba izvesti naslednji protokol:
 (a)
 na pozitivnih serumih se opravi vsaj eden od alternativnih testov iz točke 1.4(a), ki ni bil izveden na vzorcih iz točke 1.4;
 (b)
 izvede se epidemiološka poizvedba gospodarstev, iz katerih izvirajo pozitivne živali;
 (c)
 pri živalih, pri katerih so bili testi iz točk 1.4(a) in 1.5.1(a) pozitivni, se na vzorcih, odvzetih najmanj sedem dni po datumu odvzema vzorcev iz točke 1.4, izvede vsaj eden od naslednjih testov:
 (i)
 aglutinacija obarvanega antigena v pufru (test rose bengal);
 (ii)
 test serumske aglutinacije;
 (iii)
 reakcija vezanja komplementa;
 (iv)
 cELISA;
 (v)
 iELISA;
 1.5.2
 sum na brucelozo bo izključen, če:
 (a)
 je bil ponovni test iz točke 1.5.1(a) negativen, epidemiološka poizvedba na gospodarstvu izvora ni razkrila prisotnosti bruceloze in je bil test iz točke 1.5.1(c) negativen ali
 (b)
 epidemiološka poizvedba na gospodarstvih izvora ni razkrila prisotnosti bruceloze, vse živali, ki so bile pozitivne na teste iz točk 1.5.1(a) ali (c), pa so bile negativne v vseh primerih pri pregledu post mortem in testu določanja povzročitelja bruceloze;
 1.5.3
 ko je sum na brucelozo izključen, se vse živali iz karantenskih prostorov iz drugega odstavka točke 1.4 lahko sprejmejo v osemenjevalno središče za pridobivanje semena.
 2.
 Vsi testi morajo biti opravljeni v odobrenem laboratoriju.
 3.
 Živali se lahko sprejmejo v osemenjevalno središče za pridobivanje semena le z izrecnim dovoljenjem veterinarja središča. Vsak premik živali ter vstop ali izstop iz osemenjevalnega središča za pridobivanje semena je treba evidentirati.
 4.
 Nobena žival, ki se sprejme v osemenjevalno središče za pridobivanje semena, na dan vstopa ne sme kazati nobenih kliničnih znakov bolezni.
 5.
 Brez poseganja v točko 6 so morale vse živali priti neposredno iz karantenskih prostorov, ki na datum odpreme izpolnjujejo naslednje pogoje:
 (a)
 niso locirani na območju pod omejitvijo, opredeljenem na podlagi določb zakonodaje Unije zaradi pojava nalezljivih bolezni pri domačih prašičih, vključno s slinavko in parkljevko, vezikularno boleznijo prašičev, vezikularnim stomatitisom, klasično prašičjo kugo in afriško prašičjo kugo;
 (b)
 v zadnjih 30 dneh pred datumom odpreme niso bilo zabeleženi klinični, serološki, virološki ali patološki dokazi za bolezen Aujeszkega.
 6.
 Živali se lahko prepeljejo iz enega osemenjevalnega središča za pridobivanje semena v drugega z enakovrednim zdravstvenim statusom brez karantene ali testiranja, če so izpolnjeni pogoji iz točke 5 in so bile v zadnjih 12 mesecih pred datumom prevoza opravljene obvezne rutinske diagnostične preiskave iz poglavja II.
 Take živali ne smejo priti v neposredni ali posredni stik s parkljarji z nižjim zdravstvenim statusom, prevozno sredstvo za ta namen pa je treba pred uporabo razkužiti.
 7.
 Za namene točke 6 in v primeru trgovine med državami članicami mora živali spremljati veterinarsko spričevalo za rejne prašiče v skladu z modelom 2 iz Priloge F k Direktivi 64/432/EGS, z enim od naslednjih dodatnih jamstev, ki ustrezajo njihovemu statusu in so certificirana tako, da se v oddelek C navedenega spričevala doda:
 ‚7.
 Živali prihajajo neposredno iz
 (1)
 bodisi
 [osemenjevalnega središča za pridobivanje semena, skladnega z Direktivo 90/429/EGS.]
 (1)
 ali
 [karantenskih prostorov in so v skladu s pogoji za vstop v osemenjevalna središča za pridobivanje semena iz poglavja I Priloge B k Direktivi 90/429/EGS.]
 (1)
 ali
 [gospodarstva, kjer so opravile protokol za sprejem pred karanteno in so v skladu s pogoji za sprejem v karanteno, navedenimi v točkah 1.2 in 1.3 ter točki 2 poglavja I Priloge B k Direktivi 90/429/EGS.]‘
 POGLAVJE II
 Obvezni rutinski testi živali v osemenjevalnem središču za pridobivanje semena
 1.
 Naslednji rutinski testi so obvezni:
 1.1
 vse živali v osemenjevalnem središču za pridobivanje semena morajo imeti negativne rezultate naslednjih testov:
 (a)
 za brucelozo aglutinacijo obarvanega antigena v pufru (test rose bengal) ali test cELISA ali iELISA;
 (b)
 za bolezen Aujeszkega:
 (i)
 v primeru necepljenih živali test ELISA za določanje protiteles proti celotnemu virusu bolezni Aujeszkega ali proti njegovemu glikoproteinu B (ADV-gB) ali proti glikoproteinu D (ADV-gD) ali serum nevtralizacijski test;
 (ii)
 v primeru živali, cepljenih s cepivom brez gE, test ELISA za določanje protiteles proti glikoproteinu E (ADV-gE) virusa bolezni Aujeszkega;
 (c)
 za klasično prašičjo kugo test ELISA za določanje protiteles ali serum nevtralizacijski test;
 1.2
 testi iz točke 1.1 morajo biti opravljeni na vzorcih, odvzetih:
 (a)
 od vseh živali neposredno pred izstopom iz osemenjevalnega središča za pridobivanje semena ali ob prihodu v klavnico in najpozneje 12 mesecev po datumu vstopa v osemenjevalno središče za pridobivanje semena ali
 (b)
 vsake tri mesece od najmanj 25 % živali v osemenjevalnem središču za pridobivanje semena, pri čemer mora veterinar središča zagotoviti, da so vzorčene živali reprezentativne za celotno populacijo navedenega središča, zlasti glede starostne skupine in nastanitve;
 1.3
 kadar se testiranje izvede v skladu s točko 1.2(b), mora veterinar središča zagotoviti, da so vse živali testirane v skladu s točko 1.1 najmanj enkrat med bivanjem v osemenjevalnem središču za pridobivanje semena in najmanj vsakih 12 mesecev od datuma sprejema, če ostanejo v središču več kot 12 mesecev.
 2.
 Vsi testi morajo biti opravljeni v odobrenem laboratoriju.
 3.
 Če je kateri od testov iz točke 1.1 pozitiven, je treba žival izolirati, s semenom teh živali, pridobljenim po zadnjem negativnem testu, pa se v Uniji ne sme trgovati.
 Seme, odvzeto od vsake živali v osemenjevalnem središču za pridobivanje semena po datumu zadnjega negativnega testa navedene živali, je treba skladiščiti ločeno in z njim v Uniji ni dovoljeno trgovati, dokler pristojni organ države članice ne potrdi zdravstvenega statusa navedenega središča.
 PRILOGA C
 Pogoji, ki jih mora izpolnjevati seme, pridobljeno v osemenjevalnih središčih za pridobivanje semena, za namene trgovine znotraj Unije
 1.
 Seme mora biti pridobljeno od živali, ki:
 (a)
 ne kažejo nobenih kliničnih znakov bolezni na datum pridobivanja semena;
 (b)
 niso bile cepljene proti slinavki in parkljevki;
 (c)
 izpolnjujejo zahteve poglavja I Priloge B;
 (d)
 jim ni dovoljen naravni pripust;
 (e)
 so v osemenjevalnih središčih za pridobivanje semena, ki ne smejo biti na območju pod omejitvijo, opredeljenem na podlagi določb zakonodaje Unije zaradi pojava nalezljive bolezni pri domačih prašičih, vključno s slinavko in parkljevko, vezikularno boleznijo prašičev, vezikularnim stomatitisom, klasično prašičjo kugo in afriško prašičjo kugo;
 (f)
 so v osemenjevalnih središčih za pridobivanje semena, v katerih v zadnjih 30 dneh neposredno pred datumom pridobitve niso bili ugotovljeni klinični, serološki, virološki ali patološki dokazi za bolezen Aujeszkega.
 2.
 Razredčevalcu ali semenu po končni razredčitvi je treba dodati učinkovito kombinacijo antibiotikov, zlasti proti leptospiram.
 Če se seme zamrzne, je treba antibiotike dodati pred zamrznitvijo.
 2.1
 Kombinacija antibiotikov iz točke 2 mora v končno razredčenem semenu učinkovati najmanj tako kot naslednje razredčitve:
 (a)
 ne manj kot 500 μg streptomicina na ml končne razredčitve;
 (b)
 ne manj kot 500 IU penicilina na ml končne razredčitve;
 (c)
 ne manj kot 150 μg linkomicina na ml končne razredčitve;
 (d)
 ne manj kot 300 μg spektinomicina na ml končne razredčitve.
 2.2
 Takoj po dodajanju antibiotikov je treba razredčeno seme najmanj 45 minut hraniti pri temperaturi najmanj 15 °C.
 3.
 Seme za trgovino znotraj Unije je treba:
 (a)
 pred odpremo skladiščiti, kot je določeno v točki 2(d) poglavja I in točki 6(a), (b), (e) ter (f) poglavja II Priloge A;
 (b)
 prevažati v namembno državo članico v posodah, ki so pred uporabo očiščene in razkužene ali sterilizirane in ki se pred odpremo iz osemenjevalnih središč za pridobivanje semena zapečatijo.
 4.
 Državam članicam, ki imajo status območja prostega bolezni Aujeszkega v skladu s členom 10 Direktive 64/432/EGS, na svoje ozemlje ali v svojo regijo ni treba sprejeti semena iz osemenjevalnih središč za pridobivanje semena, v katera sprejemajo živali, cepljene proti bolezni Aujeszkega.
 Države članice, ki nameravajo izkoristiti določbe prvega odstavka, morajo pred uporabo o tem obvestiti Komisijo in druge države članice.
 PRILOGA D
 Vzorec veterinarskega spričevala za trgovino s semenom znotraj Unije domačih prašičev
 “
 (1) UL L 59, 4.3.2008, str. 19.