type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 23.12.2005
 FI
 Euroopan unionin virallinen lehti
 C 327/3
 EU-TUNISIA-ASSOSIAATIONEUVOSTON SUOSITUS,
 annettu 4. heinäkuuta 2005,
 EU–Tunisia-toimintasuunnitelman täytäntöönpanosta
 (2005/C 327/03)
 EU–TUNISIA-ASSOSIAATIONEUVOSTO, joka
 ottaa huomioon Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Tunisian tasavallan välisestä assosioinnista tehdyn Euro–Välimeri-sopimuksen ja erityisesti sen 80 artiklan,
 sekä katsoo seuraavaa:
 (1)
 Euro–Välimeri-sopimuksen 80 artiklassa assosiaationeuvostolle annetaan valtuudet antaa aiheellisia suosituksia sopimuksen tavoitteiden saavuttamiseksi.
 (2)
 Euro–Välimeri-sopimuksen 90 artiklan mukaan osapuolet toteuttavat yleistoimenpiteet tai erityistoimenpiteet, jotka ovat tarpeen sopimuksesta johtuvien velvoitteidensa täyttämiseksi, ja huolehtivat siitä, että sopimuksen tavoitteet saavutetaan.
 (3)
 Euro–Välimeri-sopimuksen osapuolet ovat sopineet EU–Tunisia-toimintasuunnitelman tekstistä.
 (4)
 EU–Tunisia-toimintasuunnitelmalla tuetaan Euro–Välimeri-sopimuksen täytäntöönpanoa, sillä suunnitelmaa varten on osapuolten välillä yhteisymmärryksessä määritetty käytännön vaiheet, jotka ohjaavat sopimuksen täytäntöönpanoa.
 (5)
 Toimintasuunnitelman on tarkoitus toisaalta määrittää käytännön vaiheet, joiden kautta osapuolet voivat täyttää Euro–Välimeri-sopimuksesta johtuvat velvoitteensa, ja toisaalta luoda laajempi kehys EU:n ja Tunisian suhteiden lujittamiselle niin, että edetään huomattavaan taloudelliseen yhdentymiseen ja syvempään poliittiseen yhteistyöhön kyseisen sopimuksen yleisten tavoitteiden mukaisesti,
 ON ANTANUT TÄMÄN SUOSITUKSEN:
 Ainoa artikla
 Assosiaationeuvosto suosittaa, että osapuolet panevat täytäntöön EU–Tunisia-toimintasuunnitelman (1) siltä osin kuin täytäntöönpano tähtää Euro–Välimeri-sopimuksen tavoitteiden saavuttamiseen.
 Tehty Brysselissä 4. heinäkuuta 2005
 Assosiaationeuvoston puolesta
 Puheenjohtaja
 Jean ASSELBORN
 (1) http://register.consilium.eu.int


type: wikipedia

text:
Sveti Augustin (Aurelije Augustin) (lat.: Aurelius Augustinus Hipponensis; Tagaste, 13. studenog 354. – Hippo, 28. kolovoza 430.) bio je najutjecajniji antički kršćanski mislilac čija je misao značajno prožela zapadnu filozofiju i kršćansku teologiju. Svetac je Katoličke Crkve i teološki autoritet. Njegov način gledanja na grijeh, milost, slobodnu volju i spolnost teško se mogu zaobići. Najpoznatije djelo su mu Ispovijesti (Confessiones), duhovno-filozofska autobiografija prepričana u prvome licu. U njoj opisuje svoj grešan život i stranputice, preobraćenje preko sv. Ambrozija, ulazak u duhovnu sferu bitka, i naposljetku, svoje biskupstvo u Hipponu. Jedan je od četiri velika latinska crkvena oca, uz sv. Ambrozija, sv. Jeronima i sv. Grgura Velikoga. Osim toga bio je pisac, glazbeni teoretičar, teolog i jedan od najutjecajnijih kršćanskih učitelja. Koristio se novoplatonizmom za izražavanje kršćanskih ideja. Univerzalno je prihvaćen od srednjega vijeka sve do današnjeg dana.
 Životopis
 Sveti Augustin (Aurelije Augustin) se rodio 13. studenoga 354. u Tagasti, gradiću u Numidiji. Danas je to mjesto u Alžiru, a zove se Souk Ahras. Njegov otac bijaše mali posjednik, ali imanje je zbog velikih poreza donosilo sve manje prihoda. Zato će Augustin moći na škole samo uz obilnu pomoć jednog svog zaštitnika. To je za njega bilo ponižavajuće i on je tu milostinju doduše primio, ali je ipak bio ranjen u svojem ponosu. Neki misle da mu je ta okolnost utisnula u dušu onu silnu osjetljivost, koja će za njega biti karakteristična kroz cijeli život. Dok je njegov otac, Patricije, bio poganin-bezbožnik, majka mu je sveta Monika bila gorljiva kršćanka (jedan pisac veli “fantastična”), prava vjernica, išla je dva puta na misu, moleći za preobraćenja svoga sina. Augustin je bio veoma živahan duh, iznimno temperamentan, prekomjerno osjetljiv, slabo discipliniran učenik, odviše svjestan da mu učenje ide lako i da se prema tome ne treba naprezati. Prve razrede škole završio je u rodnoj Tagasti. Nakon toga je pošao u Madauru gdje je pohađao predavanja nekog gramatika da bi se tako pripremio za zvanje govornika. Homer i grčki jezik ne učiniše na njega baš neki jači dojam. No zato se zanosio i bio oduševljen za rimskog pjesnika Vergilija. Lio je suze čitajući o nesreći kraljice Didone. Kad je Augustinu bilo 16 godina, ponestalo mu je novca pa se iz Madaure morao vratiti kući. Taj prisilni povratak na njega nije dobro djelovao i on se pridružio jednoj bandi mladih izgrednika razbijača. Na sreću, to nije dugo potrajalo. Zahvaljujući svome dobrotvoru, mogao je nastaviti nauke i to u Kartagi, gdje je bujao razvratan i pokvaren život, a u tu je močvaru i on uronio. Našao si je “prijateljicu”, s njom podržavao nezakonite veze te imao sina Adeodata. Uz Kartagu ga je držala ne samo želja za naukom već i žarka ljubav prema djevojci. Kako mu studij nije zadavao posebne brige, bio je ponosan i na rezultate koje je postigao. Pijući iz čaše užitaka punim gutljajima, uživajući ugled blistava studenta, u duši je ipak bio nemiran. Tada je čitao Ciceronova djela i u duši mu se poče buditi “ljubav prema mudrosti”. Čitao je i Bibliju, no njezin hrapavi jezik, prema blještavu Ciceronovu stilu, činio ju je u njegovim očima bijednom knjigom.
 Uskoro je upao i u mrežu Manijevih učenika te postao manihejac. Manihejci su tumačili paradoks nereda u svijetu postojanjem dvostrukog počela: dobra i zla, koja vladaju svijetom. To je naučavanje nastalo prije više od dva stoljeća u središnjoj Aziji – pod perzijanskim učiteljem Zoroasterom, čiji je nauk razlikovao Ahuru Mazdu i Ahrimona – te prodiralo malo-pomalo na Zapad, u Sredozemlje, zadajući kršćanstvu teške gubitke. Sve događaje u svijetu tumačili su kao borbu između dviju vječitih sila: svjetla i tame, duha i materije. Iz pomiješanosti svjetla i tame nastao je ovaj svijet; zato je i zao. Augustin je ispočetka bio oduševljen manihejac, no tada se počeo sve više oslobađati mitološkoga sadržaja tog nauka. Počeo je uočavati zbrkanost manihejskog nauka na području filozofije i teologije te njezinu dekadencu na području morala. Bio je i odviše inteligentan, da ne bi uočio što je u maniheizmu slabo i jadno. On je sve više tragao za pravim smislom života, a na to mu temeljno pitanje maniheizam, zaista, nije mogao dati pravi odgovor.
 Poslije će Augustin u svojim spisima s pet dokaza pobiti manihejsku zabludu. Ako ih želimo svesti na ono bitno, možemo reći ovako:
 1. Ne mogu postojati dva Boga, nego samo jedan i to onaj koji je posve apsolutno savršen, nepromjenjiv i vječan, bez početka i svršetka. A takvo biće može biti samo jedno jer, kad bi ga u savršenosti mogao netko drugi nadmašiti, onda bi taj bio pravi Bog. Dakle, moguć je samo jedan pravi Bog, nema dualizma.
 Završivši nauke, Augustin je u Tagasti postao profesor. Tu je službu obavljao 13 godina. Želja za karijerom odvest će ga iz Tagaste u Kartagu, a zatim će
 i u Rimu predavati retoriku. Sveta je Monika, majka sv. Augustina, kako je poznato, mnogo molila za njegovo obraćenje, no molitva osta dugo neuslišana. Kad je njezin sin, koji bijaše učitelj govorništva u Kartagi, naumio poći u Rim da bi ondje mogao još uspješnije poučavati njegova se majka pobojala da će u velikom gradu za njezina sina biti još više pogibelji pa ga je plačući molila da promijeni svoju odluku. Cijelu je sljedeću noć provela u molitvi, moleći Boga da spriječi odluku njezina sina o putu preko mora. Drugo je jutro doznala sva u strahu da je njezin sin otputovao. Zašto Bog nije uslišio njezinu molitvu? Zato što je boravak u Italiji postao veoma koristan. Ondje će se Augustin obratiti. Sam će kasnije reći: “Bože, ti nisi ispunio želju moje majke da joj dadneš ono za što je uvijek molila!”
 Nakon rada u Rimu, Augustin je napokon g. 384 dobio novo namještenje u carskoj rezidenciji u Milanu, gradu koji je tada bio prijestolnica Zapadnorimskoga Carstva. Uz sve uspjehe na profesorskom, retorskom i filozofskom polju, uz udovoljavanje strastima, prati ga stalno neki nutarnji nemir. I on osjeća: “U meni su dva čovjeka...” Međutim Milano će postati odlučna točka njegova života. Ondje je počeo proučavati djela genijalnog mislioca neoplatonizma Plotina (205. – 270.). Tamo ga je pronašla Monika, anđeo čuvar njegova života, te ga uspjela skloniti da prekine nedopuštene odnose s Adeodatovom majkom. U Milanu je Augustin susreo biskupa svetoga Ambrozija (340. – 397.) – po Augustinu prvi čovjek koji je zabilježen u povijesti da čita naglas – u kojem je našao sebi dostojna partnera u raspravljanju o najvažnijim životnim pitanjima, o problemima koji su njega samoga mučili. Augustin je požudno slušao njegove propovijedi, gutajući njegove riječi. Smatrao ga je nedostiživim govornikom. Poslije će o svojim doživljajima u milanskoj katedrali zabilježiti: “O Bože, koliko sam suza prolio kod tvojih himana i pjesama! Kako sam bio ganut kad je tvoja crkva odzvanjala od lijepa pjevanja. Oni su tonovi balzam za moje uho i s njima se tvoja istina izlijevala u moje srce tako da je u meni plamtio žar pobožnosti.” Uz govorništvo i ljepotu liturgijskog slavlja u Augustina je malo-pomalo počelo prodirati i Kristovo Evanđelje. Tada je čitao i Plotinove Enneade i ta lektira dade konačan pravac njegovu životu. Po Plotinovu idealističkom misaonom sustavu te utjecaju biskupa Ambrozija definitivno se približio kršćanstvu. Međutim se još uvijek nije mogao otrgnuti od spona koje su ga sputavale, a to su: častohleplje, uspjeh, karijera, zlato i seksualni užici.
 Božja ga milost, koju za njega ustrajno moli majka mu Monika, prati ukorak. Augustin dobiva u ruke životopis sv. Antuna pustinjaka, iz pera sv. Atanazija – čovjeka koji je napisao Nicejsko vjerovanje – čita ga i ostaje pod dubokim dojmom. Divi se pred idealom mnoštva onih kojih su sve ostavili i pošli za Kristom u pustinju, u samoću, u molitvu i pokoru. Augustin i sam stoji sada pred odlučnim korakom od svoga života i on mora nešto pametno stvoriti. Taj će korak biti dar Božje milosti koja ga prati. Kad kasnije o njoj bude raspravljao s pelagijancima, znat će je braniti ne samo iz Svetoga pisma, već i iz vlastitog iskustva.
 Prizor konačnog obraćenja sam je Augustin ovjekovječio u Ispovijestima. U to je vrijeme upadno tražio samoću. Tako se bio povukao u osamljenost vrta svoje kuće u Milanu. Tamo je plakao od boli nad svojim bijednim stanjem, razapet između ideala i nagona. U svom je bezizlaznom stanju molio za pomoć odozgora. Vapio je: “A što sada, Gospodine, i kako će dugo potrajati ovakvo stanje?” Tada je čuo kako netko dječjim glasom viče: “Tolle – lege, tolle – lege! – Uzmi i čitaj!” Uzeo je Sveto pismo i oči mu se zaustaviše na ovome tekstu: “Svucimo sa sebe djela tame, a obucimo se u oružje svjetla! Hodimo pristojno kao po danu; ne u razuzdanim gozbama i pijankama, ne u bludnosti i raspuštenosti, ne u svađi i zavisti, nego se obucite u Gospodina Isusa Krista i ne brinite se oko tjelesnoga da ugađate pohotama!” (Rim 13,12-14). Taj je nadahnuti tekst bio savršen odgovor na njegov zov i vapaj iz dubina. On je iz Augustina protjerao svu tamu nesigurnosti, ispunivši mu srce snažnim svjetlom. U svojoj 32. godini života Augustinova duša pronalazi napokon Gospodina. Za tu je milost bio cijeli život zahvalan Bogu, a njegove Ispovijesti nisu drugo do himna zahvalnica Gospodinu.
 Augustin je još nekoliko tjedana nastavio svoju službu profesora govorništva, a onda se zahvalio. S majkom, sinom i nekim prijateljima povukao se na ladanjsko dobro nekog svoga prijatelja u blizini jezera Como. Prijatelji su mu omogućili dulji skroviti boravak ondje. U uskrsnoj noći 23. travnja 387. primio je iz ruku milanskoga biskupa, svetoga Ambrozija, sakramenat krštenja sa svojim sinom Adeodatom. Na povratku u Afriku Monika je umrla u Ostiji, lučkom gradu na ušću Tibera u Tirensko more. Tko je pročitao Augustinove Ispovijesti, rado posjećuje to mjesto jer ga je u tom remek-djelu opisao divno, a još divnije život i smrt svoje majke Monike, koja je jedan od najvećih genija kršćanstva. Na zidu jedne od negdašnjih kuća ispisan je Augustinov dijalog (dakako skraćen) s majkom kad su u Ostiji čekali brod; majka ga nije dočekala, već je ondje umrla, sva sretna što je uz nju stajao njezin obraćeni sin za čije obraćenje bijaše prolila mnogo suza, izmolila mnogo molitava, prikazala mnoštvo žrtava. Augustin je stigao u zavičaj u jesen 388. Prodao je očevo imanje te s prijateljima i istomišljenicima provodio neke vrste redovnički život produbljujući svoju duhovnost te studirajući i dalje filozofiju i teologiju. To je razdoblje trajalo tri godine.
 Tada se jednog dana našao u crkvi u Hippo Regiusu, Hiponu (danas Annabi). Stari je mjesni biskup Valerije predložio zajednici da mu izaberu svećenika koji će mu pomagati, a osobito u propovjedničkoj službi. Augustinova prisutnost u crkvi nije ostala nezapažena. Narod je povikao: “Augustin – svećenik!” Kandidat je protestirao, branio se, briznuo u plač, smatrajući se valjda nevrijednim, no sve bijaše uzalud. Narod ovdje bijaše, doista, glas Božji. Njegovo je svećeničko ređenje bila odlučena stvar. Zaređen je za svećenika 391. godine. Za njega je to bila velika žrtva. Morao se odreći onoga lijepoga, mirnoga, kontemplativnog života u društvu prijatelja te prihvatiti teške službe svećeničkog služenja. No, kršćanin nije vjernik samo za sebe, već i za Crkvu, za zajednicu. Augustin će 5 godina kasnije, g. 396., kao biskup naslijediti Valerija u Hiponu, drugom po važnosti gradu rimske Afrike. Utjecaj će hiponskoga biskupa prelaziti daleko međe njegove biskupije, i to ne samo prostorno, već i vremenski sve do dana današnjega. On je u svoje doba postao neosporan vođa afričkog episkopata, ali i teološka svijest i savjest cijele Crkve. Novi je biskup Hipona uza sve to u prvom redu bio sluga svoje Crkve u Hiponu. A biskupsku je službu shvaćao “ne kao predstojništvo, već kao služenje”. Sa svojim je klerom provodio zajednički život pod veoma strogim pravilom. Prof. Franz Spirago u svojoj Zbirci primjera spominje natpis u blagovaonici sv. Augustina koji je glasio: “Qisquis amat dictis absentem rodere vitam hanc mensam vetitam noverit esse sibi.” (Neka se klone ovog stola oni koji rado vrijeđaju tuđu čast.)
 Augustin je obavljao i službu velikog teologa i učitelja Crkve. On je čitavom svojom kulturom bio Rimljanin, a inače genijalan mislilac, koji je iza sebe ostavio monumentalno djelo neusporedive vrijednosti. Bio je filozof, teolog, pastir duša, čovjek velike duhovnosti, naučitelj milosti i ljubavi. Njegovo pisano djelo broji 113 knjiga i 218 pisama. Kroz te se spise provlače sve rasprave tadašnje afričke Crkve i kršćanskoga svijeta, osobito one što ih prouzročiše donatisti i pelagijanci. Augustinovo cjelokupno djelo, pa i njegove polemike, nije imalo druge svrhe do službe Crkvi njegova i budućih vremena. On je najznačajniji filozofski mislilac među svetim Ocima, a njegova teologija ide u vrhunce patristike. No, iako je bio jedan od najvećih genija svog doba, dopustio je da ga i kritiziraju, a plod je toga njegovo znano djelo Retractationes u kojem je korigirao neka svoja mišljenja. U tome je također pokazao veličinu duha jer je kraj sve svoje nadarenosti bio svjestan da ipak nije nepogrješiv. To je nadasve pokazao na duhovno-moralnom planu u svojim besmrtnim Ispovijestima – remek-djelu kršćanske pa i svjetske literature, uvijek vrijednom i suvremenom. U njemu je dao dubok i svestran uvid u svoj religiozni razvoj. Uz Ispovijesti tu je i drugo Augustinovo remek-djelo De civitate Dei (O Božjoj državi) u kojem je sadržana najvrjednija starokršćanska apologetika, obrana kršćanstva, a u isto vrijeme poštovanja dostojna teologija povijesti. Povod je za pisanje tog djela dao kriv sud da je za propast Rimskog Carstva krivo kršćanstvo. Svoju je bogatu i dubokoumnu teologiju Augustin razvio u sukobu s herezama svog vremena: maniheizmom, donatizmom i pelagijanizmom. Donatistička je hereza naučavala da vrijednost sakramenata ovisi od duhovne čistoće i kreposti djelitelja i stoga su osnovali crkvu isključivo samo od onih čistih u kojoj za grješnike nije bilo mjesta, a najmanje milosrđa. Naučavali su i neke druge zablude, na primjer ponovno krštenje. Ta je zabluda dolazila od krivog poimanja sakramenta jer se njegova djelotvornost i učinkovitost vezala uz čistoću djelitelja. Za Augustina je to značilo svoje ufanje stavljati u čovjeka, a ne u Krista, uzročnika i pravog djelitelja sakramenata. To prema svetom Augustinu znači da nije Petar ili Ivan koji krsti, već je to Krist sam.
 Protiv pelagijanizma, svojevrsnog naturalizma, koji je nijekao stvarnost istočnog grijeha, pa i potrebu milosti, Augustin je razvio temelj svog nauka o milosti. Bog je čovjeka kod stvaranja upravio prema konačnom nadnaravnom cilju i za to ga obdario milošću. Čovjek je nadnaravna slika Božja, grijehom ranjena, ali po Kristu opet povraćena u prvotno stanje. Krist je svojom milošću spasio i opravdao palog čovjeka. Ta je milost dakako dar Kristove muke, smrti i uskrsnuća. Opravdavajuća milost je ponovno stvaranje čovjeka jer po njoj postaje homo novus – novi čovjek u Kristu. Ta milost sadrži u sebi izlijevanje Božje ljubavi na čovjeka koji postaje Božji prijatelj, ljubimac, štoviše, ljubljeni sin. A tek ljubav prema Bogu čovjekove čine čini nadnaravnima i za nebo zaslužnima. Čovjek, dakle, s Božjom ljubavlju i milošću, bez koje ne može ništa, mora surađivati, a to znači živjeti u Božjoj ljubavi i prijateljstvu. Upravo je Augustin rekao: “Bog, koji te je stvorio bez tebe, neće te i spasiti bez tebe!” Pelagijanizam, na žalost, stavlja u čovjeka preveliku moć, kao da mu nije potrebna Božja milost. Augustin si je g. 426. izabrao biskupa-pomoćnika.
 Umro je 28. kolovoza 430., kad su Vandali već tri mjeseca opsjedali njegov biskupski grad. Nakon pada Hipona tijelo su mu prenijeli najprije na Sardiniju, a g. 722. Luitprand ga je prenio u Paviju. U Ispovijestima Augustin priznaje: “Kasno sam te uzljubio, ljepoto tako stara i tako nova, kasno sam te uzljubio! A eto, ti si bio u meni, a ja izvan sebe. Ondje sam te tražio nasrćući na ta lijepa bića koja si stvorio, ja rugoba. Ti si bio sa mnom, a ja nisam bio s tobom. Mene su daleko od tebe držale one stvari koje ne bi postojale kad ne bi bile u tebi. Zvao si me i vikao, probio si moju gluhoću, zabljesnuo si, sijevnuo si i rastjerao moju sljepoću, prosuo si miomiris, a ja sam ga upio da uzdišem za tobom, okusio sam ga pa gladujem i žeđam, dotakao si me, i zato gorim za tvojim mirom.”
 Augustin i filozofija
 Od drevne misli Augustin je naslijedio ideju da je filozofija "ljubav prema mudrosti" (Confessiones 3.8; De civitate Dei 8.1), tj. pokušaj potrage za srećom – ili, kao što su to mislili kasnoantički mislioci, i poganski i kršćanski. spasenje – traženjem uvida u pravu prirodu stvari i življenje u skladu s tim. Ovu vrstu filozofije on izričito podupire, posebno u svojim ranim radovima (Contra Academicos 1.1). Uvjeren je da je pravi filozof ljubitelj Boga, jer je istinska mudrost u krajnjem slučaju identična Bogu, točka na kojoj se osjeća u dogovoru s Pavlom (1. Korinćanima 1,14) i Platonom (usp. De civitate Dei 8.8). Zato smatra da je kršćanstvo "prava filozofija" (Contra Iulianum 4.72; mišljenje je uobičajeno među drevnim, posebno grčkim, kršćanskim misliocima) i da je prava filozofija i istinska (kultna) religija identična (De vera religione 8). U slučaju dvojbe, praksa ima prednost nad teorijom. U isto vrijeme, Augustin oštro kritizira „filozofiju ovoga svijeta“ (sekularnu) cenzuriranu u Novom zavjetu koja odvraća pažnju od Krista (Kološanima 2: 8). U svom ranom radu ovu presudu obično ograničava na helenističke materijalističke sustave (stoicizam, skepticizam i epikurizam) (Contra Academicos 3.42; De ordine 1.32); kasnije ga proširuje čak i na platonizam jer potonji negira mogućnost povijesti spasenja (De civitate Dei 12.14).
 Glavna greška s kojom filozofi pogriješe je arogancija ili ponos (superbija), prigovor koji uzima s obzirom na to da je arogancija, prema Augustinovom mišljenju, korijen svih grijeha. Iz bezobrazluka filozofi pretpostavljaju da mogu dostići sreću vlastitom vrlinom (De civitate Dei 19.4, kritika prvenstveno usmjerena protiv stoika), pa čak i oni među njima koji su stekli uvid u pravu prirodu Boga i njegovu Riječ (tj. platonisti) nisu u stanju "vratiti se" u svoju božansku "domovinu", jer s ponosom odbacuju posredovanje Krista utjelovljenoga i umjesto toga pribjegavaju ponosnim i zlobnim demonima, tj. tradicionalnim poganskim kultovima i teurgiji (Confessiones 7.27; U evangelium Iohannis tractatus 2,2–4; De civitate Dei 10,24–29; Madec 1989). U svojim prvim radovima Augustin opisuje vlastiti filozofski program frazom "spoznati Boga i dušu" (Soliloquia 1.7; De ordine 2.47) i obećava da će ga provoditi sredstvima platonske filozofije sve dok nisu u sukobu s autoritetom biblijskog otkrivenja (Contra Academicos 3.43). Tako ponovno postavlja stara filozofska pitanja o pravoj prirodi ljudskog bića i prvom principu stvarnosti, a on zastupa ključnu neoplatonsku ideju da znanje o našem istinskom ja uključuje znanje o našem božanskom podrijetlu i omogućava nam da se vratimo na njega (usp. Plotinus, Enneads VI.9.7.33–34). Iako su to osnovne karakteristike Augustinove filozofije kroz cijelu njegovu karijeru, one se značajno razlikuju i modificiraju kako se njegov angažman s biblijskom mišlju pojačava i pojmovi stvaranja, grijeha i milosti dobivaju veći značaj. Augustin u potpunosti nije svjestan – jer to tada nije bilo moguće – srednjovjekovnog i modernog razlikovanja "filozofije" i "teologije"; oboje su neraskidivo isprepleteni u njegovoj misli – kao i u misli većine srednjovjekovnih mislilaca – i neprihvatljivo je pokušati razdvojiti ih fokusiranjem isključivo na elemente koji se s modernog stajališta smatraju „filozofskim“.
 Augustinov platonizam
 Augustin nam govori da ga je u osamnaestoj godini Ciceronova (sada izgubljenog) protreptičkog dijaloga Hortensius pokrenuo za filozofiju (Confessiones 3.7), te da je kao mladić čitao Aristotelove Kategorije i da je na njegovo obraćenje uvelike utjecalo njegovo čitanje neoplatoničara, kao i Pavlova pisma (ib. 7.27; Contra Academicos 2.5). Od 390-ih nadalje Biblija postaje odlučujuća za njegovu misao, posebno knjiga Postanka, Psalmi i pavlinski i johanski spise (iako njegova egzegeza ostaje filozofski impregnirana), a čini se da je njegova zrela nauka o milosti izrasla iz novog čitanja Pavla oko 395. Najduži filozofski utjecaj na Augustina je neoplatonizam. Ne navodi autore i točne teme „knjiga platonista“ (Confessiones 7.13) koje je na latinski jezik preveo kršćanski neoplatonist Marius Victorinus iz četvrtog stoljeća (ib. 8.3.) koje je čitao 386. godine. U dvadesetom stoljeću postojala je trajna i ponekad žestoka rasprava o tome treba li privilegirati Plotina (koji se spominje u De beata vita 4) ili Porfirija – koji je napisao Plotinovi autobiografiju – kao glavni neoplatonski utjecaj na Augustina. Danas većina znanstvenika prihvaća kompromis da su „knjige platonista“ sadržavale neke traktate o Plotinu (npr. Enneade I.6, I.2, V.1, VI.4–5) i izbor iz Porfirija (Sententiae i možda, Symmikta Zetemata). U svakom slučaju, važnost ovog problema ne treba preuveličavati, jer čini se da je Augustin nastavio svoja neoplatonička čitanja nakon 386. Otprilike 400. imao je na raspolaganju Porfirijevu filozofiju iz Orakla; u De civitate Dei 10. (ca. 417. godina) citira iz svog Pisma Anebu i inače neprovjerenog anagogičnog traktata pod naslovom, u prijevodu koji je koristio Augustin, De regressu animae, u čije utjecaje neki sumnjaju već u najranijim djelima Augustina.
 Za filozofiju uma u drugoj polovici De trinitata možda se okrenuo neoplatonskim tekstovima o psihologiji. Iako nas izmiču točni izvori Augustinovog neoplatonizma, kritika izvora uspjela je odrediti neke prožimajuće osobine njegove misli koje su nesumnjivo neoplatonijskog porijekla kao na primjer: transcendencija i nematerijalnost Boga; superiornost nepromjenjivog nad promjenjivim (usp. Platon, Timeje 28d); ontološka hijerarhija Boga, duše i tijela; beskompromisnost i besmrtnost duše; dihotomija razumljivih i razumnih carstava (koja se pripisuju Platonu u Contra Academicos 3.37); neprostorna sveprisutnost razumljivih u razumnom (Confessiones 1.2–4; Pismo 137.4) i kauzalna prisutnost Boga u njegovu stvaranju (De immortalitate animae 14–15; De Genesi ad litteram 4.12.22); postojanje razumljivih (platonskih) oblika koji se nalaze u umu Božjem i djeluju kao paradigme razumnih stvari (De diversis quaestionibus 46); nutarnost razumljivog i ideja da pronalazimo Boga i Istinu okrećući se prema unutra (De vera religione 72); nauk zla kao nedostatka ili privole dobrote; razumijevanje ljubavi duše prema Bogu kao kvazi-erotske želje za istinskom ljepotom (Confessiones 10.38). Prepoznatljiv platonski element je pojam intelektualnog ili duhovnog uspona. Augustin misli da ćemo okretanjem prema unutra i od tijela prema duši (tj. Od znanja o objektima do samospoznaje) i od razumnog do razumljivog na kraju biti u stanju da nadiđemo sebe i stupimo u kontakt s vrhovnim bićem koje nijedno osim Boga i Istine i to nam je više unutarnje nego naše nutarnje ja (Confessiones 3.11.) On je nadaleko inspiriran Platonovom Državom (Politea).
 Osnovna načela
 Augustina je posebno zaokupljen pitanjima o Bogu, kojega otkriva kao savršeno biće, prvotnu istinu i vječnu ljubav, te pitanjima o Čovjeku, kod kojega studira osobito narav, duhovnost i slobodu. Svoju filozofsku misao temelji na trima osnovnim načelima: nutarnjosti, sudjelovanju i nepromjenljivosti.
 Nutarnjost (interiornost) otkrio je čitajući novoplatonovce. Polazište je Čovjek u čijoj se nutrini, u njegovoj duši, otkriva prisutnost istine: »U unutarnjem čovjeku prebiva istina«. Ta se istina dostiže samo umom koji je, polazeći od podataka osjetila, sposoban spoznati istinu.
 Sudjelovanje (participacija) srž je Augustinove filozofije i tim načelom izriče da je svako dobro ili dobro po naravi ili po sudjelovanju. U prvom je slučaju riječ o apsolutnom dobru, a u drugom o ograničenome: »Svako je dobro ili Bog ili od Boga proizlazi«.
 Nepromjenljivost (imutabilnost) znači da promjenljiva bića nisu istinska: »Istinski i autentični bitak samo je nepromjenljivi bitak«. To načelo pomaže razlikovanju bića po biti i bića po sudjelovanju, odnosno Stvoritelja i stvorenja. Na tri filozofska pitanja (bića, spoznaje i ljubavi) Augustin daje tri rješenja. Probleme bića rješava božanskim stvaranjem ni iz čega, a s tim povezuje i problem zla, koje za Augustina nije biće nego manjak (privacija) dobra, pa zato zlo i ne može opstojati nego u dobru, ali ne u savršenom Dobru. O stvaranju ovisi i početak vremena. Iluminacija (rasvijetljenost, rasvjetljivanje) je Augustinov odgovor na problem spoznaje. Kao što je Bog uzrok bića, tako je i svjetlo spoznaje. Ljudska se čežnja za ljubavlju ostvaruje u blaženstvu kojemu je izvor u Bogu.
 Epistemologija
 Augustinova teorija znanja – njegova takozvana doktrina iluminacije ili rasvjetljavanja – izrazito je neempirijska epistemologija zasnovana na vjerojatno neoplatoničkom čitanju Platonove doktrine sjećanja. Poput Platona i njegovih sljedbenika, Augustin misli da istinsko znanje zahtijeva upoznavanje iz prve ruke; informacije iz druge ruke, npr. iz pouzdanih se svjedočenja, mogu proizvesti istinita pa čak i opravdana uvjerenja, ali ne i znanje u strogom smislu. U slučaju razumnih predmeta – koji, strogo govoreći, uopće ne priznaju znanje, nego samo mišljenje – takvo je upoznavanje iz prve ruke moguće kroz percepciju osjeta. Prepoznavanje razumljivih predmeta, međutim, ne može se postići empirijski putem apstrakcije, niti nas jezično prenosi od strane ljudskog učitelja; radije, takva spoznaja zahtijeva osobnu intelektualnu aktivnost koja rezultira intelektualnim uvidom, koji sudimo po kriteriju koji ne nalazimo nigdje osim u sebi. Paradigma ove vrste spoznaje su matematičke i logičke istine i temeljne moralne intuicije, koje razumijemo ne zato što vjerujemo učitelju ili knjizi, već zato što ih vidimo sami (De magistro 40, usp. De libero arbitrio 2,34). Uvjet mogućnosti i kriterij istinitosti ovog intelektualnog uvida nije ništa drugo doli Bog koji je utemeljen na način neoplatonskog nematerijalnog načela (Jedno), oboje imanentno i transcendentno u odnosu na našu dušu. Augustin uglavnom objašnjava ovu platonizirajuću teoriju apriornog znanja pomoću dvije upečatljive slike: unutarnjeg učitelja i iluminacije.
 U Soliloquiji Augustin kaže, na način koji jako podsjeća na Platona, da upravo kao što je sunce i vidljivo i osvjetljava vidne predmete, kako bi oku omogućilo da ih vidi, Bog je razumljiv i osvjetljava razumljive predmete (koji su ovdje identificirani s objektima slobodnih disciplina i podređeni Bogu) kako bi razum ("oko" duše) mogao aktivirati svoju sposobnost intelekcije. Kasnija verzija u De trinitate izričito predstavlja božansko osvjetljenje kao alternativu platonskom sjećanju i situira ga u okviru teorije stvaranja. Ovdje Augustin kaže da je ljudski um stvorio Bog na takav način da je "povezan" s razumljivom stvarnošću "odozdo" (subiuncta) i s kapacitetom (capacitas) koji mu omogućuje da "vidi" razumljive u svjetlo razumljive istine, baš kao što je oko po prirodi moguće vidjeti boje na svjetlu Sunca. Obje slike, ako se ispravno čitaju, trebale bi spriječiti nerazumijevanje da Augustinova epistemologija čini ljudsko znanje u potpunosti ovisnim o božanskom djelovanju, s tim da čovjek postaje samo pasivni primatelj otkrivenja. Prepoznavanje ne proizlazi jednostavno iz Kristove prisutnosti u našoj duši, već iz "savjetovanja" s unutarnjim učiteljem, tj. Iz naših probnih prijedloga koji tvrde da prenose istinu o razumljivoj stvarnosti, nasuprot unutarnjim standardima koje posjedujemo zahvaljujući Kristovoj prisutnosti. I dok je svako ljudsko biće „obasjano“ božanskom svjetlošću barem odostraga kako bi moglo donositi istinske prosudbe o ispravnom i pogrešnom ili dobrom i zlu, kako bi se ta prirodna intuicija razvila do punog znanja ili mudrosti i bila U stvari da možemo voditi krepostan život, moramo se pretvoriti u Boga, "izvora" svjetlosti (De trinitate 14.21). Dakle, iako su sva ljudska bića po prirodi sposobna pristupiti razumljivoj istini, u tome uspijevaju samo oni koji imaju dovoljno dobre volje – vjerojatno oni koji podupiru kršćansku religiju i žive u skladu s tim.
 Ovaj snažni dobrovoljni element blisko povezuje Augustinovu epistemologiju s njegovom etikom i, u konačnici, s njegovim naukom o milosti. Kao i sve ljudske agencije, težnja za mudrošću odvija se u uvjetima palog svijeta i susreće se s poteškoćama i preprekama kojima je čovječanstvo podvrgnuto zbog izvornog grijeha. Da bi ilustrirao što on misli pod „viđenjem stvari sami“ „u svjetlu istine“, Augustin često navodi primjer sokratskog majeutičkog dijaloga i čini se da se u nekim odlomcima svog ranog djela obraća pozornost na platonsku doktrinu sjećanja (poznata mu je iz Cicerona, Tusculan diskutacije 1.57) anamneza, na takav način da implicira postojanje duše. Teško je reći je li rani Augustin doslovno vjerovao u sjećanje i preegzistenciju, posebno zato što je bio svjestan da neki neoplatonisti tumače platonsko sjećanje kao aktualizaciju našeg stalno prisutnog, ali latentnog znanje razumljivog, a ne kao sjećanje na naše prošlo poznanstvo s njim. Ako se, kao u De immortalitate animae 6, uzme sjećanje kako bi se dokazala besmrtnost duše (kao što je to učinjeno u Fedonu), teško je vidjeti kako se pretpostojanje ne bi trebalo podrazumijevati. U svakom slučaju, netočno je reći, kao što se to ponekad i događa, da je Augustin odustao od teorije sjećanja jer je shvatio da je pre-postojanje u suprotnosti s kršćanskom vjerom. U De civitate Dei (12.14 itd.) Augustin odlučno odbacuje platonsko-pitagorejsku metempsihozu ili prelazak duša, kao nespojive s vječnom srećom i ekonomijom spasenja, a u De trinitate (12.24) [enonova verzija teorije sjećanja, koja podrazumijeva transmigraciju, odbacuje se u korist iluminacije.
 Vjera i razum
 Iako moderna rasprava ima tendenciju da vjeru i razum smatra alternativnim ili čak međusobno isključivim načinima, u Augustinovom epistemološkom i egzegetskom programu njih dvoje su nerazdvojni. On odbacuje racionalizam filozofa, posebno manihejaca, kao neopravdano pretjerano povjerenje u sposobnosti ljudskog razuma koje proizlaze iz grešnog ponosa i kao arogantno zanemarivanje Kristova otkrivenja u Pismu (De libero arbitrio 3,56; 60; Confessiones 3,10-12). Protiv fideizma na koji je naišao u nekim kršćanskim krugovima inzistirao je na tome da je dobro i prirodno upotrijebiti racionalni kapacitet koji smo stvorili za traženje razumijevanja istina koje prihvaćamo od vlasti biblijskog otkrivenja, iako će istinsko razumijevanje Boga biti moguće tek nakon ovog života kad ga vidimo „licem u lice“. U ovom epistemološkom i egzegetskom programu, koji je od Anzelma Canterburyjskog prikladno označen kao "vjera koja traži razumijevanje" ili "razumijevanje vjere" (intellectus fidei), vjera je prije razumijevanje u vremenu, ali strano od njega po važnosti i vrijednosti. Prvi korak ka savršenstvu je vjerovanje riječima Pisma; drugi je shvatiti da su riječi vanjski znakovi unutarnje i razumljive stvarnosti i da nas opominju da se obratimo i da se „savjetujemo“ s unutarnjom istinom kako bismo postigli istinsko razumijevanje i, u skladu s tim, dobar život. Filozofski argument može biti od pomoći u ovom procesu; ipak, kako Augustin primjećuje već u Contra Academicos, treba ga povezati s autoritetom Pisma i Vjere kako bi se spriječilo da nestašica ljudskog razuma zaluta.
 Čini se da je Augustinov najraniji dijalog zabavio elitističku ideju da oni obrazovani u slobodnim umjetnostima i sposobni neoplatonskog intelektualnog uspona mogu zapravo prerasti Autoritet i postići potpuno razumijevanje božanskog već u ovom životu. U svom kasnijem djelu odustaje od ove nade i naglašava da će tijekom ovog života, neizbježno karakteriziran grijehom i slabošću, svakom čovjeku trebati vodstvo otkrivenog Kristovog autoriteta. Vjera nije, dakle, samo epistemološka, nego i etička kategorija; ono je bitno za moralno pročišćenje koje trebamo proći prije nego što se možemo nadati čak i pravu spoznaju (Soliloquia 1,12; De diversis quaestionibus 48; De trinitate 4.24; Rist 2001). U velikoj mjeri Augustinova obrana vjere kao valjane epistemološke kategorije počiva na rehabilitaciji istinskog vjerovanja protiv filozofske (platonske i helenističke) tradicije. Augustin uredno razlikuje „vjerovanje“ (fides, riječ koju on također koristi za vjersku vjeru), što povlači za vjernika svijest da on ne zna, od „mišljenja“ (mišljenje), koje su filozofi definirali kao iluziju da znaju što činjenica ne zna. Bez vjerovanja u prijašnji smisao, morali bismo priznati da nismo svjesni vlastite loze i predmeta povijesnih i empirijskih znanosti o kojima, kako Augustin tvrdi u kritici platonizma, iz prve ruke znanje je rijetko moguće. Uvjerenje da osoba koju nismo vidjeli je bila ili je samo može pokrenuti našu bratsku ljubav prema njemu. I očigledno je da se ključni događaji u povijesti spasenja, Isusova smrt na križu i njegovo uskrsnuće ne mogu znati, već samo vjeruju u povijesne događaje, iako znakovi mogu dovesti do razumijevanja potičući nas na razumljivu istinu. Stoga, premda vjera u otkrivenje prethodi racionalnom uvidu u njegovo istinsko značenje, odluka o tome u čiju je vlast vjerovati i koga prihvatiti kao pouzdanog svjedoka sama je razumna. Usprkos tomu vjerovanje može, naravno, biti prevareno (De trinitate 8.6). U običnom životu to je neizbježno i uglavnom neproblematično. Ozbiljniji problem predstavlja opravdanje vjerovanja u Sveto pismo, koje je za Augustina tradicija i autoritet (auctoritas, a ne potestas) Crkve. Kasnije je i Toma Akvinski zastupao slično mišljenje.
 Sloboda i volja
 Iako su se drugi latinski filozofi, posebno Seneka, prije Augustina služili konceptom volje, ona ima mnogo širu primjenu u svojoj etičkoj i moralnoj psihologiji nego u bilo kojem prethodniku i obuhvaća širi spektar pojava nego bilo aristotelovska buleza (otprilike, racionalan izbor) ili stoičke prohaireze (otprilike, temeljna odluka da se vodi dobar život). Augustin se bliže od bilo kojeg ranijeg filozofa približio postavljanju volje kao sposobnosti izbora koja se ne može ograničiti niti na razum, niti na neracionalnu želju. Stoga se tvrdi da je Augustin „otkrio“ volju. Augustin priznaje volju prvog reda i drugog reda, pri čemu je posljednji čin, mogućnost izbora između sukobljenih volja prvog reda. Kao i želje, volje prvog reda su namjerne ili usmjerene objektima i djeluju na svim razinama duše. Poput sjećanja i misli, volja je konstitutivni element uma. Usko je povezan s ljubavlju i, sukladno tome, lokusom moralnog vrednovanja. Ponašamo se dobro ili loše ako i samo ako naši postupci potiču iz dobre ili zle volje, što je ekvivalentno kazivanju da su motivirani pravom (tj. Bogom usmjerenom) ili izopačenom (tj. Samoupravljenom) ljubavlju (De civitate Dei 14.7). S ovom osnovnom idejom, Augustin brani strasti ili osjećaje protiv njihove stoičke osude kao nepravilnosti racionalnog prosuđivanja redefinirajući ih neutralnije kao volje koje mogu biti dobre ili loše ovisno o njihovim namjernim objektima.
 Mehanika volje u Augustinovoj moralnoj psihologiji snažno je zadužena za stoičku teoriju pristajanja, koju ipak modificira u barem jednom pogledu. Kao i u stoicizmu, volja za djelovanjem pokreće se dojmom koji stvara vanjski objekt. Na to um reagira apetitnim gibanjem koje nas nagovara da istrajemo ili izbjegnemo predmet (npr. Užitak ili strah). Ali tek kada damo svoj unutarnji pristanak na ovaj nagon ili ga odustanemo, pojavit će se volja koja, ako okolnosti dopuštaju, rezultira odgovarajućom radnjom. Volja je pravi položaj naše moralne odgovornosti, jer nije ni u našoj moći da li se predmet predstavlja našim osjetilima ili intelektom, niti da li ga uživamo (De libero arbitrio 3.74; Ad Simplicianum 1.2.21.) i naše pokušaje djelovati izvana može uspjeti ili propasti iz razloga koji su izvan naše kontrole. Jedini element koji je u našoj moći jest naša volja ili unutarnji pristanak, za što smo stoga u potpunosti odgovorni. Dakle, osoba koja je pristala na preljub je kriva, čak i ako je pokušaj njenog činjenja zapravo bio neuspješan, a žrtva silovanja koja ne pristane na djelo, čuva je od grijeha, čak i ako osjeća fizičko zadovoljstvo (De civitate Dei 1,16-28.). Stoga Augustin grijeh definira kao "volju da se nepravedno zadrži ili istraje" (De duabus animabus 15). Drugi stupanj gornje strukture, nehotično apetitno kretanje duše, podsjeća na stoičke "prve pokrete", ali također odgovara "nagonu", koji u stoicizmu ne prethodi pristanku, već ga slijedi i odmah rezultira radnja. Ovakva iskušenja u Augustinu nisu osobni grijesi, nego zbog izvornog grijeha. Naša se volja mora osloboditi božanskom milošću kako bismo im se oduprijeli.
 Augustinovo razmišljanje o slobodnoj volji (liberum arbitrium) podliježe određenom razvoju tijekom svoje karijere. 390-ih, suprotstavljajući se dualističkom fatalizmu manihejaca, on koristi cogito nalik argument kako bi pokazao da smo odgovorni za svoje volje, jer smo sigurni da ćemo, kao što smo sigurni, postojati i mislite. Suvremena definicija volje kao pokreta duše prema nekom predmetu želje naglašava odsutnost vanjskog ograničenja, a sljedeća definicija grijeha kao nepravedne volje čini se da podržava načelo alternativnih mogućnosti. U djelu De libero arbitrio – slobodna volja pojavljuje se kao uvjet mogućnosti moralne dobrote, a samim tim i kao veliko dobro; ali kako nije apsolutno dobro (koje je sam Bog), već samo intermedijalno, podložno je zlouporabi, a samim tim i izvoru moralnog zla (De libero arbitrio 2.47–53). Na neki način, pogrešnim odabirom, Adam i Eva napustili su slobodnu volju i za sebe i za cijelo čovječanstvo. Izvorni grijeh pretvorio je našu početnu sposobnost da ne griješimo u nemogućnost da ne griješimo; milost može vratiti sposobnost da se ne griješi u ovom životu i pretvorit će je u nesposobnost za grijeh u sljedećem (De civitate Dei 22.30; De correptione et gratia 33).
 Sv. Augustin u Hrvatskoj
 Augustinova misao utjecala je na hrvatske teologe, a prijevodi njegovih djela na hrvatski približili su je i široj kulturnoj javnosti. Potkraj XIX. st. Antun Sasso preveo je Ispovijesti 1894. godine. To je djelo drugi put preveo Andrija Živković 1930., a treći put Stjepan Hosu 1973. godine. Glavno Augustinovo djelo, O državi Božjoj, preveo je Tomislav Ladan i objavljeno je usporedno na latinskom i hrvatskom jeziku između 1982. i 1996. godine u tri sveska. Marijan Mandac preveo je nekoliko manjih spisa: Poučavanje neupućenih (1988.), Rukovet (1990.) i Govori (I–II, 1990. – 93.). Stjepan Kušar preveo je djelo O slobodi volje (1998.). Izabrane dijelove iz Augustinovih djela objavili su Koloman Rac i Franjo Lasman u knjizi Izbor iz stare književnosti kršćanske (1917.) i Tomislav Janko Šagi-Bunić u knjizi Izazov starih iz 1972. godine.
 Djela
 Corpus Scriptorum Ecclesiasticorum Latinorum (Wien: Holder, Pichler, Tempsky, posljendji volumeni Berlin: De Gruyter)
 Corpus Christianorum Series Latina (Turnhout: Brepols)
 Patrologia Latina edition [PL] (Jacques-Paul Migne (ed.), Paris 1877.)
 The Works of Saint Augustine. A Translation for the 21st Century, 46 vols., John E. Rotelle et al. (eds.), New York: New City Press, 1991–2019.
 Sveti Augustin, Ispovijesti, Verbum, Zagreb, 2012.
 Aurelije Augustin, O državi Božjoj/De civitate Dei, Kršćanska sadašnjost, Zagreb, 1996.
 Literatura
 Ayres, Lewis, Augustine and the Trinity, Cambridge: Cambridge University Press, 2010.
 Bermon, Emmanuel, 2001, Le cogito dans la pensée de saint Augustin, Paris: Vrin.
 Bubacz, Bruce, St. Augustine’s Theory of Knowledge. A Contemporary Analysis, New York: Edwin Mellen Press, 1981.
 Frede, Michael, A Free Will. Origins of the Notion in Ancient Thought, Berkeley: University of California Press, 2011.
 Stjepan Kušar, Srednjovjekovna filozofija – Sv. 2, Školska knjiga, Zagreb, 1996.
 Frederik Koplston, Srednjovjekovna filosofija, Tom 2, BIGZ, Beograd, 1989.
 Izvori
 Augustin, Aurelije, sv., Hrvatska enciklopedija
 Poveznice
 Filozofija
 Srednjovjekovna filozofija
 Skolastika
 De civitate Dei
 Vanjske poveznice
 Molitva svetog Augustina Hiponskog
 De civitate Dei (Marcus Dods) (engl.)
 Izreke svetog Augustina (njem.)
 Sakupljeni tekstovi sv. Augustina (engl.)
 Sveci
 Patristika
 Crkveni oci
 Crkveni naučitelji
 Kršćanski filozofi
 Rimski glazbeni teoretičari


type: caselaw

text:
18.10.2003 DE Amtsblatt der Europäischen Union C 251/7
 Ersuchen um Vorabentscheidung, vorgelegt mit Beschluss Klagegründe und wesentliche Argumente
 des High Court of Justice (England & Wales), Chancery
 Division, vom 28. Juli 2003 in dem Rechtsstreit Fulcrum
 Electronics Limited (in Liquidation) gegen Commissioners Das oben genannte Kraftwerk des DEI gehöre unstreitig zu den
 of Customs and Excise Industrieanlagen, die in der Anlage 1 zur Richlinie 84/360
 aufgezählt seien, und stelle eine „bestehende Anlage“ im
 (Rechtssache C-355/03) Sinne des Artikels 2 Absatz 3 dieser Richtlinie dar. Die
 Hellenische Republik sei folglich gemäß Artikel 13 der
 (2003/C 251/13) Richtlinie verpflichtet, eine Politik und eine Strategie zu ver-
 folgen, die geeignete Mittel zur Anpassung dieser Anlage an die
 beste verfügbare Technologie umfassten. Nach Artikel 16 der
 Der High Court of Justice (England & Wales), Chancery Richtlinie bestehe diese Verpflichtung seit dem 30. Juni 1987,
 Divsion, ersucht den Gerichtshof der Europäischen die Hellenische Republik habe aber noch keine geeigneten
 Gemeinschaften mit Beschluss vom 28. Juli 2003, bei der Politiken oder Strategien festgelegt.
 Kanzlei des Gerichtshofes eingegangen am 18. August 2003,
 in dem Rechtsstreit Fulcrum Electronics Limited (in
 Liquidation) gegen Commissioners of Customs and Excise
 um Vorabentscheidung über Fragen, die mit den (1) ABl. L 188 vom 16.07.1984, S. 20.
 Vorabentscheidungsfragen in der Rechtssache C-354/03 (1)
 identisch sind.
 (1) Siehe Seite 6 dieses Amtsblatts.
 Klage der Hellenischen Republik gegen die Kommission
 der Europäischen Gemeinschaften, eingereicht am
 27. August 2003
 (Rechtssache C-370/03)
 (2003/C 251/15)
 Klage der Kommission der Europäischen Gemeinschaften
 gegen die Hellenische Republik, eingereicht am Die Hellenische Republik hat am 27. August 2003 eine Klage
 22. August 2003 gegen die Kommission der Europäischen Gemeinschaften
 beim Gerichtshof der Europäischen Gemeinschaften einge-
 (Rechtssache C-364/03) reicht. Bevollmächtigter der Klägerin ist Georgios Kanellopou-
 los, beigeordneter Rechtsberater, uristischer Dienst des Staates;
 (2003/C 251/14) Zustellungsbevollmächtigter ist der Botschafter Griechenlands,
 27, rue Marie-Adelaide, Luxemburg.
 Die Kommission der Europäischen Gemeinschaften hat am
 22. August 2003 eine Klage gegen die Hellenische Republik
 beim Gerichtshof der Europäischen Gemeinschaften einge- Die Klägerin beantragt,
 reicht. Bevollmächtigte der Klägerin sind G. Valero Jordana
 und M. Konstantinidis, Juristischer Dienst.
 — die Entscheidung 2003/481/EG der Kommission in dem
 besonderen Abschnitt für nichtig zu erklären, der die
 Anrechnung des von den griechischen Behörden nicht
 Die Klägerin beantragt, wieder einziehbaren Betrages von 14 272 278 DRA
 (41 884,90 Euro) zu Lasten des Mitgliedstaats und nicht
 zu Lasten des EAGFL, Abteilung Garantie, betrifft,
 — festzustellen, dass die Hellenische Republik dadurch gegen
 ihre Verpflichtungen aus Artikel 13 der Richtlinie — zu entscheiden, dass die finanziellen Konsequenzen der
 84/360/EWG (1) des Rates vom 28. Juni 1984 zur Nichtwiedereinziehung des oben genannten Betrages von
 Bekämpfung der Luftverunreinigung durch der Gemeinschaft zu tragen sind.
 Industrieanlagen verstoßen hat, dass sie keine Politiken
 oder Strategien für die schrittweise Anpassung der
 Dampfturbinen- und der Gasturbineneinheiten des
 Kraftwerks des DEI in Linoperamata (Kreta) an die beste Klagegründe und wesentliche Argumente
 verfügbare Technologie festgelegt hat;
 — Verletzung einer wesentlichen Formvorschrift im
 Verfahren, weil Griechenland von der Kommission nicht
 — der Hellenischen Republik die Kosten des Verfahrens gemäß Artikel 8 Absatz 1 der Verordnung Nr. 1663/95
 aufzuerlegen. zu einem Gespräch aufgefordert worden sei;


type: other

jurisdiction: US

text: b' Closeout Memorandum for Case No. M98020006\n ,\n\n O n 3 February 1998 we received an allegation from\n of the and\nr n h ad engaged in a "conspiracy ... to plagiarize\n was done under an NSF grant."\' a l s o claimed\n relation to this matter. After revieurlng the complaint\n able to obtain, we concluded that the matter should be closed without further inquiry. This\n determination is based on the extreme age of the case (the alleged plagiarism occurred over 16\n years ago). Because of the case\'s age, we were unable to obtain the NSF grant file or other\n complete, reliable information. This led to an inability to make reliable factual\n determinations. Finally, we were unable to establish NSF\'s jurisdiction in the matter, because\nit is impossible to determine whether and to what extent the relevant research was supported\n by NSF. For these reasons, this case is closed.\n\n\ncc: Legal\n Assistant Inspector General for Oversight\n Inspector General\n\n\n\n\n , - ----- \'r--\n\n\n\n Page 1 of 1\n\x0c'


text:
 Tähtis õiguslik teade
 |
 21997D0710(08)
 Euroopa Liidu Teataja L 182 , 10/07/1997 Lk 0039 - 0039
 EMP Ühiskomitee otsusnr 9/97,14. märts 1997,millega muudetakse EMP lepingu XIII lisa (transport)EMP ÜHISKOMITEE,võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, mida on kohandatud Euroopa Majanduspiirkonna lepingut kohandava protokolliga, edaspidi "leping", eelkõige selle artiklit 98,ning arvestades, et:lepingu XIII lisa muudeti EMP Ühiskomitee 13. detsembri 1996. aasta otsusega nr 80/96; [1]lepingusse tuleb lisada komisjoni 13. detsembri 1996. aasta direktiiv 96/87/EÜ, millega tehnika arengut arvestades kohandatakse nõukogu direktiivi 96/49/EÜ ohtlike kaupade raudteevedu käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta, [2]ON VASTU VÕTNUD JÄRGMISE OTSUSE:Artikkel 1Lepingu XIII lisa punktile 42b (nõukogu direktiiv 96/49/EÜ) lisatakse:", muudetud järgmiste aktidega:— 396 L 0087: komisjoni direktiiv 96/87/EÜ, 13. detsember 1996 (EÜT L 335, 24.12.1996, lk 45)."Artikkel 2Komisjoni direktiivi 96/87/EÜ islandi- ja norrakeelne tekst, mis on lisatud käesoleva otsuse vastavates keeltes versioonidele, on autentne.Artikkel 3Käesolev otsus jõustub 1. aprillil 1997 tingimusel, et kõik lepingu artikli 103 lõikes 1 ettenähtud teated on EMP Ühiskomiteele esitatud.Artikkel 4Käesolev otsus avaldatakse Euroopa Ühenduste Teataja EMP osas ja EMP kaasandes.Brüssel, 14. märts 1997EMP Ühiskomitee nimeleesistujaC. Day[1] EÜT L 100, 17.4.1997, lk 69.[2] EÜT L 335, 24.12.1996, lk 45.--------------------------------------------------


text:
Bantustan je název pro uměle vytvářená historická samosprávná území existující v letech 1959–1994 v JAR a v letech 1968–1989 v Namibii pro původní černošské obyvatelstvo z důvodů jejich rasové segregace, prosazované tehdejším režimem apartheidu.
 Často lze v literatuře najít i z angličtiny pocházející název Homeland (česky přibližně domovina), pojem bantustan používalo politické vedení apartheidu. Cílem této politiky bylo prosadit rasovou segregaci černého obyvatelstva i územně založením formálně nezávislých státečků. Tyto státy však byly finančně, hospodářsky i vojensky krajně závislé na Jihoafrické republice a jednalo se o jistou formu rezervátů.
 Jednotlivé bantustany byly uměle osídlovány určitým černošským kmenem, např. Ciskei, Transkei.
 Bantustany
 Celkem existovalo následujících deset bantustanů:
 Bophuthatswana
 Transkei
 Ciskei (také Xhosa)
 Venda
 Gazankulu
 KaNgwane
 KwaNdebele
 KwaZulu (Zulu)
 Lebowa (Severní Sotho nebo též Pedi)
 QwaQwa (Jižní Sotho)
 Lesotho a Svazijsko tento status neměly, jednalo se o skutečně nezávislé státy, dřívější britské protektoráty; také Botswana nepatřila do této kategorie.
 Hlavní údaje o jednotlivých bantustanech
 Zdroj dat: Skokan, Ladislav (2007): Afrika – sociogeografický přehled. Ústí nad Labem.
 Související články
 Apartheid
 Bantuové
 Externí odkazy
 Mapa pro JAR
 Mapa pro Namibii
 Geografie Jihoafrické republiky


type: legislation

text:
 Nr. L 322/ 14 Publikatieblad van de Europese Gemeenschappen 7. 11 . 89
 VERORDENING (EEG) Nr. 3334/89 VAN DE COMMISSIE
 van 6 november 1989
 tot wijziging van de restituties bij de uitvoer van mout
 DE COMMISSIE VAN DE EUROPESE ringsbepalingen op de gegevens waarover de Commissie
 GEMEENSCHAPPEN, op het huidige tijdstip beschikt, aanleiding geeft tot
 v Gelet op het Verdrag tot oprichting van de Europese wijziging van de op dit tijdstip geldende restituties bij
 Economische Gemeenschap,
 uitvoer in de zin als vermeld in de bijlage bij deze veror
 dening,
 Gelet op de Akte van Toetreding van Spanje en Portugal,
 Gelet op Verordening (EEG) nr. 2727/75 van de Raad van
 29 oktober 1975 houdende een gemeenschappelijke orde HEEFT DE "VOLGENDE VERORDENING
 ning der markten in de sector granen ('), laatstelijk gewij VASTGESTELD :
 zigd bij Verordening (EEG) nr. 2860/89 (2), inzonderheid
 op artikel 16, lid 2, vijfde alinea,
 Overwegende dat de bij uitvoer van mout toe te passen Artikel 1
 restituties vastgesteld zijn bij Verordening (EEG) nr.
 3225/89 van de Commissie (3), gewijzigd bij Verordening De restituties bij uitvoer van de in artikel 1 , onder d), van
 (EEG) nr. 3309/89 (4) ; Verordening (EEG) nr. 2727/75 bedoelde mout, waarop
 Verordening (EEG) nr. 2744/75 van toepassing is, die vast
 Overwegende dat Verordening (EEG) nr. 2744/75 van de gesteld zijn in de bijlage van de gewijzigde Verordening
 Raad van 29 oktober 1975 betreffende de regeling voor de
 (EEG) nr. 3225/89 worden in overeenstemming met de in
 invoer en de uitvoer van op basis van granen en rijst
 de bijlage van deze verordening opgenomen bedragen
 verwerkte produkten (*), laatstelijk gewijzigd bij Verorde gewijzigd.
 ning (EEG) nr. 1906/87 (% de specifieke criteria heeft
 vastgesteld waarmee rekening moet worden gehouden
 voor de berekening van de restitutie voor deze produkten ; Artikel 2
 Overwegende dat toepassing van de in Verordening (EEG)
 nr. 3225/89 genoemde voorschriften, criteria en uitvoe Deze verordening treedt in werking op 7 november 1989.
 Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselijk in
 elke Lid-Staat.
 Gedaan te Brussel, 6 november 1989 .
 Voor de Commissie
 Ray MAC SHARRY
 Lid van de Commissie
 (') PB nr. L 281 van 1 . 11 . 1975, blz. 1 .
 (2) PB nr. L 274 van 23. 9. 1989, blz. 41 .
 (3) PB nr. L 312 van 27. 10. 1989, blz. 57.
 (4) PB nr. L 320 van 1 . 11 . 1989, blz. 76.
 (*) PB nr. L 281 van. l . 11 . 1975, blz. 65.
 (4 PB nr. L 182 van 3. 7. 1987, blz. 49.
 ---pagebreak--- 7. 11 . 89 Publikatieblad van de Europese Gemeenschappen Nr. L 322/ 15
 BIJLAGE
 bij de verordening van de Commissie van 6 november 1989 tot wijziging van de
 restituties bij uitvoer voor mout
 (in ecu / ton)
 Produktcode Bedrag van de restitutie
 1107 10 19 000 49,00
 1107 10 99 000 101,00
 1107 20 00 000 117,00
 NB : Produktcodes en voetnoten : zie de gewijzigde Verordening (EEG)
 nr. 3846/87 van de Commissie (PB nr. L 366 van 24. 12. 1987,
 blz. 1 ).


text:
...il mio cammino è un album di Marco Masini, pubblicato il 10 ottobre 2003.
 A circa due anni dall'album Uscita di sicurezza, e dopo avere annunciato il suo ritiro, il cantautore decide di tornare con un nuovo look (capelli lunghi e contemporaneo abbigliamento casual in stile anglo-americano), affermando: «solo gli imbecilli non cambiano mai idea» e «io non finirò come Mia Martini».
 In questo album sono presenti i 3 brani inediti Generation, Io non ti sposerò e Benvenuta, insieme a 9 nuove versioni di brani presenti nei suoi primi album.
 Nel 2004 il lavoro viene ripubblicato col titolo Masini e l'aggiunta, come prime due tracce, dei brani L'uomo volante, trionfatore al Festival di Sanremo 2004, ed E ti amo.
 Tracce
 Formazione
 Marco Masini – voce, tastiera, programmazione
 Piero Borri – batteria, percussioni
 Bruno Cesselli – pianoforte
 Tommaso Poli – chitarra elettrica
 Massimo Pacciani – batteria, percussioni
 Cesare Chiodo – basso
 Francesco Isola – batteria
 Nicola Serena – tastiera, programmazione
 Nicola Contini – basso
 Eric Buffat – tastiera, programmazione
 Mario Manzani – chitarra elettrica
 Lorenzo Poli – basso
 Riccardo Cherubini – chitarra acustica, tromba
 Ares Tavolazzi – basso
 Riccardo Galardini – chitarra acustica, chitarra a 12 corde
 Alfredo Paixao – basso, programmazione, chitarra acustica, chitarra a 12 corde, percussioni, tastiera, pianoforte
 Giacomo Castellano – chitarra acustica, chitarra elettrica
 Claudia Mannocci – violino
 Margherita Canestro – violino
 Riccardo Capanni – violino
 Claudia Rizzitelli – violino
 Jacopo Luciani – violoncello
 Stefano Cantini – sax
 Mirko Guerrini – flauto
 Francesca Balestracci, Giorgia Lamorina, Leonardo Abbate, Laura Landi, Serena Nacci, Claudio Matteini – cori
 Altri progetti
 Classifiche
 Note
 Collegamenti esterni


text:
 18.5.2017
 SL
 Uradni list Evropske unije
 L 125/25
 IZVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) 2017/844
 z dne 17. maja 2017
 o določitvi standardnih uvoznih vrednosti za določitev uvozne cene za nekatere vrste sadja in zelenjave
 EVROPSKA KOMISIJA JE –
 ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
 ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 1308/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o vzpostavitvi skupne ureditve trgov kmetijskih proizvodov in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 922/72, (EGS) št. 234/79, (ES) št. 1037/2001 in (ES) št. 1234/2007 (1),
 ob upoštevanju Izvedbene uredbe Komisije (EU) št. 543/2011 z dne 7. junija 2011 o določitvi podrobnih pravil za uporabo Uredbe Sveta (ES) št. 1234/2007 za sektorja sadja in zelenjave ter predelanega sadja in zelenjave (2) ter zlasti člena 136(1) Izvedbene uredbe,
 ob upoštevanju naslednjega:
 (1)
 Izvedbena uredba (EU) št. 543/2011 na podlagi izida večstranskih trgovinskih pogajanj urugvajskega kroga določa merila, po katerih Komisija določi standardne vrednosti za uvoz iz tretjih držav za proizvode in obdobja iz dela A Priloge XVI k tej uredbi.
 (2)
 Standardna uvozna vrednost se izračuna vsak delovni dan v skladu s členom 136(1) Izvedbene uredbe (EU) št. 543/2011 ob upoštevanju spremenljivih dnevnih podatkov. Zato bi morala ta uredba začeti veljati na dan objave v Uradnem listu Evropske unije –
 SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
 Člen 1
 Standardne uvozne vrednosti iz člena 136 Izvedbene uredbe (EU) št. 543/2011 so določene v Prilogi k tej uredbi.
 Člen 2
 Ta uredba začne veljati na dan objave v Uradnem listu Evropske unije.
 Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
 V Bruslju, 17. maja 2017
 Za Komisijo
 V imenu predsednika
 Jerzy PLEWA
 Generalni direktor
 Generalni direktorat za kmetijstvo in razvoj podeželja
 (1) UL L 347, 20.12.2013, str. 671.
 (2) UL L 157, 15.6.2011, str. 1.
 PRILOGA
 Standardne uvozne vrednosti za določitev uvozne cene za nekatere vrste sadja in zelenjave
 (EUR/100 kg)
 Oznaka KN
 Oznaka tretje države (1)
 Standardna uvozna vrednost
 0702 00 00
 MA
 109,8
 TN
 158,2
 TR
 94,0
 ZZ
 120,7
 0707 00 05
 TR
 126,8
 ZZ
 126,8
 0709 93 10
 TR
 131,8
 ZZ
 131,8
 0805 10 22 , 0805 10 24 , 0805 10 28
 EG
 55,2
 MA
 59,8
 TR
 41,8
 ZA
 88,5
 ZZ
 61,3
 0805 50 10
 AR
 123,2
 TR
 65,0
 ZA
 144,7
 ZZ
 111,0
 0808 10 80
 AR
 95,5
 BR
 108,5
 CL
 123,4
 CN
 130,6
 NZ
 136,2
 US
 107,1
 ZA
 99,3
 ZZ
 114,4
 (1) Nomenklatura držav, določena v Uredbi Komisije (EU) št. 1106/2012 z dne 27. novembra 2012 o izvajanju Uredbe (ES) št. 471/2009 Evropskega parlamenta in Sveta o statistiki Skupnosti o zunanji trgovini z državami nečlanicami v zvezi s posodabljanjem nomenklature držav in ozemelj (UL L 328, 28.11.2012, str. 7). Oznaka „ZZ“ predstavlja „druga porekla“.


text:
Αριθ. L 312/2 Επίσημη Εφημερίδα των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων 30. 11 . 84
 ΑΠΟΦΑΣΗ αριθ. 1/84 ΤΗΣ ΜΙΚΤΗΣ ΕΠΙΤΡΟΠΗΣ ΕΟΚ-ΑΥΣΤΡΙΑΣ
 —Κοινοτική Διαμετακόμιση—
 της 25ης Οκτωβρίου 1984
 που τροποποιεί τη συμφωνία μεταξύ της Ευρωπαϊκής Οικονομικής Κοινότητας και
 της Δημοκρατίας της Αυστρίας για την εφαρμογή των κανονισμών περί της κοινοτικής
 διαμετακόμισης
 Η ΜΙΚΤΗ ΕΠΙΤΡΟΠΗ,
 Έχοντας υπόψη τη συμφωνία μεταξύ της Ευρωπαϊκής Οικονομικής Κοινότητας και της Δημο
 κρατίας της Αυστρίας για την εφαρμογή των κανονισμών περί της κοινοτικής διαμετακόμι
 σης και ιδίως το άρθρο 16 παράγραφος 3 στοιχείο α),
 Εκτιμώντας :
 ότι, με την απόφαση αριθ. 2/78 της Μικτής Επιτροπής, προστέθηκε στη συμφωνία ένα προ
 σάρτημα II Α σχετικά με την πειραματική θέσπιση εντύπου δήλωσης κοινοτικής διαμετακόμι
 σης που μπορεί να χρησιμοποιηθεί σε σύστημα αυτόματης ή ηλεκτρονικής επεξεργασίας των
 πληροφοριών ■ ότι αυτό το προσάρτημα II Α τροποποιήθηκε με την απόφαση αριθ. 2/79 ότι,
 με την απόφαση αριθ. 2/82 της Μικτής Επιτροπής, η ισχύς των αποφάσεων αυτών παρατάθη
 κε μέχρι τις 31 Δεκεμβρίου 1984 -
 ότι αποδείχτηκε αναγκαία η παράταση της χρησιμοποίησης του προαναφερόμενου εντύπου
 μετά την ημερομηνία αυτή ότι πρέπει, συνεπώς, να παραταθεί η ισχύς των προαναφερομέ
 νων αποφάσεων,
 ΑΠΟΦΑΣΙΖΕΙ :
 Άρθρο 1
 Η ισχύς των αποφάσεων αριθ. 2/78 και αριθ. 2/79 της Μικτής Επιτροπής, που είχε παραταθεί
 τελευταία με την απόφαση αριθ. 2/82 της Μικτής Επιτροπής παρατείνεται μέχρι τις 31
 Δεκεμβρίου 1986.
 Άρθρο 2
 Η παρούσα απόφαση αρχίζει να ισχύει την 1η Ιανουαρίου 1985 .
 Βρυξέλλες 25 Οκτωβρίου 1984.
 Για τη Μικτή Επιτροπή
 Ο Πρόεδρος
 F. ΚLΕΙΝ


text:
 Advertência jurídica importante
 |
 52006PC0271
 Proposta de Regulamento do Conselho que institui medidas especiais temporárias relativas ao recrutamento de funcionários das Comunidades Europeias, por ocasião da adesão da Bulgária e da Roménia /* COM/2006/0271 final - CNS 2006/0091 */
 [pic] | COMISSÃO DAS COMUNIDADES EUROPEIAS |Bruxelas, 06.06.2006COM(2006) 271 final2006/0091 (CNS)Proposta deREGULAMENTO DO CONSELHOque institui medidas especiais temporárias relativas ao recrutamento de funcionários das Comunidades Europeias, por ocasião da adesão da Bulgária e da Roménia(apresentada pela Comissão)EXPOSIÇÃO DE MOTIVOSA próxima adesão da Bulgária e da Roménia à União Europeia coloca inúmeros desafios às instituições, especialmente em matéria de gestão dos recursos humanos. O projecto de regulamento em anexo diz respeito aos aspectos relacionados com o recrutamento no âmbito do referido alargamento.Aquando dos alargamentos anteriores, foram adoptadas medidas específicas para recrutar nacionais dos países que aderiram à União. Para o efeito, foi necessário elaborar um regulamento do Conselho que institui medidas especiais temporárias em derrogação das disposições pertinentes do Estatuto[1] em matéria de recrutamento.O processo de alargamento em curso foi precedido pelo maior alargamento de sempre da União, com a adesão, em 1 de Maio de 2004, de dez novos Estados-Membros à União.Os principais aspectos da proposta são os seguintes:1. As medidas especiais temporárias adoptadas em derrogação do Estatuto deverão ser aplicadas até 31 de Dezembro de 2011.2. O regulamento prevê a organização de concursos para seleccionar funcionários da Bulgária e da Roménia a nível nacional.3. Podem ser organizados concursos para cidadãos da Bulgária e da Roménia e estabelecidas listas dos candidatos aprovados antes da adesão destes países à União Europeia. Para que os nacionais de um país possam ser nomeados funcionários das instituições europeias, esse país tem de ser membro da União.4. As instituições podem derrogar à obrigação de publicar os respectivos lugares vagos. No entanto, se assim o entenderem, poderão proceder a essa publicação.Cada instituição determinará o número de funcionários originários dos países candidatos que deverão ser recrutados, em conformidade com o disposto no presente regulamento derrogatório.2006/0091 (CNS)Proposta deREGULAMENTO DO CONSELHOque institui medidas especiais temporárias relativas ao recrutamento de funcionários das Comunidades Europeias, por ocasião da adesão da Bulgária e da RoméniaO CONSELHO DA UNIÃO EUROPEIA,Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia, nomeadamente o artigo 283,Tendo em conta a proposta da Comissão[2],Tendo em conta o parecer do Parlamento Europeu[3],Tendo em conta o parecer do Tribunal de Justiça[4],Tendo em conta o parecer do Tribunal de Contas[5],Considerando o seguinte:(1) Por ocasião da próxima adesão da Bulgária e da Roménia, devem ser adoptadas medidas especiais temporárias em derrogação do Estatuto dos Funcionários das Comunidades Europeias (a seguir denominado “o Estatuto”).(2) Dada a dimensão relativa dos países aderentes e o número de pessoas potencialmente interessadas, essas medidas, embora temporárias, devem permanecer em vigor durante um período de tempo prolongado. 31 de Dezembro de 2011 afigura-se, pois, ser a data mais adequada para a caducidade dessas medidas.(3) Dada a necessidade de os recrutamentos previstos poderem realizar-se o mais rapidamente possível após a adesão, o presente regulamento deve ser adoptado antes da data efectiva da adesão.ADOPTOU O PRESENTE REGULAMENTO:Artigo 1.o1. Não obstante os segundo e terceiro parágrafos do artigo 4o, o no 1 do artigo 7o, o terceiro parágrafo do artigo 27o e as alíneas a), b) e c) do no 1 do artigo 29o do Estatuto, até 31 de Dezembro de 2011 e, tendo em conta os debates sobre o orçamento, as vagas podem ser preenchidas, no limite dos lugares previstos para o efeito, através da nomeação de nacionais da Bulgária e da Roménia.2. As nomeações para os lugares serão decididas:1. Para todos os graus, após a data efectiva da adesão;2. Com excepção dos funcionários de grau superior (directores-gerais ou equivalente nos graus AD 16 ou AD 15 e directores ou equivalente nos graus AD 15 ou AD 14), após a realização de concursos documentais e mediante prestação de provas, nos termos do Anexo III do Estatuto.Artigo 2.oO presente regulamento entra em vigor no dia seguinte ao da sua publicação no Jornal Oficial da União Europeia .O presente regulamento é obrigatório em todos os seus elementos e directamente aplicável em todos os Estados-Membros.Feito em Bruxelas, em [...]Pelo ConselhoO Presidente [1] Para o Alargamento UE - 10, consultar JO L 67 de 05.03.2004, p. 1[2] JO C [...] de [...], p. [...].[3] JO C [...] de [...], p. [...].[4] JO C [...] de [...], p. [...].[5] JO C [...] de [...], p. [...].


text:
 26.5.2015
 RO
 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
 C 171/33
 Acțiune introdusă la 30 martie 2015 – DHL Express (France)/OAPI – Chronopost (WEBSHIPPING)
 (Cauza T-142/15)
 (2015/C 171/39)
 Limba în care a fost formulată acțiunea: franceza
 Părțile
 Reclamantă: DHL Express (France) (Le Bourget, Franța) (reprezentanți: A. Casalonga, F. Codevelle, C. Bercial Arias, avocați)
 Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)
 Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Chronopost (Paris, Franța)
 Datele privind procedura în fața OAPI
 Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs
 Marca în litigiu: marca comunitară nr. 1 909 183
 Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de declarare a nulității
 Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a OAPI din 28 ianuarie 2015 în cauza R 2425/2013-4
 Concluziile
 Reclamanta solicită Tribunalului:
 —
 anularea deciziei atacate;
 —
 declararea faptului că titularul înregistrării comunitare nr. 1 909 183 WEBSHIPPING trebuie decăzut din drepturile sale și că marca nu a avut efecte începând de la data cererii de decădere, și anume 6 iulie 2012;
 —
 obligarea OAPI și a intervenientului (dacă este cazul) la plata cheltuielilor de judecată.
 Motivul invocat
 —
 încălcarea articolului 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009


text:
 11/Sv. 090
 HR
 Službeni list Europske unije
 44
 21994D1229(04)
 L 339/86
 SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
 02.12.1994.
 ODLUKA ZAJEDNIČKOG ODBORA EGP-A
 br. 27/94
 od 2. prosinca 1994.
 o izmjeni Priloga XI. (Telekomunikacijske usluge) Sporazumu o EGP-u
 ZAJEDNIČKI ODBOR EGP-A,
 uzimajući u obzir Sporazum o Europskom gospodarskom prostoru, kako je izmijenjen Protokolom o prilagodbi Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru, dalje u tekstu „Sporazum”, a posebno njegov članak 98., budući da:
 Prilog XI. Sporazumu je izmijenjen Odlukom Zajedničkog odbora EGP-a br. 7/94 od 21. ožujka 1994. o izmjeni Protokola 47 i određenih priloga Sporazumu o EGP-u (1);
 Odluku Komisije 94/439/EZ od 15. lipnja 1994. o izmjeni Priloga II. Direktivi Vijeća 92/44/EEZ (2) treba unijeti u Sporazum,
 ODLUČIO JE:
 Članak 1.
 U točku 5.b (Direktiva Vijeća 92/44/EEZ) Priloga XI. Sporazumu prije prilagodbi dodaje se sljedeće:
 „kako je izmijenjeno:
 —
 394 D 0439: Odlukom Komisije 94/439/EZ od 15. lipnja 1994. (SL L 181, 15.7.1994., str. 40.).”
 Članak 2.
 Tekstovi Odluke 94/439/EZ na finskom, islandskom, norveškom i švedskom jeziku, koji su priloženi odnosnim jezičnim inačicama ove Odluke, vjerodostojni su.
 Članak 3.
 Ova Odluka stupa na snagu 1. veljače 1995., pod uvjetom da su sve obavijesti iz članka 103. stavka 1. Sporazuma podnesene Zajedničkom odboru EGP-a.
 Članak 4.
 Ova se Odluka objavljuje u odjeljku o EGP-u i Dodatku o EGP-a Službenom listu Europskih zajednica.
 Sastavljeno u Bruxellesu 2. prosinca 1994.
 Za Zajednički odbor EGP-a
 Predsjednik
 H. HAFSTEIN
 (1) SL L 160, 28.6.1994., str. 1.
 (2) SL L 181, 15.7.1994., str. 40.


text:
Tuzlanska županija (boš. Tuzlanski kanton) je treća od ukupno deset županija u Federaciji Bosne i Hercegovine. Nalazi se u sjeveroistočnom dijelu Bosne i Hercegovine, a županijsko središte je grad Tuzla.
 Službeni naziv županije na bošnjačkom jeziku je Tuzlanski kanton, a kod Hrvata Bosne i Hercegovine osim pod nazivom Tuzlanska županija, također je poznata i pod imenom Županija Soli tj. Županija Soli Tuzla (Soli su povijesni naziv za širu oblast oko Tuzle).
 Od 1994. do 1999. godine županija se na hrvatskome službeno zvala Tuzlansko-podrinjska veležupa (boš. Tuzlansko-podrinjski kanton, srp. Тузланско-подрињски кантон ). 1994. godine objavljen je u službenom glasilu županijski ustavni zakon i poslovnik o radu županijske skupštine (br. 1), zakon o vladi (br. 2), zakon o pečatu i zakon o ministarstvima (br. 3)
 Zemljopis
 Tuzlanska županija zauzima površinu od 2.908 km2, odnosno 11,1% teritorije Federacije Bosne i Hercegovine ili 5,7°/ teritorije Bosne i Hercegovine.
 Administrativna podjela
 Sjedište županije nalazi se u Tuzli.
 Županija obuhvaća dvanaest općina:
 Stanovništvo
 Prema procjenama iz 1996. godine, na ovom području živi 611.500 stanovnika, od toga je 35% raseljenih i prognanih lica. Brojem stanovnika u Federaciji Bosne i Hercegovine Tuzlanska županija participira s 26,2%. Na području bivše Tuzlanske regije, prema popisu iz 1991.godine, živio je 949.621 stanovnik, od toga: 525.427 Muslimana (55,33%), 268.581 Srba (28,28%), 83.320 Hrvata (8,78%) i 72.293 stanovnika koji su se izjasnili kao ostali ili (7,61 %). Danas na prostoru županije, poslije svih demografskih pomjeranja izazvanih agresijom, Bošnjaci čine oko 90% stanovništva.
 Povijest
 Područje Županije Soli bilo je naseljeno još u starijem kamenom dobu. Arheološki nalazi iz tog vremena su Barice kod Gornje Orahovice, Krčevine kod Brijesnice, gravure u Djevojačkoj pećini u Brateljevićima kod Kladnja, Makljenovac kod Doboja, kamen kod ušća Usore u Bosnu i dr.
 Mlađe kameno doba predstavlja nekoliko lokaliteta naselja u Gornjoj Tuzli, u Tuzli, Korića Hanu kod Gradačca. Sva su pripadala kulturnoj skupini Vinče. U ove krajeve doseljavaju Iliri i Kelti. U tim vremenima ovaj dio Bosne relativno je dobro nastanjen. Tragovi naselja su kod Gornje Tuzle, Gračanice i Lukavca. Važnošću se ističu gradinska naselja koja su podignuta iz obrambenih razloga na uzvisinama. Kelti su ovamo donijeli kulturu mlađeg kamenog doba. Smatra se da su dali imena rijekama Savi, Spreči i Majevici. Iliri su ostavili trajna kulturna obilježja. Od Ilira su imena rijekama Bosni, Jadrini i dr. Polovicom 4. st. pr. Kr. pojavljuju se germanska plemena. Antika u ove krajeve dolazi s Rimljanima.
 Sporazumom potpisanim u Washingtonu (1994.) između predstavnika bošnjačkog i hrvatskog naroda konstituirana je Federacija Bosne i Hercegovine kao Federacija županija. Po Ustavu Federacije županije su administrativno-teritorijalne jedinice s velikim stupnjem samouprave. Jedna od županija u Federaciji Bosne i Hercegovine je i Tuzlanska županija. S obzirom na promjene do kojih je došlo agresijom na Republiku Bosnu i Hercegovinu i unutarnjom reorganizacijom Bosne i Hercegovine (Daytonski sporazum, 1995.) na dva administrativno-pravna entiteta: Federaciju Bosne i Hercegovine i Republiku Srpsku, Tuzlanska županija formirana je na dijelovima nekadašnje oblasti sjeveroistočne Bosne, odnosno Tuzlanskog okruga. Prema odredbama Daytonskog sporazuma područje Tuzlanske županije je teritorijalno zaokruženo cjelinom ili dijelovima trinaest općina: Banovići, Doboj Istok, Gradačac, Gračanica, Kladanj, Kalesija, Čelić, Lukavac, Srebrenik, Teočak, Sapna, Živinice i Tuzla. Nove, u ratu formirane, općine su: Čelić, Teočak, Sapna i Doboj-Istok. One su formirane na područjima koja su pripala Federaciji Bosne i Hercegovine od dijelova bivših općina: Doboj, Lopare, Ugljevik i Zvornik, koje su Daytonskim sporazumom dodijeljene Republici Srpskoj. Samo su općine Banovići, Srebrenik i Živinice ostale u svojim ranijim granicama, dok su od svih drugih općina dijelovi pripojeni Republici Srpskoj. Tako je Tuzlanska županija, smanjena u odnosu na stari okrug i odvojena od svojih prirodnih granica, rijeka Drine i Save, preko kojih je imala izlaz na istok i sjever. Time je jedna zemljopisna, privredna, infrastrukturna, ekološka i demografska cjelina poremećena.
 Politika
 Županijska organizacija HDZ BiH Županije Soli Tuzla obuhvaća organizacijske odbore u Tuzli, gdje je sjedište, u Banovićima, Drijenči-Ćelićima, Gradačcu, Srebreniku i Živinicama (Lukavcu).
 Gospodarstvo
 Rudarstvo i kemijska industrija.
 Kultura
 Tradicionalna narodna glazba sjeveroistočne Bosne, često nazivana izvorna glazba vrlo je slabo istražena i poznata u glazbenoj struci i znanosti, kako etnološki, tako i kulturološki i etnomuzikološko. Svojstvo joj je dvoglasno pjevanje u kojem drugi glas nešto zaostaje za prvim. Obično glazbenu pratnju čine dvije violine i šargija. Tradicijski je u svezi sa seoskim sredinama i obilježje je svih triju naroda sjeveroistočne Bosne: Hrvata, Srba i Bošnjaka. Nematerijalna je baština. Zavod za zaštitu i korištenje kulturno-povijesne i prirodne baštine Županije Soli već nekoliko godina izvornu glazbu kao jednu od najvažnijih vrsta te baštine, a u sklopu evidentiranja i istraživanja najvažnijih vrsta nematerijalne baštine. Izvode ju izvorne skupine Raspjevane meraklije, Braća Dejanović, Odjek Lipnice (Mićo i Danijela), Odjek Vukovija, Izvorna grupa "Đerze", Izvorna grupa "Tradicija", Zvuci bosanskog ...
 Ekonomski razvitak i elektrifikacija zahvatila je svu seosku sredinu krajem šezdesetih godina, pa su se masovniju pojavili radija i gramofoni i s njima i gramofonske ploče. Izvorna narodna glazbena tradicija sjeveroistočne Bosne tad doživljava preporod. Prijelomna je 1969. godina, kad su snimljene ploče "izvorne glazbe" s nekim danas kultnim pjesmama: “Kad Ibro pođe zemlju da brani”, “Kad zapjeva Ilija i Marko”, “Kalesijo, puna si mi cvijeća”, “Kad zapjeva
 Šimo i Ivica”. Sastavi su Kalesijska trojka, Braća Begići, Braća Babajići, trojac iz okoline Živinica Šimo Žepić, Ivo Grgić i Muhamed Borogovac. Početak 70-ih više izvornih skupina i pojedinaca s područja Srebrenika snima ploče: Muhamed Beganović, Zahirovići, Srebrnička trojka, Tursunovići, Jašarevići, Grupa iz Čekanića, izvorna grupa Đemići iz Tutnjevca kod Srebrenika.
 Izvori
 Vanjske poveznice
 Tuzlanski kanton
 Županije Federacije Bosne i Hercegovine


text:
 Avis juridique important
 |
 21993A1124(02)
 Protocol setting out the fishing opportunities and financial contribution provided for in the Agreement between the European Community and the Islamic Republic of Mauritania on fishing off the coast of Mauritania for the period 1 August 1993 to 31 July 1996
 Official Journal L 290 , 24/11/1993 P. 0020 - 0031
 PROTOCOL setting out the fishing opportunities and financial contribution provided for in the Agreement between the European Community and the Islamic Republic of Mauritania on fishing off the coast of Mauritania for the period 1 August 1993 to 31 July 1996Article 1 For a period of three years from 1 August 1993, the fishing opportunities granted pursuant to Article 2 of the Agreement shall be as follows:1. Specialized vessels(a) fishing vessels specializing in crustaceans, with the exception of crawfish: 4 500 GRT/month annual average;(b) black hake trawlers and bottom longliners: 12 000 GRT/month annual average;(c) vessels fishing for demersal species other than black with gear other than trawls (fixed gillnet, longliner, line): 2 600 GRT/month annual average;(d) trawlers fishing for deepwater demersal species other than black hake: 4 200 GRT/month annual average;(e) pot vessels (crawfish): 300 GRT/month annual average.Vessels with licences for crawfish fishing may keep on board no fishing gear other than pots. These vessels are not authorized for live-bait fishing.In addition, crawfish fishing shall be prohibited between 1 July and 30 September each year, since this is the height of the breeding season for these species.2. Vessels fishing for highly migratory species- Pole-and-line tuna vessels and surface longliners: 11 vessels- Freezer tuna seiners: 34 vessels.Pole-and-line tuna vessels are authorized to fish with live bait within the limits and under the conditions (zones and mesh sizes) laid down in the Annex to the Agreement.Article 2 1. The total financial compensation referred to in Article 6 of the Agreement shall be, for the period referred to in Article 1, ECU 26 000 000, payable in three annual instalments.2. The use to which this compensation is put shall be the sole responsibility of Mauritania.3. The compensation shall be paid into an account opened with a financial institution or any other body designated by Mauritania.Article 3 If Mauritania decides, taking account of stock levels, to re-open cephalopod fishing to vessels other tan those of the national fleet, cephalopod fishing authorizations shall be granted to Community vessels under technical and financial conditions to be agreed. In such a case, the financial compensation referred to in Article 2 shall be adjusted.Article 4 Of the amount of total financial compensation provided for in Article 2 (1), Mauritania shall allocate, for the period referred to in Article 1, the sum of ECU 900 000 towards the financing of scientific and technical programmes to improve biological and fishery resource information as regards the Mauritanian fishing zone. This sum shall be made available to Mauritania and the corresponding amounts shall be transferred to the accounts indicated by the Mauritanian authorities (CNROP in Nouadhibou).The Community reserves the right to request the contracting party to provide any information that may be useful for scientific purposes.Article 5 1. Of the amount of total financial compensation provided for in Article 2 (1), Mauritania shall allocate, for the period referred to in Article 1, the sum of ECU 360 000 to study and practical training in the various scientific, technical and economic disciplines relating to fisheries. To this end, the Community shall make it easier for nationals of Mauritania to find places in establishments in its Member States.2. Part of the amount referred to in paragraph 1 may be allocated to cover the costs of participating in international meetings or training courses on fisheries.Article 6 Should the Community fail to make the payments provided for in Article 2, Mauritania reserves the right to suspend the application of this Protocol.Article 7 The Parties agree to encourage cooperation in the field of fisheries. They shall encourage the integration of Community and Mauritanian concerns through associations of mutual interest to exploit fisheries resources and process and market fishery products.Article 8 The Annex to the Agreement between the European Community and Mauritania on fishing off the coast of Mauritania is hereby replaced by the Annex to this Protocol.Article 9 This Protocol shall enter into force on the date on which it is signed.It shall apply with effect from 1 August 1993.ANNEX CONDITIONS FOR THE EXERCISE OF FISHING ACTIVITIES BY COMMUNITY VESSELS IN MAURITANIA'S FISHING ZONE A. Licence applications and issuing formalities1. The Commission of the European Communities shall, via its delegation in Mauritania, present to the Mauritanian fishery authorities a licence application in respect of each vessel, drawn up by shipowners wishing to fish under the Agreement, at least 20 days before the date of commencement of the period of validity requested. The applications shall be made on the forms provided for that purpose by Mauritania, a specimen of which is shown in Appendix I. Licence applications shall be accepted only if accompanied by proof of payment of the fee for the period of the licence's validity. The fees shall include all national and local charges except for the cost referred to at 2.In addition, in the case of freezer tuna seiners, a tonnage certificate must be attached to the licence application form.2. Before receiving a licence, each vessel, with the exception of freezer tuna seiners and pole-and-line tuna vessels, must be presented at the port of Nouadhibou for inspection in accordance with the rules and regulations in force. This inspection shall be carried out within 48 hours of the vessel's arrival in port. The expenses incurred shall be borne by the shipowner and may not be higher than those usually paid by other vessels for the same services.In the case of pole-and-line tuna vessels and surface longliners, the inspection may be made in a foreign port to be agreed. All expenses linked to such inspection shall be at the shipowner's expense.3. Licences shall be issued for a given vessel. At the request of the Commission of the European Communities, a licence issued for one vessel may in a case of force majeure be replaced by a licence for another Community vessel having the same characteristics. In such a case, the owner of the vessel to be replaced shall return the licence to the Ministry responsible for maritime fisheries via the Delegation of the Commission of the European Communities in Mauritania.The new licence shall indicate:- the date of issue,- the fact that this licence cancels and replaces that of the first vessel.No fee shall be due for the period of validity remaining.4. The licence shall be delivered to the master of the vessel or his representative by the Mauritanian authorities within 20 days of receipt of proof of payment of the fee. The Delegation of the Commission of the European Communities in Mauritania shall be notified of delivery.5. The licence must be held on board at all times.6. The Mauritanian authorities shall specify the bank account and currencies to be used for payment of fees before the entry into force of the Agreement.B. Validity of licences and payment of fees by shipowners1. Provisions applicable to tuna vessels and surface longliners(a) Licences for these vessels shall be issued for periods of 12 months.(b) The fee to be paid by the shipowner shall be set at ECU 20 per tonne caught within the Mauritanian fishing zone.(c) Licences shall be issued following payment to the Mauritian public treasury of a lump sum of ECU 2 000 a year for each pole-and-line tuna vessel and each surface longliner and ECU 1 000 a year for each freezer tuna seiner, equivalent to the fees for:- 100 tonnes of tuna a year in the case of pole-and-line tuna vessels,- 100 tonnes per year of species caught by surface longliners,- 50 tonnes of tuna per year caught by freezer tuna seiners.The final statement of the fees due for the fishing period shall be drawn up by the Commission of the European Communities at the end of each calendar year on the basis of the catch statements made by each shipowner and confirmed by the scientific institutes responsible for verifying catch data such as the French Office de la recherche scientifique et technique d'outre-mer (Orstom) and the Instituto Español de Oceanografía (IEO) on the one hand and the Centre national de recherche océanographique et des pêches (CNROP) on the other.This statement shall be forwarded simultaneously to the Mauritanian seafishing services and to the shipowners not later than 30 April of the following year. Any additional payment due shall be made by the shipowners to the Mauritanian public treasury no later than 30 days after notification of the final statement.However, if the amount of the final statement is lower than the abovementioned advance, the resulting balance shall not be reimbursable to the shipowner.In addition, ships' masters shall keep a logbook for each fishing period in Mauritania's fishing zone in accordance with the ICCAT form in Appendix II.2. Provisions applicable to other vessels(a) Licences for these vessels shall be issued for periods of 3, 6 or 12 months. They shall be renewable.(b) The licence fees to be paid by shipowners, expressed in ecus per gross registered tonnage per year, shall be as follows:- fishing vessels specializing in crustaceans, with the exception of crawfish: 276- black hake trawlers and bottom longliners: 142- vessels fishing for demersal species other than black hake with gear other than trawls:- vessels less than 100 GRT: 133- vessels greater than 100 GRT: 200- trawlers fishing for deepwater demersal species other than black hake: 156- pot vessels (crawfish): 242C. Fishing logbook and statement of catch1. All vessels authorized to fish in Mauritania's fishing zone under the Agreement, with the exception of tuna vessels and longliners, shall be required to enter their operations every day in the fishing logbook and its annex, specimens of which are given in Appendices III and IIIa. These documents must be completed legibly and be signed by the master of the vessel. Copies of these documents must be sent at the end of the voyage to the headquarters of the Commande des Pêches of the Ministry for Fisheries and the Economy of the Sea at Nouadhibou, via the Commission Delegation in Mauritania.2. Should these provisions not be adhered to, Mauritania reserves the right to suspend the licence of the offending vessel until the required formality has been complied with. In this case, the Delegation of the Commission of the European Communities at Nouakchott shall be informed without delay.D. Signing-on of seamen1. With the exception of freezer tuna seiners, each vessel shall employ Mauritanian fishermen during its fishing activities in Mauritania's fishing zone to make up 35 % of the non-officer crew engaged in manning the vessel or fishing operations. At the request of the Mauritanian authorities, one of the seamen taken on board may be an officer or a trainee officer whose conditions of presence on board (activity, lodging) shall be agreed jointly before sailing between the shipowner and the competent Mauritanian authority. A breakdown of the composition of the crew between officers and non-officers shall be provided when licence applications are lodged.The pay conditions shall be identical to those applicable to seamen, officers and trainee officers on Mauritanian vessels.2. The actual signing-on rate may be less than 35 % but must be greater than 25 %. Otherwise, compensation of ECU 200 per month for each seaman shall be paid by the shipowners to the Mauritanian authorities for the number of seamen not employed on board with regard to the limit of 35 %. Such compensation shall be used for the training of Mauritanian fishermen.3. At the request of the Mauritanian authorities, each vessel, with the exception of freezer tuna seiners, shall take on board a scientific observer within the 35 % limit referred to in paragraph 1. The captain shall facilitate the task of the scientific observer, whose activities may not disturb fishing operations.4. Shipowners shall be free to choose which Mauritanian sailors, officers and trainee officers they take on board their vessels. The Mauritanian authorities shall therefore keep an up-to-date list containing an adequate number of sailors, officers and trainee officers.5. Shipowners shall communicate a list of the Mauritanian seamen taken on board each vessel to the Ministry for Fisheries and the Economy of the Sea every six months.6. The employment contracts of these seamen, officers and trainee officers shall be drawn up in Mauritania between the shipowners or their representatives and those concerned in agreement with the Mauritanian fisheries authorities. These contracts shall cover the social security arrangements applicable to the seamen (including life, accident and sickness insurance). The pay agreed shall be determined in proportion to the period of validity of the licence.E. Inspection and monitoring of fishing activitiesAny Community vessel fishing in Mauritania's fishing zone shall allow on board any Mauritanian official responsible for inspecting and monitoring fishing activities and permit him to carry out his duties.These officials should not remain on board any longer than the time required to carry out their duties.F. Entering and leaving the zoneCommunity vessels, except those of less than 150 GRT, fishing under this Agreement shall inform the headquarters of the Commande des pêches (DCP) at Nouadhibou of the date, time and their position whenever entering or leaving the Mauritanian fishing zone. In addition, pole-and-line tuna vessels shall radio to the same station 24 hours in advance their intention to fish with live bait in the zones demarcated for this purpose.G. Fishing zonesCommunity vessels shall have access to the fishing zones beyond the following limits:1. for fishing vessels specializing in crustaceans, with the exception of crawfish:- north of latitude 19°21'N: nine nautical miles from the baseline of Cap Blanc - Cap Timiris,during a period laid down annually by decree of the Minister responsible for sea fishing, fishing is not authorized within the lines between the following points:20°46'N 17°03'W,19°50'N 17°03'W,19°21'N 16°45'W;- south of latitude 19°21'N: six nautical miles from the low-water mark;2. for black trawlers and bottom longliners and trawlers fishing for deepwater demersal species other than hake:- north of latitude 19°21'N: the line between the following points:20°36'N 17°36'W,20°03'N 17°36'W,19°50'N 17°12,8'W,19°50'N 17°03'W,19°04'N 16°34'W;- south of latitude 19°21'N: 18 nautical miles from the low water mark;3. for vessels fishing for demersal species other than black have with gear other than trawls: three nautical miles from the baselines;4. for pot vessel (crawfish):- north of latitude 19°21'N: 20 nautical miles from the baselines of Cap Blanc - Cap Timiris,- south of latitude 19°21'N: 15 nautical miles from the low-water line;5. for pole-and-line tuna vessels and surface longliners:- north of latitude 19°21'N: 15 nautical miles from the base lines of Cap Blanc - Cap Timiris,- south of latitude 19°21'N: 12 nautical miles from the low-water line;6. for freezer tuna seiners:- north of latitude 19°21'N: 30 nautical miles form the base lines of Cap Blanc - Cap Timiris,- south of latitude 19°21'N: 30 nautical miles from the low-water line;7. for pole-and-line tuna vessels fishing with live bait:- north of latitude 19°21'N: three nautical miles from the base lines of Cap Blanc - Cap Timiris,- south of latitude 19°21'N: three nautical miles from the low-water line.H. By-catchThe by-catch (expressed as a proportion of the total weight of the catch) may not exceed the following percentages at any time during fishing:- fishing vessels specializing in crustaceans, with the exception of crawfish:- 20 % fish,- 15 % cephalopods;- black hake trawlers and bottom longliners:- 35 % fish,- 0 % shrimps and cephalopods;- trawlers fishing for deepwater demersal species other than black hake:- 10 %, of which a maximum of 5 % shrimps and 5 % cephalopods;- vessels fishing for demersal species other than black hake with gear other than trawls: 0 %.It shall be forbidden to keep crawfish on board vessels other than crawfish pot vessels.I. Authorized mesh sizesThe minimum mesh sizes authorized are the following:- fishing vessels specializing in crustaceans, with the exception of crawfish: 40 mm,during the first year of the Protocol, one vessel will experiment with the use of a trawl equipped with a 70 mm separator intended to protect juveniles; the assessment made by joint agreement between the parties concerned will lead to the general use of the method in the subsequent years if the results on the protection of juveniles and the profitability of fishing operations prove conclusive. If this is not the case, the 50 mm mesh will be used from the second year of the Protocol,- black hake trawlers: 60 mm,- trawlers fishing for deepwater demersal species other than black hake:- 60 mm in the first year of application of the Protocol,- 70 mm in the following years,- vessels fishing for demersal species other than black hake, using a fixed gillnet: 120 mm,- pole-and-line tuna vessels fishing with live bait: 8 mm,- tuna seiners: the standards recommended by ICCAT shall apply.J. Seizure and detention of vesselsThe seizure or detention, under the terms of Mauritanian legislation, of a fishing vessel flying the flag of a Member State of the Community shall be the subject of a report to the Delegation of the Commission of the European Communities in Mauritania within 48 hours indicating the circumstances and reasons which led to the seizure or detention.K. Transhipment of catchesTranshipment of catches for fishing vessels specializing in crustaceans, with the exception of crawfish, shall be made in Mauritanian ports.Appendix I>START OF GRAPHIC>>END OF GRAPHIC>Appendix IITUNA BOATS FISHING LOGBOOK>START OF GRAPHIC>>END OF GRAPHIC>Appendix III>START OF GRAPHIC>>END OF GRAPHIC>Appendix IIIa>START OF GRAPHIC>>END OF GRAPHIC>


text:
Suorita Maisteriohjelma Marokossa 2020
 Tietoja Marokko Tietoja Marokko Oppilaitokset
 Tietoja Marokko
 Marokon kuningaskunta, joka sijaitsee Afrikassa 's kaikkein Luoteis pisteen, on tutkimuksen kontrasteja. Erillään muusta mantereen Atlas Mountain ja Saharan autiomaassa, pohjoisessa osassa maata on ominaista odottamaton Välimeren kokonaisuus niin ilmasto, maantiede ja historia. Koska matkustajat pää kaakkoon vuorille ja pois etelään 's rannat ja reheviä laaksoja, Sahara - ja enemmän perinteisen Afrikkalainen kokemus - unfurls eteenpäin. Reunustaa sekä Espanjan ja Algerian, Marokon rajoittuu Pohjois-Atlantilla ja Välimerellä. Lähes 450000 neliökilometriä maata, maa on vain pienempi kuin Espanjassa, ja hieman suurempi kuin Kaliforniassa, jossa väkiluku on yli 32 miljoonaa.
 Marokko 's maantiede on vaihteleva, jossa mahtava vuoristot, tiheä jokilaaksot, henkeäsalpaava rannikot - tivoli rannat sekä kaupungeissa - ja loputon joukkona autiomaassa.Aurinkoinen, miellyttävä sää viileä valtameren tuulista tehdä Marokko toivottavaa matkailukohde. Vaikka kaupungeissa kuten Marrakech, sen vilkkaan main square, Fes, Marokko 's vanhin keisarillinen kaupunki täynnä upeita moskeijoita ja pikantti parkituslaitoksia; rannikkokaupunki Essaouira, tunnettu sen rannat ja äyriäisiä, ja vuori kaupungin Chefchaouen kaikki lisätä Marokkoon 's tunnetta juonittelua, glamouria ja vanhan maailman charmia.
 Marokko on jaettu 16 alueella, jotka on jaettu 62 läänien ja maakuntien. Nykyinen hallituksen johdossa on pääministeri Abdelilah Benkirane, ja toimeenpaneva rooli valtion päämies on käytössä kuningas Mohammed VI.
 Yli 20 vuotta, Marokko on toiminut mukaan yksityistäminen eräiden alojen entinen hallituksen valvonnassa. Maa on viides-rated Afrikkalainen talous, mukaan GPD ja saavuttaa jatkuvasti korkea sijoitus World Economic Forum 's Afrikkalainen Competitiveness Report.Lisäksi Marokko on ollut alkuun Afrikkalainen paikalla Economist Intelligence Unit 's laatu-of-life index. Marokko 's talous perustuu maatalouteen, matkailuun ja fosfaatit. Itse asiassa, se on maailman 's suurin fosforia. Teollisuus ja kaivostoiminta osuus kolmannes Marokko n bruttokansantuotteesta, kun taas mereneläviä myynti ovat myös tärkeitä. Tekstiili-ja vaatetusteollisuus on osa nopeasti kehittyvän tehdasteollisuudessa.
 Vaikka suurin Marokon n väestöstä on arabi, jonka identiteetti, Marokko 's rikas kulttuuri määräytyy sen monikansalliseen yhteiskuntaan. Monet asukkaat Marokko - alkaen alkuperäiskansojen berberit arabeja, Saharan eteläpuolisesta Afrikasta, roomalaiset ja andalusialaishevosilla. Jokainen Marokko n alueilla on eri maku, kaikki lisäämällä jopa ainutlaatuista kansallista kulttuuria. Maa pyrkii suojelemaan ja säilyttämään sen monimuotoinen kulttuuriperintö.Ruoka on iso rooli Marokon kulttuuria, ja rinnastuksia rikkaus maan itseään aromaattisia tuoksuja, allekirjoitus mauste yhdistelmiä, eksoottisia erikoisuuksia ja ajaton perinteet vietetään koko maailmassa.
 Olennaiset seikat Marokko
 Sijaitsee suulla joen Bou Regreg Atlantin, Marokko 's pääkaupunki on Rabat, myös sen kolmanneksi suurin kaupunki.
 Vaikka arabiankielinen Marokko n virallinen kieli, ranska hallitsee liike-elämässä - erityisesti Keski-ja eteläosassa. Espanja, Englanti ja useita berberien kieliä puhutaan myös.
 Mielekäs väri Marokon historia, punainen on voimakkaasti esillä sen lipun, joka toimii tausta keskitetysti esillä vihreä pentagrammi.
 Marokko itsenäistyi Ranskan siirtomaavallan 18. marraskuuta 1956.
 Marokko 's suurin kaupunki, Casablanca, oli esillä samannimisen 1942 amerikkalainen elokuva.
 Marokko 's Ilmasto
 Marokko on johdonmukaisesti kuivilla, vähäisiä sateinen vuodenaikaa kuukautta marraskuusta maaliskuuhun. Koska erilaisia Marokon 's maantiede, lämpötilat vaihtelevat sesongin mukaan ja paikallisia. Kesäkuukausina swelter autiomaassa alueella, ja voi ylittää 100 astetta. Virkistävä valtameren tuulet ja viileät yöt tehdä korkean temps siedettävä. Vuoristot pysyä viileänä lämpimänä vuodenaikana, mutta saavuttaa erittäin alhainen, pakkasta talvella. Hiihto on mahdollista jopa lumisten keskitason Atlas Mountains. Vaikka nämä vaihtelut koko sen maantiede, Marokko voidaan tyypillisesti kuvata kohtalainen ja subtrooppinen - joten se toivottavaa matkailukohde. Koska sen yleensä lämpimiä ja monimuotoisuus maantiede, Marokko on ihanteellinen neljän vuodenajan kohde vierailijoille: Missä olet Marokossa, houkutteleva ilmasto on helpon matkan päässä.
 Marokko 's nykyinen on dirhamia tai Dh. Antama Marokko n keskuspankki, Bank Al-Maghrib, valuutta koostuu 100 senttiä. Marokon dirham juontaa juurensa drakhma Bysantin valtakunnan. Nimi "dirham" on Roman alkuperä sana "denariuksella."
 Uskonto Marokossa
 Koska valtion uskonnoksi Marokon Islam hallitsee, lähes koko väestöstä on sunni muslimeja. Vain yksi prosentti väestöstä on Christian, jossa vielä vähäinen juutalainen väestö.
 Oppilaitokset ja yliopistot maassa Marokko
 Johtamiskurssit Marokko
 MSc-tutkinnot Marokko
 FM-tutkinnot Marokko
 Yliopistot kohteessa Marokko